Справа № 296/3226/20
УХВАЛА
Іменем України

28 квітня 2020 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_7 , про продовження строку дії покладених обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному 27.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012,

ВСТАНОВИВ:

Під час розгляду вказаного вище клопотання захисник підозрюваного ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заявив про застосування до його підзахисного фізичного насилля з боку невідомих йому працівників СБУ під час затримання 31.03.2020 в смт.Городок Радомишльського району Житомирської області, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у виді пошкодження ротаторів правого плеча (травма сухожилля та м`язів, які обертають руку). Просив доручити ДБР організацію дослідження викладених фактів з призначенням невідкладного судово-медичного обстеження ОСОБА_4 на предмет наявності у нього тілесних ушкоджень, їх виду, локації, часу та механізму утворення, а також вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки ОСОБА_4 згідно із законодавством. Пояснив, що діагноз ОСОБА_4 було поставлено не одразу, а лише після огляду травматологом та іншими лікарями, наразі підозрюваний потребує операції на плечі, тому про застосування до нього фізичного насилля під час затримання заявляють саме зараз.

Підозрюваний підтримав позицію захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення заяви, посилаючись на значний сплив часу з моменту ймовірного завдання тілесних ушкоджень.

Слідчий суддя заслухав думку учасників судового розгляду та приходить до висновку про часткове задоволення заяви з огляду на наступне.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 3 Європейської Конвенції є втіленням однієї з основоположних цінностей демократичного суспільства. Конвенція категорично забороняє катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження або покарання, незважаючи на обставини чи поведінку потерпілого (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 90, ECHR 2000-ХІ).

Відповідно до практики Європейського Суду, стаття 3 Конвенції не забороняє застосування фізичної сили з метою затримання. Проте така сила може застосовуватися тільки за необхідності та не повинна бути надмірною (див., наприклад, рішення у справі «Іван Васильєв проти Болгарії» (Ivan Vasilev v. Bulgaria), заява № 48130/99 п. 63, від 12 квітня 2007 року.

Що стосується тягаря доведення у справах про стверджуване жорстоке поводження під час затримання, то саме на державу покладається обов`язок надати правдоподібне пояснення причин виникнення тілесних ушкоджень та довести, що застосування сили не було надмірним; в іншому випадку безсумнівно виникає питання за статтею 3 Конвенції. При оцінці того, чи було надано правдоподібне пояснення застосування сили та отриманих в результаті ушкоджень, слід приділити увагу адекватності розслідувань на національному рівні щодо тверджень про жорстоке поводження (рішення у справі «Гордієнко проти України» (Gordiyenko v. Ukraine), пп. 100 і 101).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею з боку представників держави, яке було таким, що порушує статтю 3 Конвенції, це положення, взяте у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції «гарантувати кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені в ... Конвенції», за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Як і у випадку з розслідуванням за статтею 2 Конвенції, таке розслідування має бути здатним призвести до встановлення та покарання винних осіб (див. рішення у справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 131, ECHR 2000-IV).

Будь-яке розслідування серйозних тверджень про жорстоке поводження має бути швидким і ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати, що трапилося, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки для обґрунтування своїх рішень. Вони повинні вживати усіх доступних їм розумних заходів для забезпечення зберігання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, покази очевидців та висновки судових експертиз. Будь-який недолік розслідування, що стає на заваді встановленню причин тілесних ушкоджень та винних осіб, є загрозою недотримання цього стандарту (див., рішення у справі «Ель-Масрі проти Колишньої Югославської Республіки Македонія», п. 183).

При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що коли органи прокуратури розглядали скарги заявника на жорстоке поводження в межах неодноразових дослідчих перевірок при цьому кримінальна справа так і не була порушена, то ця слідча процедура не відповідає принципам ефективного засобу юридичного захисту зокрема тому, що слідчий, у провадженні якого знаходиться справа, може провести лише обмежене коло слідчих дій в межах дослідчої перевірки (див наприклад, рішення у справах «Давидов та інші проти України», заяви №№ 17674/02 і 39081/02, пп. 310-312, «Савіцький проти України», заява № 38773/05 п. 105, і «Євген Петренко проти України», заява № 55749/08, п. 67).

Відповідно до частини першої статті 206 Кримінального процесуального кодексу України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За таких обставин, слідчий суддя, реалізовуючи функцію судового контролю за захистом прав людини, передбачену ст. 206 КПК України, вважає за необхідне доручити ТУ Державного бюро розслідувань у місті Хмельницькому провести дослідження фактів, повідомлених у судовому засіданні захисником ОСОБА_5 стосовно отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 під час затримання 31.03.2020, що викладені в даній ухвалі.

Разом з тим, слідчий суддя відмовляє в задоволенні заяви в частині вжиття необхідних заходів для забезпечення безпеки ОСОБА_4 , оскільки будь-якими доказами не доведено існування загрози для його життя чи здоров`я на даний момент.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 199, 205, 206 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Доручити територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Хмельницькому, провести дослідження фактів, повідомлених у судовому засіданні захисником ОСОБА_5 стосовно отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 під час затримання 31.03.2020 в смт.Городок Радомишльського району Житомирської області, що викладені в даній ухвалі.

Решту вимог заяви залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1