ЄУН № 337/2617/20
Провадження № 1-кп/337/67/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2021 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.ч.2, 3 ст. 191 КК України.

Ухвалою судді від 03 липня 2020 року в кримінальному провадженні призначено проведення підготовчого судового засідання.

23 вересня 2020 року захисником подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає ст. 291 КПК України.

В судовому засіданні прокурор просив призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово. На думку прокурора, обвинувальний акт відповідає вимогам законодавства, та в ньому вказані всі встановленні досудовим розслідуванням обставини.

Захисник в судовому засіданні наполягав на поверненні обвинувального акту, посилаючись на не зазначення в обвинувальному акті встановленого місця вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 191 КК України, або ж не встановлення такого, що є обставиною, прямо впливаючу на підсудність кримінального правопорушення. Крім того пояснив, що він з обвинуваченим позбавлені можливості підготувати стратегію позиції захисту, оскільки обвинувальний акт не містить чіткої суті обвинувачення суми та природи «інших витрат» в заволодінні якими обвинувачують ОСОБА_4 .

Обвинувачений в повному обсязі підтримав свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до такого.

У відповідності зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, зокрема, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні щодо учасників кримінального провадження здійснюється судом при проведенні підготовчого судового засідання.
Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Згідно з п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо останній не відповідає вимогам КПК України.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувальний відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст.ст. 291, 109 КПК України, що позбавляє суд можливості призначити провадження до судового розгляду, так як не містить належного викладу фактичних обставин та належного формулювання обвинувачення, а навпаки містить нечіткі, неконкретизовані формулювання.
Згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації; 3)формулювання обвинувачення.
При цьому суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_4 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Зокрема, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації не було дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у їх вчиненні, не викладено чітко та конкретно.
Такв обвинувальному акті не вказані встановлені місця вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191 КК України, ч.3 ст. 191 КК України, або ж не встановлення таких конкретних місць вчинення злочину у невстановленому досудовим розслідуванням місці, що є обов`язковою вимогою, і крім того, впливає на підсудність кримінального провадження.

Щодо викладення конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, то згідно обвинувального акту ОСОБА_4 «…завищив вартість виконання будівельних робіт на загальну суму 6095,49 грн. ….., та отримав кошти місцевого бюджету у розмірі 720233,66 гривень щодо фактично не виконаних обсягів підрядних робіт … та не понесені витрати» «Таким чином ОСОБА_4 заволодів коштами бюджету міста Запоріжжя …. на загальну суму 68610,49 гривень, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст. 191 КК України.»

Також згідно обвинувального акту ОСОБА_4 «…завищив вартість виконання будівельних робіт на загальну суму 10159,15 грн. ….., та отримав кошти місцевого бюджету у розмірі 743694,66 гривень щодо фактично не виконаних обсягів підрядних робіт … та не понесені витрати» «Таким чином ОСОБА_4 заволодів коштами бюджету міста Запоріжжя …. на загальну суму 49667,48 гривень, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст. 191 КК України.»

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним та суперечливим, а тому перешкоджає в реалізації ОСОБА_4 , передбаченого ст.42 КПК України, права знати, у вчиненні яких кримінальних правопорушень його обвинувачують, вартість яких виконаних будівельних робіт була завищена, який обсяг підрядних робіт та на яку суму не виконано, та який обсяг і вартість витрат не була понесена. За таких обставин, суд дійшов висновку про істотне порушення права обвинуваченого на захист право знати, в чому його обвинувачують. Не реагування на такі порушення на стадії підготовчого провадження, в підсумку перешкодить суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За змістом вимог пунктів а) та b) частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у контексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу.
Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Вказані недоліки обвинувального акту у своїй сукупності позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду, в зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 290, 291, 314, 372 КПК України,суд
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР 16 січня 2019 року за №0000111 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.ч.2, 3 ст. 191 КК України, повернути прокурору для його належного складання згідно вимог КПК України протягом розумного строку та усунення вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1