Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000277 від 27 червня 2018 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, гр. України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, не судимого,
обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості від 30 липня 2020 у кримінальному провадженні №0000277, укладену між прокурором відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.307 КК України та призначено покарання, з застосуванням ст.69 КК України ? 5 (п`ять) років обмеження волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, залишено попереднім заставу.
Після вступу вироку в законну силу, заставу в сумі 160560 грн., внесену на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Волинській області: код ЄДРПОУ 26276277, депозитний рахунок №2504, банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172 ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_11 .
Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 серпня 2019 по 16 вересня 2019 (включно).
Не погодившись з даним вироком суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу.
Вважає, що вирок суд ухвалив з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не переконався, що умови угоди про визнання винуватості від 30 липня 2020 року у даному кримінальному провадженні порушують його інтереси.
ОСОБА_9 зазначив, що при затвердженні угоди суд не звернув уваги на те, що в обвинувальному акті, затвердженому прокурором 31 січня 2020 року, та в тексті угоди про визнання винуватості при викладенні фактичних обставин злочину, вчиненому ОСОБА_6 , зазначено його прізвище, дата та місце його народження, місце його проживання, за якими можна ідентифікувати його особу.
Вказує, що суд, хоча у вироку і не посилався на його прізвище, ім`я та по батькові, як керівника організованої групи, разом з тим у формулюванні обвинувачення, зазначив прізвище особи, яка залучалася працівниками УПН ГУНП у Волинській області до проведення оперативної закупки, номер його електронного гаманця системи «EasyPay», на який дана особа перераховувала кошти.
На думку ОСОБА_9 посилання у вироку на дані обставини ідентифікує його особу та неоднозначно стверджує про його співучасть із обвинуваченим ОСОБА_6 , що порушує принципи презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, передбачені ст. 7 КПК України.
Просить скасувати вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2020 року і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.
В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_9 прокурор ОСОБА_5 зазначає, що апеляційна скарга подана особою, яка не є стороною укладення угоди, а тому вважає, що в силу ст. 393 КПК України, не наділена правом на апеляційне оскарження даного вироку.

Просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2020 року закрити.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_9 зазначає, що на його думку, апеляційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуваний вирок не порушив принципу презумпції невинуватості та інших загальних засад кримінального провадження.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 307 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю за таких підстав.
Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19 зроблено висновок про те, що положення п.8 ч.3 ст.129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства ? забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 2 вказаної норми процесуального закону гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК України, зокрема, п. 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди; 2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 березня 2016 року (справа N 5-347кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність "інших осіб" у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч.2 ст.24 КПК України.
У даному випадку вирок оскаржується ОСОБА_9 , який не є стороною угоди, а особою, яка вважає, що даним вироком порушуються її права згідно з п.10 ч.1 ст.393 КПК України.

Згідно з ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч.1 ст.17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до ч.5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Презумпція невинуватості буде порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винуватість особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону.
Чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясовано в контексті тих фактичних обставин, у яких цей висновок було зроблено (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі «Грабчук проти України», п.42).
Як вбачається з оскаржуваного тексту вироку, особисті дані організатора та інших учасників організованої групи, окрім ОСОБА_6 , не зазначені. В усіх частинах вироку зазначено про роль ОСОБА_6 , як учасника організованої групи, створеної особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, у вчиненні спільно з останнім та особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, відповідно до плану злочинної діяльності, який був відомий всім її учасникам, умисних корисливих злочинів, пов`язаних із збутом психотропних речовин, обіг яких обмежено.
Покликання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі та його захисника ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що в оскаржуваному вироку суду стосовно ОСОБА_6 при формулюванні обвинувачення зазначено прізвище особи, яка залучалася працівниками УПН ГУНП у Волинській області до проведення оперативної закупки та номер належного (як стверджує сторона захисту) ОСОБА_9 електронного гаманця системи «EasyPay» № НОМЕР_1 , на який дана особа перерахувала кошти, що, на думку сторони захисту, дозволяє ідентифікувати особу ОСОБА_9 та вказує на його співучасть із обвинуваченим ОСОБА_6 , чим порушує принципи презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Електронний гаманець «EasyPay» це віртуальний рахунок, за допомогою якого можна здійснювати оплату послуг та переказ коштів. Для створення облікового запису необхідно мінімум інформації: номер мобільного телефону, пароль, що містить не менше 8 символів; код підтвердження реєстрації надходить на телефон. При створенні електронного гаманця в системі «EasyPay» особа не ідентифікується, номер засобу зв`язку в подальшому може бути змінений.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що зазначені у вироку дані електронного гаманця системи «EasyPay» не вказують прямо на особу ОСОБА_9 , як співучасника дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 і не дозволяють з впевненістю ідентифікувати його особу. Не надано таких переконливих доказів і захисником ОСОБА_8 при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку.
Що стосується доводів апеляційної скарги, на що наголошено захисником і в апеляційній інстанції щодо зазначення прізвища ОСОБА_9 в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості при викладенні фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_6 злочину, як на підставу порушення прав ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 18 травня 2020 року (справа 639/2837/19) наголошує на тому, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у даному чи іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст.ст. 91, 92, 277, 291 КПК України.
При цьому ВС посилався і на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, зазначивши, що у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і № 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження. Особливо це стосується вироків, ухвалених на підставі угоди.
За наведеного, колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів ОСОБА_9 при ухваленні вироку на підставі угоди стосовно ОСОБА_6 , що вказує на оскарження судового рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, а тому, беручи до уваги, положення, зокрема, ст.ст.399, 407 КПК України щодо повноважень апеляційного суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дане апеляційне провадження підлягає закриттю. Така позиція узгоджується з позицією, висловленою в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі № 569/17036/18.
Керуючись ст.ст. 393, 394, 399, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000277 від 27 червня 2018 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 307 КК України закрити.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3