Справа № 535/298/18
Провадження № 1-кп/535/2/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2020 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 01.02.2016 року за №0000036 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Знам`янки Кіровоградської області, громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , освіта повна вища, удови, на утриманні неповнолітніх дітей не має, пенсіонерки, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа», за напрямом підготовки в інтернатурі маючи спеціальність «Інфекційні хвороби», кваліфікацію «Лікар-інфекціоніст» і вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Інфекційні хвороби», будучи медичним працівником, займаючи 29.01.2016 року посаду лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення Котелевської центральної районної лікарні, внаслідок злочинної недбалості, не виконала та неналежно виконала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді настання смерті, за наступних обставин.

ОСОБА_5 станом на 29.01.2016 року, перебуваючи в трудових відносинах із Котелевською центральною районною лікарнею, де обіймала посаду та виконувала обов`язки лікаря-інфекціоніста, неналежно виконала свої професійні обов`язки, передбачені п.2.1. Посадової інструкції «Керуватись чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію медичної допомоги інфекційним хворим»; п.2.4. Посадової інструкції «Здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів» і п.2.7. Посадової інструкції «Організовувати та проводити консультацію хворих», а також, будучи лікуючим лікарем, неналежно виконала свої професійні обов`язки, передбачені ч.2 ст.34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (зі змінами та доповненнями) від 19.11.1992 року, щодо своєчасного і кваліфікованого обстеження та лікування вищевказаного малолітнього пацієнта.

Зокрема, лікар-інфекціоніст інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ ОСОБА_5 , 29.01.2016 році у період часу з 12 год. 30 хв. до 16 год. 15 хв., перебуваючи в інфекційному відділенні даної лікарні, яке знаходиться за адресою: Полтавська область, вул. Полтавський шлях, 283, внаслідок злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити, свідомо розуміючи, що вона за наявними кваліфікаційними характеристиками не відповідала вимогам до посади лікаря-інфекціоніста дитячого, не мала необхідних знань та навичок, не могла надавати кваліфіковану медичну допомогу малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийнявши рішення та не скориставшись своїм правом, тобто не виконавши вимоги п.3.6 своєї Посадової інструкції, а саме: «У необхідних випадках повідомляти керівництво про необхідність залучення додаткових спеціалістів для проведення лікувально-діагностичних заходів», звернутися до заступника головного лікаря з медичної частини Котелевської ЦРЛ ОСОБА_8 , якому вона відповідно до п.1.3. Посадової інструкції була безпосередньо підпорядкована, для вирішення питання про залучення до лікування цієї дитини спеціаліста лікаря-інфекціоніста дитячого, що нею не було зроблено. При цьому згідно з п.4.1 Посадової інструкції «лікар-інфекціоніст несе відповідальність «…за неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією». Вищевказане призвело до гострого набряку головного мозку з розвитком дислокаційного синдрому та вклиненням структур мозку у великий потиличний отвір, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 о 16 год. 15 хв. малолітнього ОСОБА_7 в Котелевській центральній районній лікарні.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.140 КК України, як невиконання та неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому ОСОБА_7 (у виді його смерті).

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину не визнала повністю, та пояснила, що 29.01.2016 року о 12.30 год. до інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ поступила дитина ОСОБА_9 , прийшов сам, мав стан середньої тяжкості. Вона відразу пішла в прийомну палату, завела історію хвороби та негайно оглянула дитину й встановила діагноз: ГРВІ ацетономічний синдром й призначила відповідне лікування, викликала лікарів лора та педіатра. Лор дитину оглянув, а педіатр ні, оскільки він був на чергуванні. Про необхідність залучення інших спеціалістів, у тому числі дитячого інфекціоніста, якого залучають при тяжких станах дитини, вона керівництво лікарні не повідомляла. В історії хвороби призначала проведення аналізу крові на рівень глюкози, але він не був проведений. Вона призначила правильне лікування: вводилося 5-10 мл рідини на 1 кг маси тіла дитини. Її призначення виконувала медсестра ОСОБА_10 . У палату до дитини заходила два рази коли мами в палаті не було. Всього введено близько 320 340 мл рідини. О 14.30 год. дитина знаходилася на інфузійній терапії. Стан дитини погіршився о 15.00 год. дитина була в`яла, судоми, блювота. О 15.40 год. виникли повторні судоми. Оскільки лікарі можуть викликати інших лікарів, тому медсестра через батька дитини викликала начмеда та терапевта. Обвинувачена повідомила, що вона була відсутня в лікарні протягом 30 хв. думала, що швидко встигне додому за ліками, але тут трапилося таке з дитиною. О 15.30 год. стан дитини різко погіршився, про що їй повідомила медсестра, о 15.35 год. вона вже була в лікарні, її підвіз автомобіль швидкої медичної допомоги, який їхав з виклику. По дорозі до лікарні вона зателефонувала анестезіологу, який сказав: «Так ідіть і спасайте». Пізніше він на дзвінки не відповідав. Якби був анестезіолог дитину всеодно б не спасли, оскільки енцефаліти до цього і призводять. Зайшла з лікарем ОСОБА_11 одночасно до інфекційного відділення, але з іншого входу. У палаті вже були лікарі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , проводилася інгаляція киснем, проводилися реанімаційні заходи. Набряк головного мозку розпочався раніше, тому що дитина хворіла не один день, за три години перебування у лікарні він не міг виникнути. Інфекціоніста з Полтави вже не могли викликати, оскільки було надто пізно. Лікування нею було проведено вірно, відповідно до протоколу, її дії були направлені на видужання дитини. Обвинувачена зазначила, що вона звільнилася з роботи, є пенсіонером та не займається лікувальною практикою.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою вини у вчиненні злочину, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 повністю доведена дослідженими в ході судового розгляду доказами по справі в їх сукупності.

Так, допитана у ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що вона є матір`ю померлого малолітнього ОСОБА_13 . Ввечері ІНФОРМАЦІЯ_3 син поїв домашніх вершків з замороженими ягодами. 29.01.2016 року дитина вранці проснулася в`яла. Оскільки вона відчувала від дитини запах ацетону, звернулася до родичів за допомогою відвезти дитину до лікарні, але вони були зайняті. Близько 11.00 год. вона викликала лікарів швидкої медичної допомоги. До карети швидкої медичної допомоги, яка доставила їх до Котелевської ЦРЛ, син йшов сам. Спочатку сина оглянула лікар-педіатр Котелевського центру ПМСД ОСОБА_14 . Вона послухала дитину та поміряла температуру, яка була нормальною. Вона ж призначила зробити аналіз сечі на ацетон, після чого близько 11.55 год. лікар направила дитину для лікування в інфекційне відділення Котелевської ЦРЛ, куди він теж сам ішов. В інфекційному відділенні сина оглянула лікар ОСОБА_5 , зважила його, послухала та відправила на промивання кишківника. Результати огляду ОСОБА_5 записувала у картку стаціонарного хворого. Надалі, за призначенням останньої, медсестра інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ ОСОБА_10 зробила промивання кишківника дитині, після чого їх помістили в палату даного відділення, де вона постійно знаходилась біля свого сина ОСОБА_13 . Після цього ОСОБА_5 вона більше не бачила і вона не заходила в палату. Через деякий час медсестра ОСОБА_10 принесла перелік ліків, які потрібно придбати в аптеці, та поставила синові першу крапельницю з натрій хлоридом, об`мом 200 або 250 мл. Під час першої крапельниці дитина скаржилась лише на сонливість. Близько 13.00 год. до палати прийшла ОСОБА_15 , яку вона попрохала придбати в аптеці необхідні ліки за наданим переліком. Після того як ліки принесли і віддали медсестрі, ОСОБА_10 ввела медичний препарат Контрікал разом із якимись іншими препаратами в крапельницю. Після їх введення сина почало трусити, були судоми, почала йти піна з рота. Покликали медсестру ОСОБА_10 , яка почала робити штучне дихання, крапельницю з вени не виймала. ОСОБА_10 телефонувала безрезультатно лікарю-анастезіологу ОСОБА_16 . У цей час у палаті була і санітарка, яку ОСОБА_10 просила звати на допомогу хоч кого-небудь з лікарів, а її чоловік ОСОБА_17 побіг шукати лікарів, які б могли б надати допомогу сину. Реанімаційні заходи сину почали проводили лікар ОСОБА_8 , поряд стояв лікар ОСОБА_18 , дитині робили масаж серця на ліжку, а її попросила вийти з палати лікар ОСОБА_12 . Коли лікарі констатували смерть дитини та через деякий час приїхала ОСОБА_5 . З приводу смерті дитини ОСОБА_5 сказала їй, що дитині вже прийшов час, тому вона померла. Протягом січня 2016 року син не ходив до дитячого садочка, у нього був нежить та кашель без підвищення температури, у цей період до лікарів з приводу лікування сина не зверталася. З приводу відшкодування матеріальної або моральної шкоди, то до неї ніхто не звертався.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_17 , який є батьком малолітнього ОСОБА_13 , пояснив, що 29.01.2016 року він прокинувся близько 09.00 год., син ОСОБА_19 не вставав, був блідий та в`ялий, мав запах ацетону з роту. Перед 29.01.2016 року син не ходив до дитячого садочка, оскільки надворі було дуже холодно, мав задовільний стан здоров`я. Увечері 28.01.2016 року син поїв домашніх вершків з ягодами. На стан його здоров`я звернув увагу близько 09.15 год.- 09.20 год. Близько 11.30 год.-11.40 год. викликали швидку медичну допомогу. Син сам пішов до автомобіля швидкої медичної допомоги. Він залишився вдома зі старшою дочкою і до лікарні прийшов близько 13.00 год. коли сину вже поставили крапельницю, яка не була першою по рахунку, як сказала дружина. Лікаря ОСОБА_5 не було ні під час введення ліків сину за допомогою крапельниць, ні під час проведення реанімаційних заходів, тільки медсестра ОСОБА_10 . Коли сину почали близько 15.00 год.-15.30 год. вводити крапельницю з контрікалом йому майже відразу стало погано, почалися хрипи, судоми, з`явилася піна з рота. Медсестра ОСОБА_10 почала робити штучне дихання, крапельницю з вени не виймала. ОСОБА_10 телефонувала безрезультатно лікарю-анастезіологу ОСОБА_16 . У цей час у палаті була і санітарка. Він побіг шукати лікарів, які б могли б надати допомогу сину. Реанімаційні заходи сину почав проводили лікар ОСОБА_8 , поряд стояв ОСОБА_18 , що було далі свідку невідомо, оскільки їх з дружиною вивели в іншу палату.

Свідок ОСОБА_20 , допитана в ході судового розгляду, пояснила, що вона є сестрою батька ОСОБА_13 . 29.01.2016 року близько 11.00 год. їй зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила що її син ОСОБА_19 блідий, кволий та попрохала відвезти їх до лікарні, але чоловіка не було вдома. В обідній час ОСОБА_4 зателефонувала й повідомила, що вони вже в лікарні та попрохала купити ліки. Медсестра дала список ліків за яким вона придбала необхідні ліки в аптеці, у тому числі препарат контрікал, які віддала медсестрі. Максиму поставили крапельницю. У ході введення ліків він зригнув, тому покликали медсестру ОСОБА_10 , але вона порадила повернути голову, якщо він буде зригувати. Пізніше поставили іншу крапельницю до пляшечки ліків ввели препарат контрікал, після початку введення якої дитині стало гірше, з`явився рясний піт. У лікарні вона була хвилин сорок, бачила одну вже пусту пляшечку з-під ліків, яку вже використали для першої крапельниці. За час її перебування в лікарні дитині ввели близько половини пляшечки з глюкозою, та поставили третю крапельницю з контрікалом, яка була введена лише частково близько 1/4 від вмісту. У цей час вона поїхала додому, а чоловік привіз до лікарні батька дитини ОСОБА_17 , який згодом зателефонував і повідомив, що син помирає. Її чоловік зателефонував головному лікареві Котелевської ЦРЛ ОСОБА_21 і сам поїхав у лікарню. Пізно ввечері свідок поїхала до лікарні хотіла забрати чек з аптеки на придбання ліків, але їй сказали, що його немає. Тому вона взяла копію чеку в аптеці: в якому були зазначені медичні препарати, які вона придбала: ніфуроксазид, смекта, бетаргін, регідрон, реосорбілакт -1, глюкоза 5% -1, кальція глюконат -1, натрій хлор -1, диклоран (але за цією назвою в аптеці чомусь пробивали препарат контрікал), аскорбінова кислота, дексаметазон, а також система - 1, три шприци 5 куб., два шприци, перчатки. Всього на 343,45 грн. Крім того, як їй пояснили в аптеці, у чекові на придбання ліків неправильно зазначений і час продажу ліків. Під час її перебування у лікарні вона не бачила ОСОБА_5 чи інших лікарів.

Під час судового розгляду допитана свідок ОСОБА_14 , яка пояснила, що 29.01.2016 року об 11.30 год. мама дитини ОСОБА_13 телефонувала її медсестрі і питала поради, що робити з сином, який з ночі хворий: в`ялий, відчувається запах ацетону з роту. Об 11.50 год. карета швидкої допомоги доставила дитину до лікарні і мати з нею прийшла до неї на прийом. Будь-яких катаральних явищ (застуда) у дитини не було. Дитина зайшла сама, мала нормальну температуру, але дуже бліда, в`яла. Через п`ять хвилин надійшли результати аналізу сечі дитини - +++ацетон, тому дитина була направлена в інфекційне відділення на стаціонарне лікування.

Свідок ОСОБА_10 , яка працювала медичною сестрою інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ, пояснила, що вкінці січня 2016 року після 12.00 год. до відділення поступила хвора дитина ОСОБА_9 , який був в`ялий, апатичний. ОСОБА_5 як завідуюча інфекційним відділенням і лікуючий лікар обстежила його та призначила лікування в історії хвороби, з якої вона як медсестра заповнила лист призначень. Викликали лаборанта для проведення аналізу крові та сечі, та зробили промивання кишківника дитині. Ліки для дитини принесла родичка (У мене є запис, що на цей час ОСОБА_5 вже пішла додому). Свідок повідомила, що вона ввела дитині розчин глюкози 5 % (200 мл), аспаркам (5 мл), дексаметазон (4 мг); реосорбілакт (100 г); а також під`єднала для введення розчин натрію хлорид (200 мл) з контрікалом (1 флакон 10000 од.) з якого було прокапано не більше 20 мл. Всього дитині було прокапано близько 320 г рідини. Дитина була сонною, рвала коли робили клізму і коли поставили першу крапельницю. Після чого прийшов батько дитини і повідомив, що дитині стало погано. Свідок повідомила, що вона зайшла в палату, перетиснула крапельницю, припинивши введення ліків, але крапельницю з вени дитини не виймала з метою забезпечення введення ліків при проведенні реанімаційних заходів. Свідок не пам`ятає, коли саме лікар ОСОБА_5 пішла з лікарні. Близько 14.00 год - 15.00 год. ОСОБА_5 зайшла в палату та повідомила, що у неї закінчився робочий день, і дала вказівку продовжувати виконувати призначення. У палаті була і мама дитини. Лікар заходила коли від`єднували першу крапельницю, другий раз дивилися дитину і третій раз коли йшла додому. Поки ОСОБА_5 була в лікарні у дитини не було будь-яких побічних реакцій на ліки. Свідок повідомила, що вона вводила дитині тільки ті медичні препарати, які були призначені лікарем. Проби на реакцію дитини на ліки не робилися, оскільки це не вимагається для даних препаратів. Крім того, свідок повідомила, що коли вона проводила реанімаційні заходи вона не телефонувала ОСОБА_5 , тільки ОСОБА_11 , і сказала санітарці, щоб вона телефонувала ОСОБА_5 , щоб та знайшла анестезіолога. Коли дитині стало гірше вона надавала допомогу разом з ОСОБА_8 , а потім дитячий лікар ОСОБА_11 . Була присутня і лікар ОСОБА_22 , але остання телефонувала всім лікарям. ОСОБА_11 вводив адреналін двічі 20 куб, сібазон, магнезію, сульфокамфокаїн.

Свідок ОСОБА_23 , пояснила в судовому засіданні, що вона працює молодшою медичною сестрою інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ. Після 12.00 год. в кінці січня 2016 року у відділення поступила хвора дитина ОСОБА_9 , якому вона робила промивання кишківника під час якого він один раз рвав. Лікар ОСОБА_5 заходила до дитини під час цієї процедури, дивилася на вміст горщика, а потім у палату теж, де в палаті один раз ОСОБА_19 теж рвав. У палату до дитини вона (свідок) заходила на короткий час, тримала руку дитині поки ставили крапельницю. Коли батько дитини повідомив, що дитину трясе, на прохання медсестри ОСОБА_10 , яка робила штучне дихання дитині, вона телефонувала ОСОБА_5 та дитячому лікарю ОСОБА_11 . ОСОБА_5 повідомила, що прийде.

Свідок ОСОБА_8 , який працював на той час заступником головного лікаря Котелевської центральної районної лікарні з лікувальної роботи пояснив, що близько 15.00 год. він зазвичай проводив щоденний обхід відділень лікарні. В кінці січня 2016 року до нього підбіг батько дитини і повідомив про те, що в інфекційному відділенні лікарні його дитині стало погано. Він побіг в інфекційне відділення по дорозі телефонуючи ОСОБА_22 , а також лікарю-анестезіологу, який не відповідав на дзвінок. У палаті була медсестра ОСОБА_10 та мати дитини. Після цього в палату прийшли ОСОБА_22 та дитячий лікар ОСОБА_11 , які приймали участь у проведенні реанімаційних заходів. ОСОБА_5 не зверталася з клопотанням про залучення інших спеціалістів для призначення лікування дитині ОСОБА_9 . ОСОБА_5 спеціалізацію дитячий лікар з дитячих інфекційних хвороб не отримувала.

Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду пояснив, що він працює дитячим лікарем Котелевської ЦРЛ. Свідок пояснив, що він знав, про те, що поступила дитина, яку йому потрібно оглянути коли він прийде на чергування. Але його викликала медсестра ОСОБА_10 і його забрали з дому раніше через тяжкий стан дитини. Він продовжував реанімувати дитину, наказував вводити адреналін внутрішньовенно через крапельницю, вводив двічі 5 куб.см. Які препарати вводилися дитині до цього він не з`ясовував. Питав чи вводили адреналін. Реанімаційні заходи, які вживали він, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_5 , не дали позитивного результату. Аналіз на рівень глюкози при встановленні ацетономічного синдрому не завжди проводиться. Контрікал можна вводити дитині після 3,5 років.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_12 , яка працює начмедом Котелевської ЦРЛ, пояснила, що 29.01.2016 року після обіду (до 15.00 год.) їй зателефонував ОСОБА_8 і повідомив, що в інфекційному відділенні погано дитині. Коли вона прийшла в палату за нею зайшла ОСОБА_5 . Дитина була без свідомості. ОСОБА_8 , який був старшим при проведенні реанімаційних заходів та керував роботою персоналу, робив дитині непрямий масаж серця, медсестра ОСОБА_10 штучну вентиляцію легень. ОСОБА_5 призначила невідкладну допомогу протисудомні препарати сібазон і магнезію, які вводила медсестра ОСОБА_10 . Свідок вказала, що вона організувала доставку електровідсмоктувача, анестезіолог не відповідав на дзвінки, лікарських призначень вона не робила. Що робив дитячий лікар ОСОБА_11 свідок не пам`ятає.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_24 пояснив, що він працює лікарем-отоларингологом пояснив, що участі в реанімаційних заходах не приймав, коли він прийшов, була констатована смерть дитини.

Головний лікар Котелевської ЦРЛ ОСОБА_21 пояснив, що в день смерті хворого ОСОБА_13 він був на лікарняному (хворів), але прийшов на роботу коли йому по телефону повідомили про цю подію. ОСОБА_5 була завідуючою інфекційним відділенням та лікуючим лікарем, спеціалізацію з дитячих інфекційних хвороб вона не мала. Режим роботи ОСОБА_5 нестабільний з 08.00 год. Анестезіолог був на роботі в цей день. Аналіз на електролітичний склад крові лабораторія Котелевської ЦРЛ не проводить. В історію хвороби анкетні дані хворого заносить медсестра, огляди, анамнез, призначення робить лікар, лист призначень заповнює лікар.

Крім цього, вина ОСОБА_5 повністю підтверджується іншими дослідженими у ході судового слідства доказами, а саме:

карткою виклику швидкої медичної допомоги №522 від 29.01.2016 року про те, що 29.01.2016 року об 11.35 год. було прийнято виклик у зв`язку з поганим самопочуттям дитини ОСОБА_7 . Об 11.40 год. бригада швидкої медичної допомоги прибула за викликом. До картки внесені скарги мами на слабкість дитини, поганий апетит, неактивність дитини; зазначено в анамнезі про раптовий початок захворювання 29.01.2016 року о 09.35 год., пов`язує з вживанням жирної їжі. Об`єктивні дані: загальний стан задовільний, свідомість ясна, активне положення, поведінка спокійна, тони серця ритмічні, ясні, дихання вільне, везикулярне, а також зазначено на запах ацетону з рота. Дитині був встановлений попередній діагноз: «Ацетонемічний синдром?» та вона 29.01.2016 року об 11.55 год. транспортована до стаціонару Котелевської ЦРЛ;

копіями документів ОСОБА_5 про повну вищу освіту (диплому) за спеціальністю «Лікувальна справа», за напрямом підготовки в інтернатурі - спеціальність «Інфекційні хвороби», кваліфікацію «Лікар-інфекціоніст» і вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Інфекційні хвороби»;

копією наказу головного лікаря Котелевської ЦРЛ ОСОБА_21 № 1-К від 03.01.2012 «Про переведення», відповідно до п.6 якого, ОСОБА_5 , лікаря інфекціоніста, переведено на 0,5 посади лікаря інфекціоніста інфекційного відділення, 0,25 посади лікаря інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань, 0,25 посади лікаря інфекціоніста кабінету «Довіра» з 03.01.2012 року з оплатою згідного зі штатним розписом та відпрацьованих годин;

випискою з наказу від 26.06.2013 року № 602 «Про атестацію лікарів-спеціалістів» Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації та посвідченням № 717, виданим директором Департаменту Охорони здоров`я, дійсним до 26.08.2018 року, згідно з яким лікареві Котелевської центральної районної лікарні ОСОБА_5 26.06.2013 року атестаційною комісією Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації підтверджена вища кваліфікаційна категорія лікаря зі спеціальності «Інфекційні хвороби»;

копією наказу головного лікаря Котелевської ЦРЛ ОСОБА_21 № 111 від 27.06.2014 року «Про зміну ліжкового фонду в Котелевській ЦРЛ», згідно п.5 якого, із загальної кількості ліжок інфекційного відділення виділено 3 ліжка для дітей;

копіями табелів обліку робочого часу та нарахування заробітної плати медичних працівників Котелевської ЦРЛ станом на 29.01.2016 (за січень 2016 року), згідно з якими підтверджено факт перебування 29.01.2016 року на роботі лікаря-інфекціоніста Котелевської ЦРЛ ОСОБА_5 та отримання нею заробітної плати;

копією посадової інструкції лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ ОСОБА_5 , затвердженої 15.08.2014 року головним лікарем Котелевської ЦРЛ ОСОБА_21 , із якою остання ознайомлена 15.08.2014 року, згідно з пунктами 1.4, 1.5 якої, ОСОБА_5 здійснювала безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованого їй медичного персоналу інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ; п.2.1 Посадової інструкції, а саме: «Керуватись чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію медичної допомоги інфекційним хворим»; п.2.4 цієї Посадової інструкції «Здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів» і п.2.7. Посадової інструкції «Організовувати та проводити консультацію хворих»; несла відповідальність відповідно до пункту 4.1 цієї Посадової інструкції «…за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, …помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, … - в межах, визначених кримінальним законодавством України» та відповідно до пункту 4.2. Посадової інструкції «…за правопорушення, скоєні в процесу здійснення своєї діяльності, - в межах визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України»;

протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 01.03.2016 року, у ході якого у Полтавському обласному патологоанатомічному бюро Департаменту охорони здоров`я Полтавської ОДА, вилучено: протокол № 40 патологоанатомічного дослідження ОСОБА_7 ; стекла і блоки секційного матеріалу 8 544-89 (46 шт.) зі зразками біологічного походження, отримані 30.01.2016 року при проведенні розтину трупу ОСОБА_7 ;

протоколом патологоанатомічного обстеження № 40 на ОСОБА_7 , відповідно до якого безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 є набряк-набухання головного мозку з вклиненням у великий потиличний отвір;

висновком експерта № 30 від 12.05.2017 року, який складений гістологом комісії Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» згідно якого встановлено, що при мікроскопічному дослідженні гістологічних препаратів дитини ОСОБА_7 , 2012 року народження, виявлено: «Набряк-набухання головного мозку з осередками вираженого розрядження нейропіля і одиничними навколосудинними крововиливами. Вогнищевий серозний лептоменінгіт. Ознаки бронхоспазу, нечисленні внутрішньоальвеолярні крововиливи, набряк, ділянки гострої альвеолярної емфіземи і дистелектазу в легенях. Катарально-десквамативний ларинготрахеобронхіт і бронхіоліт. Вогнищевий серозний інтерстиціальний міокардит. Помірно виражені ознаки спазму артерій, осередки гіпоксичної дистрофії в міокарді. Катаральний гастроентероколіт. У підшлунковій залозі, в жировій тканині, яка приляга до капсули велиеовогнищевий крововилив, місцями з поширенням на капсулу і внутрішньочасточкову строму, фіброз вивідних протоків, дрібні вогнища ліпоматозу. Серозний гепатит. Дрібніфокуси некронефрозу. Гіперплазія тимуса і лімфоїдної тканини і лімфатичних вузлах і селезінці. Гіпоплазія клубочкової і пічкової зон в наднирниках. Нерівномірне кровонаповнення досліджених органів з ознаками порушення реологічних властивостей крові;

висновком комісійної судово-медичної експертизи Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» за № 281/16 від 08.06.2017 року, згідно з яким встановлено, що з огляду на клінічну картину, яка спостерігалася у дитини ОСОБА_7 , а також дані патологоанатомічного дослідження трупу й повторного судово-гістологічного дослідження, комісія вважає, що безпосередньою причиною смерті дитини був гострий набряк головного мозку з розвитком дислокаційного синдрому та вклиненням структур мозку у великий потиличний отвір. Безпосередня причина смерті дитина була обумовлена гіперволемією внаслідок неправильної (в якісному і кількісному відношенні) інфузійної терапії ацетонемічного синдрому на фоні вірусної інфекції;

висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» за № 523/17 від 02.01.2018 року, згідно з яким встановлено, що відповідно даних медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 № 53, 29.01.2016 року о 12 год. 30 хв. дитина ОСОБА_7 була

доставлена до Котелевської центральної районної лікарні та оглянута лікарем-інфекціоністом Котелевської ЦРЛ ОСОБА_5 , яка встановила попередній діагноз: «Гостра респіраторна інфекція, ацетонемічний синдром (в сечі ацетон +++), призначила лікування. Встановлений лікарем-інфекціоністом попередній діагноз відповідав клінічній картині, що мала місце у дитини ОСОБА_7 . Відповідно до п.24. та п.25. розділу «Професіонали» «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуску 78 «Охорона здоров`я», затвердженого наказом МОЗ від 29.03.2002 № 117, погодженого з Міністерством праці та соціальної політики (зі змінами, затвердженими наказом МОЗ України від 26.07.2016), кваліфікаційні вимоги до посад лікаря-інфекціоніста та лікаря-інфекціоніста дитячого відрізняються. За наявними кваліфікаційними характеристиками лікар-інфекціоніст Котелевської ЦРЛ ОСОБА_5 не відповідала вимогам до посади лікаря-інфекціоніста дитячого, не мала необхідних знань та навичок, не могла надавати кваліфіковану медичну допомогу малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому лікарю-інфекціоністу потрібно було прийняти рішення й скористатись своїм правом «у необхідних випадках повідомляти керівництво про необхідність залучення додаткових спеціалістів для проведення лікувально-діагностичних заходів» (п.3.6 «Посадової інструкції» лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ, затвердженої 15.08.2014 головним лікарем) - звернутися до заступника головного лікаря, якому вона була безпосередньо підпорядкована (п.1.3. «Посадової інструкції») для вирішення питання залучення до лікування дитини спеціаліста лікаря-інфекціоніста дитячого, що не було зроблено. Згідно з п.4.1 «Посадової інструкції», лікар-інфекціоніст несе відповідальність за «неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав», що передбачені «Посадовою інструкцією»;

висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» за № 404/18 від 30.10.2019, згідно з яким встановлено, що за даними медичної карти № 53 стаціонарного хворого, 29.01.2016 року о 12 год. 30 хв. дитина ОСОБА_7 була доставлена до Котелевської центральної районної лікарні та оглянута лікарем-інфекціоністом Котелевської ЦРЛ ОСОБА_5 , яка встановила попередній діагноз: «Гостра респіраторна інфекція, ацетонемічний синдром (в сечі ацетон +++), призначила лікування. Встановлений лікарем-інфекціоністом попередній діагноз відповідав клінічній картині, що мала місце у дитини ОСОБА_7 . Проте, для підтвердження й уточнення клінічного діагнозу та диференційної діагностики вторинного ацетонемічного синдрома від синдрому циклічної блювоти, відповідно до «Уніфікованого клінічного протоколу медичної допомоги дітям із функціональними гастроінтестинальними розладами», затвердженого наказом МОЗ України «Про затвердження уніфікованих клінічних протоколів медичної допомоги дітям із захворюваннями органів травлення» від 29.01.2013 № 59, «діти з підозрою на синдром циклічної блювоти повинні бути обстежені». Ацетонемічний синдром на фоні гострої респіраторної інфекції, який був запідозрений у дитини ОСОБА_7 , характеризується порушеннями обміну глюкози й водно-електролітного балансу і потребує для правильного лікування необхідних додаткових діагностичних досліджень (рівень глюкози крові, іонограмма, кислотно-лужний стан крові), які б дозволяли судити про характер порушень обмінних процесів в організмі дитини. За наданими матеріалами справи, наявні кваліфікаційні характеристики лікаря-інфекціоніста ОСОБА_5 не відповідали вимогам до посади лікаря-інфекціоніста дитячого, вона не мала необхідних знань та навичок, не могла надавати кваліфіковану медичну допомогу малолітньому ОСОБА_7 . Тому, лікарю-інфекціоністу потрібно було прийняти рішення й скористатись своїм правом «у необхідних випадках повідомляти керівництво про необхідність залучення додаткових спеціалістів для проведення лікувально-діагностичних заходів» (п.3.6. «Посадової інструкції» лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення Котелевської ЦРЛ, затвердженої 15.08.2014 головним лікарем) - звернутися до заступника головного лікаря, якому вона була безпосередньо підпорядкована (п.1.3. «Посадової інструкції») для вирішення питання залучення до лікування дитини спеціаліста лікаря-інфекціоніста дитячого, що не було зроблено. Згідно з п.4.1. «Посадової інструкції», лікар-інфекціоніст несе відповідальність за «неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав», що передбачені «Посадовою інструкцією». Отже, надання медичної допомоги лікарем-інфекціоністом ОСОБА_5 дитині ОСОБА_7 слід вважати порушенням вищевказаних пунктів її «Посадової інструкції». За наявними анамнестичними даними і даними огляду у дитини ОСОБА_7 не було ознак зневоднення, а отже не було показань для проведення внутрішньовенної інфузійної терапії в тому обсязі та складі, яка була дитині призначена лікарем ОСОБА_5 . За відсутності результатів лабораторних досліджень, які б дозволяли судити про характер порушень обміну глюкози та водно-електролітного (рівень глюкози крові, іонограмма, кислотно-лужний стан крові) призначення лікарем-інфекціоністом ОСОБА_5 недообстеженій дитині внутрішньовенної інфузії було неприпустимим. Погіршення стану через 3 години після застосованого лікування, було викликане явищами набряку речовини головного мозку через неадекватну кількісну та якісну інфузійну терапію ацетонемічного синдрому без попереднього та динамічного лабораторного контролю. Безпосередньою причиною смерті дитини ОСОБА_7 був гострий набряк головного мозку з дислокаційним синдромом та вклиненням структур мозку у великий потиличний отвір, розвиток якого почався після призначення неправильного лікування лікарем-інфекціоністом ОСОБА_5 . Враховуючи те, що до розвитку гострого набряку головного мозку дитини ОСОБА_7 , призвели недоліки надання медичної допомоги лікарем-інфекціоністом, а на етапі лікування дитини консиліумом лікарів, сприятливого розвитку подій вже не можливо було гарантувати, то основним з вищезазначеного комплексу слід вважати недоліки надання медичної допомоги лікарем-інфекціоністом. Отже виходячи з вищевикладеного, судово-медична експертна комісія вважає, що між недоліками надання медичної допомоги лікарем-інфекціоністом інфекційного відділення Котелевської центральної районної лікарні ОСОБА_5 та між настанням смерті дитини ОСОБА_7 вбачається прямий причинний зв`язок;

медичною карткою стаціонарного хворого № 53 ОСОБА_7 , в тому числі листком лікарських призначень хворого ОСОБА_7 ; історією пологів № 176/75 на ОСОБА_4 ; індивідуальною карткою вагітної та породіллі на ОСОБА_4 ; медичною карткою на дитину ОСОБА_7

наявними речовими доказами, а саме: стеклами та блоками секційного матеріалу відібраними під час розтину ОСОБА_7 .

Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про визнання доказів недопустимими, а саме: 1) висновку експерта №281/16 від 08.06.2017 року ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, у зв`язку з тим, що під час проведення вказаної експертизи або були використані вихідні дані, що не надавалися експерту органом досудового розслідування, або експерт неповно та необ`єктивно дослідив надані йому матеріали (в частині зазначення у висновку експерта: а) номера медичної картки хворого 33, в той час як в матеріалах кримінального провадження наявна медична картка за номером 55; б) порушення свідомості у дитини о 13.30.год. 29.01.2020 року, в той час, як запис у медичній картці свідчив про те, що о 13.30 год. свідомість дитини не порушена; в) про недостатність лабораторної діагностики, що призвело до проведення лікування без врахування рівня глюкози в крові. Однак у картці №53 внесений запис призначення обстеження на рівень цукру в крові, а відповідно до показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_21 призначення аналізу на рівень глюкози в крові при діагнозі ацетономічний синдром не є обов`язковим та не практикується; г) щодо несвоєчасного виклику анестезіолога, оскільки вказане спростовується показами свідка ОСОБА_10 ; 2) висновку експерта №523/17 від 02.01.2018 року, в основу проведення якої покладено висновки комісійної експертизи №281/16, яка проведена з суттєвими порушеннями вимог закону; 3) висновку експерта №404/18 від 30.10.2019 року, який наданий за наслідками проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи, оскільки він по своїй правовій природі є повторною експертизою, тобто наданий з суттєвим порушенням вимог кримінально-процесуального закону, оскільки під час судового розгляду не встановлено наявності підстав, передбачених ст.87 КПК України, для визнання вказаних доказів недопустимими.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Допитана для роз`яснення висновку під час судового розгляду експерт ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» ОСОБА_25 , доповідач комісійної судово-медичної експертизи та додаткової комісійної судово-медичної експертизи вказала, що у зв`язку з нерозбірливим написанням номера медичної картки хворого, у висновках експертиз є помилкове зазначення номера картки як 33 так і 53, що є технічною помилкою, яка не може вплинути на висновки експертизи. Висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи проводився з врахуванням вихідних даних, встановлених під час судового розгляду та відображених в ухвалі суду, а зазначення у вказаній експертизі висновків попередніх експертиз є обов`язковим. Аналіз на рівень глюкози в крові при ацетономічному синдромі є обов`язковим, за даними практики та науково-медичної літератури, а зазначення літературних джерел є необов`язковим. Лікарем було призначено аналіз на рівень глюкози в крові, однак результат у медичній картці відсутній. Оскільки лікування залежить від визначення рівня глюкози в крові, і без отримання його результатів розпочинати лікування не можна було. Такі патологічні зміни як гострий набряк головного мозку з дислокаційним синдромом та вклиненням структур мозку у великий потиличний отвір не були викликані хворобою, а викликані заводненням організму. У дитини не було великих втрат рідини, тому такі зміни виникли за короткий період часу.

Під час судового розгляду кожен доказ, в тому числі всі наявні висновки експертиз, оцінювалися судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку. Сам факт невірного чи помилкового відображення у висновках експерта з окремих питань не тягне за собою визнання недопустимим відповідного висновку експерта вцілому.

Дослідженням в судовому засіданні всіх висновків судових експертиз встановлено, що безпосередньою причиною смерті дитини ОСОБА_7 був гострий набряк головного мозку з дислокаційним синдромом та вклиненням структур мозку у великий потиличний отвір.

А у висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» за № 404/18 від 30.10.2019 року, призначеної судом після уточнення вихідних даних під час судового розгляду та відображених у відповідній ухвалі суду, чітко зазначено про наявність прямого причинного зв`язку між недоліками надання медичної допомоги лікарем-інфекціоністом інфекційного відділення Котелевської центральної районної лікарні ОСОБА_5 та між настанням смерті дитини ОСОБА_7 .

Всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Невизнання своєї вини обвинуваченою суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності.

При призначенні покарання суд виходить з вимог ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, передбачені ст.ст. 66, 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.67 КК України суд не враховує як обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітнього, оскільки така обставина, що обтяжує покарання, передбачена в ч.2 ст.140 КК України, як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, а тому суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Обвинувачена ОСОБА_5 , раніше не судима, удова, пенсіонерка, не працює, виключно позитивно характеризується за місцем проживання в смт Котельва Полтавської області та за місцем колишньої роботи в Котелевській ЦРЛ, де вона працювала з 1972 року по 2017 рік, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра Котелевської ЦРЛ не перебуває.

Згідно з висновком досудової доповіді щодо обвинуваченої у кримінальному провадженні, складеною Котелевським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області 29.05.2018 року, дослідження за допомогою інструмента «Оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, характер вчиненого кримінального правопорушення, визначені рівні ризику вчинення обвинуваченою повторних кримінальних правопорушень, ризику небезпеки для суспільства чи окремих осіб, які є середніми, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без обмеження чи позбавлення волі.

Виходячи з вище викладеного, суд, враховуючи неможливість призначення обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій, виходячи з санкції ч.2 ст.140 КК України у виді позбавлення волі, з призначенням обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавленням права займатися лікарською діяльністю на строк три роки, що буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи тяжкість злочину, який відповідно до ч.4 ст.12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, є ветераном праці, має відхилення у стані здоров`я, у зв`язку з чим перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з приводу наявності ряду захворювань, та інші обставини справи, наведені вище, в тому числі виключно позитивні характеристики обвинуваченої за місцем проживання та останньої роботи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 без відбування покарання, та вважає за необхідне звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням.

Судом роз`яснено обвинуваченій право на застосування амністії, проте ОСОБА_5 відмовилася від застосування щодо неї положень п. «ґ» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

По справі потерпілою заявлено цивільний позов до обвинуваченої, який вона підтримала у ході судового розгляду у повному обсязі, про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, на загальну суму 14240,45 грн., яка складається з: витрат на придбання ліків на загальну суму 343,45 грн.; витрат на поховання сина (ритуально-поховальних витрат) на суму 2397,00 грн. та на придбання пам`ятника, вартістю 3500,00 грн.; а також витрат на поминальний обід на загальну суму 8000,00 грн.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 цивільний позов не визнала у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи на обґрунтування даного цивільного позову приходить до переконання, що цивільний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

На підтвердження понесеної матеріальної шкоди позивач надала фіскальний чек від 29.01.2016 року про оплату вартості медичних препаратів на загальну суму 343,45 грн.; платіжне доручення ФОП ОСОБА_26 на оплату ОСОБА_4 гранітного пам`ятника на суму 3000 грн.+500 грн. Однак у графі «сума» внесений запис «3500-1500=2000грн.», тобто остаточно зазначена сума 2000 грн.; та накладну ФОП ОСОБА_27 від 30.01.2016 року, відповідно до якої загальна вартість ритуально-поховальних предметів на поховання сина становить 2397,00 грн.

Відповідно до вимог ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до положень ст.128 КПК України суд при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадження застосовує положення ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог цієї правової норми потерпілою не надано суду докази про граничну вартість стандартного пам`ятника в даній місцевості.

Водночас суд зазначає, що в постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03.10.2008 року № 45 визначена сума граничних витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, яка для Полтавської області складає 2000 грн.

Таким чином, позивачем не надано доказів понесення витрат на виготовлення та встановлення гранітного пам`ятника в розмірі 3500,00 грн., оскільки нею надано письмовий доказ про сплату 2000,00 грн., й вказана сума узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо розміру відшкодування таких витрат.

Крім того, цивільним позивачем надано товарний чек №28 кафе «СВ» від 30.01.2016 року на суму 8000,00 грн., які ОСОБА_4 було сплачено за обслуговування поминального обіду.

Вирішуючи цивільний позов у цій частині суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Отже, решта витрат, зокрема і поминальні обіди, які проводяться після поховання, в силу положень чинного законодавства не можуть бути відшкодовані винними особами, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону. Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду №554/1793/15-ц від 19.03.2018 року.

За таких обставин, вимога цивільного позивача про стягнення з обвинуваченої 8000,00 грн. витрат на організацію поминального обіду задоволенню не підлягає, оскільки такі витрати не є складовою частиною процесу поховання з огляду на зміст заходів та дій, визначених ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, цивільний позов потерпілої слід задовольнити частково, та стягти з обвинуваченої на користь потерпілої матеріальну шкоду в сумі 4740,45 грн. (343,45 грн. + 2397,00 грн. + 2000,00 грн. = 4740,45 грн.). У решті цивільного позову слід відмовити.

Процесуальні витрати по справі відсутні. Долю речових доказів та документів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, і призначити їй покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися лікарською діяльністю на строк три роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового злочину й зобов`язати її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4740,45 грн. (чотири тисячі сімсот сорок грн. 45 коп.) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

В іншій частині цивільного позову ОСОБА_4 відмовити.

Речові докази стекла та блоки секційного матеріалу відібрані під час розтину ОСОБА_7 , передані на зберігання до камери речових доказів Котелевського ВП ГУНП в Полтавській області, - знищити.

Оригінали медичних документів, визнані та приєднані до матеріалів кримінального провадження №0000036 як документи: медичну картку стаціонарного хворого №53 ОСОБА_7 на 16 арк.; історію пологів №176/75 на ОСОБА_4 на 40 арк.; індивідуальну картку вагітної та породіллі на ОСОБА_4 на 53 арк.; медичну картку на дитину ОСОБА_7 на 167 арк. повернути до Котелевської центральної районної лікарні; протокол патологоанатомічного обстеження №40 на ОСОБА_7 на 8 арк. повернути до Полтавського обласного патологоанатомічного бюро Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя