ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/451/20
Провадження № 1-кп/483/50/2021
ВИРОК
Іменем України
21 січня 2021 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 14 лютого 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Михайлівського району Запорізької області, є громадянином України, одруженим, з повною загальною середньою освітою, є пенсіонером, інвалідом ІІ групи, раніше не судимим, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 14 лютого 2020 року близько 17 год. 55 хв., у темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався вулицею Першотравневою в м.Очакові Миколаївської області, зі сторони вулиці Короткова в напрямку вулиці Петра Холодного (до зміни назви Антоненка), по сухій асфальтованій проїзній частині зі швидкістю 50 км/год. У цей час по вищевказаній вулиці, в районі будинку №13, по пішохідному переході зліва праворуч відносно напрямку руху автомобіля, що перебував під керуванням ОСОБА_6 , рухалась пішохід ОСОБА_7 . При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, в районі будинку №13, по вул. Першотравневій, рухаючись в обраному напрямку, ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 12.3 та 18.1 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме: під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_7 , водій ОСОБА_6 не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди у вигляді зазначеного вище пішохода, яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході зліва праворуч відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , хоча мав таку технічну можливість, а навпаки продовжив рух в обраному напрямку, в результаті чого допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на ОСОБА_7 . Смерть потерпілої настала від відкритої черепно-мозкової травми із забитою раною голови, переломів кісток основи та склепіння черепу, крововиливів під м`яку мозковому оболонку, відкритого перелому правої великогомілкової кістки, забійних ран, саден, синців обличчя, кінцівок. Дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 12.3, 18.1 ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в інкримінованому йому порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, винним себе визнав беззаперечно та повністю, при цьому дав показання про те, що дійсно у лютому 2020 року він, перебуваючи за кермом транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . У вчиненому щиро кається.
За згодою учасників судового розгляду відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються.
Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Аналізуючи досліджені у справі докази та оцінюючи їх у сукупності, суд знаходить доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив тяжкий злочин, який за своєю природою є необережним, його особу, а саме те, що він є раніше не судимим, на обліку у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, є інвалідом ІІ групи, учасником бойових дій, правову позицію потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із позбавленням волі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, часткове відшкодування завданих збитків та щире каяття обвинуваченого як обставини, що його пом`якшують.
Встановивши в судовому засіданні такі обставини суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 66 КК України визнає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного.
Суд вважає, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права, не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України і на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_8 до приватного акціонерного товариства «ТАС» про стягнення майнової та моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Частиною 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6054245, укладеного між ОСОБА_6 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» 02 вересня 2019 року, цивільно-правова відповідальність обвинуваченого за шкоду, заподіяну життю у розмірі 200000 грн. була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», яку було залучено судом в якості цивільного відповідача.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Вирішуючи цивільний позов, суд також бере до уваги, що розмір заявленої матеріальної шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика.
При цьому, відповідно до правового висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страхової компанії про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.
Отже, на переконання суду, цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» в частині відшкодування майнової шкоди є таким, що підлягає частковому задоволенню у межах ліміту відповідальності страховика та документально підтверджених витрат, передбачених п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» в сумі 15700 грн.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, суд враховує вимоги п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Отже, беручи до уваги, що розмір мінімальної заробітної плати станом на 14 лютого 2020 року складав 4723 грн., стягненню на користь потерпілої підлягають 56676 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Також підлягає задоволенню вимога потерпілої про стягнення на її користь 4000 грн. в рахунок витрат на правову допомогу, сплата яких підтверджується відповідною квитанцією від 21 лютого 2020 року.
У порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 5883 грн. 84 коп. в рахунок відшкодування витрат на провадження судових експертиз.
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід у провадженні у вигляді арешту майна підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом двох років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід у вигляді арешту на легковий автомобіль «ВАЗ 21110» реєстраційний номер НОМЕР_1 скасувати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити частково.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», місцезнаходження:м. Київ, вул. Перемоги, 65, , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, 15700 (п`ятнадцять тисяч сімсот) гривень, в рахунок моральної шкоди 56676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень та в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 4000 (чотири тисячі) гривень.
У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_8 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 5883 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 84 копійки.
Речовий доказ у провадженні автомобіль «ВАЗ 21110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на стоянці автотранспорту відділення поліції № 7 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, повернути ОСОБА_6 .
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: