УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0008903, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и в:
23 вересня 2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0008903, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме: - мобільний телефон марки «Google Pixle 1», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 .

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0008903, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

21 вересня 2019 року проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у ОСОБА_4 за добровільною згодою вилучено мобільний телефон марки «Google Pixle 1», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 .

Постановою слідчого 21 вересня 2019 року вказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0008903, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

За таких обставин, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Прокурор та власник вилученого майна будучи належним чином повідомленим про місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явились, причини неявки не відомі. При цьому, їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна у їх відсутність.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на майно потерпілого ОСОБА_5 , яке було вилучене у ОСОБА_4 та вважає достатнім передачу такого майна на їх відповідальне зберігання, як це передбачено вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0008903, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,- відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1