ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/760/19 Номер провадження 11-кп/814/1100/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000165 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 30.09.2020,-

ВСТАНОВИЛА:
30 вересня 2020 року Октябрським районним судом м. Полтава задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , українцю, громадянинау України, з середньою освітою, не працюючому, не судимому.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 29 листопада 2020 року.
Одночасно виначено розмір застави 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 384200 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Постановлено, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
У разі внесення застави покладено на обвинуваченого такі обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
3)утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по провадженню, для запобігання спробам незаконно впливати на вказаних осіб;
4) не виїжджати за межі Полтавської області, без дозволу суду.
Роз`яснено обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю. У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 30.09.2020 щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що: ризики, передбачені ст.177 КПК України стороною обвинувачення не доведені і наявні всі правові підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою; ОСОБА_7 не перешкоджав здійсненню досудового слідства та встановленню обставин справи, готовий до надання показань на свій захист; фактів, які б поза розумним сумнівом доводили і свідчили про причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, погроз щодо потерпілих і свідків, ухилення від слідства та суду стороною обвинувачення не надано; ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та не був причетний до вчинення будь-яких злочинів, має міцні соціальні зв`язки, матеріально утримує свою сім`ю та малолітню дитину, потребує медичного обстеження, має хронічну хворобу серця, характеризується виключно позитивно.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, прокурора, який посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 №4-р/2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, колегія суддів дійшла висновку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного перегляду встановлено, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000165 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним із проникненням у житло (а.с. 1-8).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про те, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст.194 КПК України.
Так, під час вирішення клопотання прокурора суд встановив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, і прокурор довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину спільно з іншим учасником ОСОБА_9 , (прокурор у суді апеляційної інстанції підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_9 визнає вину, шкоду потерпілим відшкодував та примирився з останніми), процесуальні позиції яких є протилежними, що може бути підставою для впливу на нього з метою зміни показань на його користь в разі зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , такі ж дії ним можуть бути вчинені і щодо потерпілих у кримінальному провадженні, які проживають у тому ж населеному пункті, що і обвинувачений ОСОБА_7 , і які категорично наполягають на утриманні його під вартою, боячись при цьому як помсти з його боку, так і позапроцесуального впливу з метою зміни показань ними на користь останнього, а тому, є всі підстави вважати, що ризики які існували на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати, зокрема обвинувачений може: переховуватися від суду, усвідомлюючи покарання, яке загрожує у разі визнання його винувитим, а саме від 7 до 12 років позбавлення волі; незаконно впливати на потерпілих та іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що інший обвинувачений ОСОБА_9 у ході досудового розслідування повністю підтверджував осбтавини вчинення кримінального правопорушення за обставин, встановлених органом досудового розслідування, зокрема підтверджує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України вчинено спільно із обвинуваченим ОСОБА_10 .

Станом на дату розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілі не давали показання в суді першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інші (менш суворі) запобіжні, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
З огляду на викладене вище доводи захисника обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності наявних обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.
Колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки із своєю сім`єю дружиною та малолітньою дитиною, але на правильність прийнятого рішення це не впливає.

Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 потребує медичного обстеження, має хронічну хворобу серця та характеризується виключно позитивно, колегія суддів зазначає, що суду апеляційної інстанції підтвердження цим твердженням не були надані, а наявна в матеріалах справи характеристика Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області за своїм змістом ніяким чином не підтверджує позитивну характеристику обвинуваченого, а лише констатує відсутність письмових заяв і скарг від жителів міста на ОСОБА_7 (а.с. 37).
Одночасно, продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 4,5 ст. 182 КПК України, визначив заставу - 384200 грн. З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки визначений розмір застави, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, даних про його особу та встановлених у судових засіданнях першої та апеляційної інстанції ризиків, здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків.
Такий розмір є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає вказану скаргу необґрунтованою.
Керуючись ст.ст. 376,404, 405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 30.09.2020 щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4