Справа № 577/3670/20
Провадження № 1-кп/577/504/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2020 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №103 від 06.07.2020 року смерть ОСОБА_12 настала внаслідок сумісної тупої травми тіла, а саме: садна в ділянці чола дещо зліва, садна в ділянці обох колінних суглобів по передній поверхні, синці в ділянці передньої черевної стінки, синці на обох колінних суглобах по передній поверхні, рана по зовнішній поверхні в нижній третині правого передпліччя, рани на обох колінних суглобах по передній поверхні, вогнищевий крововилив в товщі м`яких покровів голови в лівій лобній ділянці, вогнищевий крововилив під твердою мозковою оболонкою в лівій лобній ділянці, вдавлений перелом кісток склепіння черепу в ділянці лобної кітки, множинні рівновогнищеві крововиливи по передній поверхні обох долей легень, переломи ребер по середньо-ключичній лінії 1-7 зліва та справа з вогнищевими крововиливами в міжреберні м`язи, перелом грудини в 3-му міжреберні м`язи, відрив справа та зліва суглобового хряща колінного суглобу від суглобової поверхні великогомілкової кістки з розривами передньої хрестоподібної зв`язки, які в комплексі кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №246 від 14.07.2020 року у ОСОБА_7 на час госпіталізації у відділення мали місце: рана чола справа. Знаходилася на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 78 з 09.06.2020 року по 16.06.2020 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана чола. Згідно заключения рентгенолога: косий перелом XII ребра ліворуч, не виключено перелом поперечного відросту L11 з незначним зміщенням. По ступеню важкості синці, садно згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» (далі - Правила), відносяться до легких тілесних ушкоджень. Рана чола справа - так як для загоєння її необхідно час більше 6 але менше 21 дня, згідно з Правилами відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Перелом XII ребра ліворуч, перелом поперечного відросту L11 з незначним зміщенням не є небезпечними для життя, але потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, тому згідно з Правилами відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Відповідно до зібраних в кримінальному провадженні доказів та висновку комплексної комісійної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи №1221/1397/170 від 15.09.2020 року ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «СНЕRY М11» державний номерний знак НОМЕР_1 порушив вимоги ПДР (затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, введених в дію з 01.01.2002 року), передбачених пунктами:
2.9. Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
11.3. На дорогах із двостроннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутністю суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.
12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу,що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Допущені обвинуваченим ОСОБА_10 порушення вимог п.п. 2.9 «а», 10.1, 11.3, 12.1 ПДР знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.
Діяння, ОСОБА_10 кваліфіковане органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, що спричинили смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілими, просить суворо не карати, не позбавляти його волі.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які ним і не оспорюються.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні наполягала на суворому покаранні пов`язаному з позбавлення волі та призначити максимальне покарання.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні наполягала на суворому покаранні пов`язаному з позбавлення волі та призначити максимальне покарання.
Представники потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
просять також призначити покарання пов`язане з позбавленням волі в межах санкції статті.
Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні просила призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників судового провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд діяння ОСОБА_10 кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, що спричинили смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Однак, незважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, його винність повністю доводиться зібраними по справі наступними доказами.
З копій квитанцій від 29.10.2020 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 перерахував по 5000 грн. потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.53-54).
Згідно копії паспорту серії НОМЕР_3 ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Конотоп (а.с.56).
Відповідно до копії картки фізичної особи платника податків Конотопської МДПІ Сумської області, ОСОБА_10 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_4 (а.с.57).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_10 є батьком малолітньої доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.58).
Згідно копії посвідчення водія серії НОМЕР_6 ОСОБА_10 має дві категорії А1 та В та є власником автомобіля «CHERY M11» (а.с.59).
З полісу №АО/6690265 вбачається, що ОСОБА_10 застрахований в ТАС АТ «СГ «ТАС» з 02.11.2019 року по 01.11.2020 року включно (а.с.60).
За даними вимоги УІАП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 раніше не судимий (а.с.61).
Відповідно до характеристики начальника ВП локомотивне депо Конотоп ОСОБА_14 з червня 2013 року та дотеперішній час працює на посаді помічника машиніста електровоза характеризується з позитивної сторони (а.с.62).
Згідно довідки КП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня ім. ак. Михайла Давидова» ОСОБА_10 на психіатричному обліку в Конотопській ЦРЛ не перебуває (а.с.63).
З довідки КП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня ім. ак. Михайла Давидова» вбачається, що ОСОБА_10 в наркологічному кабінеті поліклініки для обслуговування дорослого населення на обліку в Конотопській ЦРЛ не перебуває (а.с.64).
Ухвалами Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2020 року накладено арешт на автомобіль «CHERY M11», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вилучені під час ОМП від 09.06.2020 року, що знаходяться на майданчику Конотопського ВП ГУНП в Сумській області (а.с.66-69).

Згідно довідки КП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня ім. ак. Михайла Давидова» ОСОБА_7 знаходилась на лікуванні в хірургічному відділенні з 09.06.2020 року по 16.06.2020 року та затрати на лікування та обслуговування за червень місяць 2020 року склали 4 712,26 грн., які повністю відшкодовані ОСОБА_10 (а.с.70-71).

З акту №1221/1397 здачі-приймання висновку експерта за результатами проведення комплексної, комісійної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №1221/1397 вбачається, що вартість даної експертизи складає 12 421,44 грн.

Аналізуючи представлені суду докази та їх в сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_10 , у вчиненні ним кримінального правопорушення доведеною в судовому засіданні повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Переконавшись у доведеності вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування завданого збитку потерпілим, повне визнання провини.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем роботи, працює, одружений, має на утриманні малолітню доньку 2015 року народження, добровільно частково відшкодував завдану шкоду. Також вирішуючи питання, щодо виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд окремо враховує тяжкість злочину який вчинив обвинувачений, його відношення до вчиненого, та найважчі і незворотні наслідки у виді смерті людини, а також те, що злочин було вчинено у стані алкогольного сп`яніння, приходить до висновку, що покарання ОСОБА_10 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому, та у повній мірі буде відповідати вимогам ст.ст.50,65 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений, визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання для, прикладу, зі звільненням від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, сприймалося б як таке, що не забезпечить виконання мети регламентованої ст. 50 КК України.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" за № 14 від 23.12.2005 року встановлено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК необхідно вирішувати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Судом встановлено, що порушення Правил дорожнього руху України, допущені обвинуваченим, знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, віднесено до тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Таким чином, враховуючи обставини провадження, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 додаткове покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, дане покарання покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню, як учасника дорожнього руху.

Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Арешт, накладений на транспортні засоби автомобіль «CHERY M11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2020 року скасувати, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, враховуючи, що у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі, а саме: витрати за проведення комплексної, комісійної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, що підтверджуються розрахунками їх вартості, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, та взяти його під варту з зали суду негайно.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_10 рахувати з моменту взяття під варту з 04.11.2020 року.

Речові докази по справі: автомобіль «Cherry M11» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , зберігається на спеціальному майданчику Конотопського ВП ГУНП в Сумській області - повернути ОСОБА_10 ; автомобіль «ВАЗ 21114», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , зберігається на спеціальному майданчику Конотопського ВП ГУНП в Сумській області - повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Арешт накладений на автомобіль «Cherry M11» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , зберігається на спеціальному майданчику Конотопського ВП ГУНП в Сумській області та автомобіль «ВАЗ 21114», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , зберігається на спеціальному майданчику Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, на підставі ухвал слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.20020 року, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_10 на відшкодування судових витрат за проведення експертизи, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ, 12 421 (дванадцять тисяч чотириста двадцять одну) грн. 44 коп.

Вирок може бути оскаржений в Сумський апеляційний суд через Конотопський міськрайсуд на протязі 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального правопорушення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, іншим учасникам судового провадження, та які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1