УХВАЛА
Справа № 126/1923/20

Провадження № 1-кс/126/626/2020

"22" вересня 2020 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в залі суду заяву судді ОСОБА_6 про самовідвід в розгляді справи № 126/1923/20, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року до Бершадського районного суду Вінницької області надійшла заява судді ОСОБА_6 про самовідвід у розгляді кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000118 від 02.03.2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Заява про самовідвід мотивована тим, що йому для розгляду надійшло кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000118 від 02.03.2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Згідно вищевказаного обвинувального акта ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, тобто у привласненні та розтраті чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненому у великих розмірах та у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.

Ним як головуючим суддею 09.01.2019 року було винесено рішення по цивільній справі № 126/474/18 за позовом ОСОБА_8 до Філії комунальної установи медичної допомоги "Територіальне медичне об`єднання "Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" "Бершадська станція екстреної медичної допомоги" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної (немайнової) шкоди.

Тому в нього склалась відповідна думка про обставини справи та ним досліджувались деякі матеріали кримінального провадження, що виключає його участь в розгляді цього обвинувального акта.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви судді ОСОБА_6 про самовідвід у розгляді кримінального провадження.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні теж не заперечували щодо задоволення заяви судді ОСОБА_6 про самовідвід.

Слідчий суддя ОСОБА_6 в судове засідання не явився, надав заяву, в якій просив розглянути заяву про самовідвід у його відсутність.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов до наступного висновку.

Стаття 75 та 76 КПК України надає вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в розгляді кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною 3 ст. 35 КПК України.

Пунктом 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі-Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Отже, з огляду на викладене вище, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.

Із зазначеного, належить зробити висновок, що самовідвід це обов`язок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.

Таким чином, оцінивши мотиви самовідводу судді ОСОБА_6 з метою виключення будь-яких сумнівів у безсторонності суду та дотримання права на справедливий суд в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви про самовідвід судді ОСОБА_6 та її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82, 371, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Заяву судді ОСОБА_6 про самовідвід в розгляді справи № 126/1923/20 - задовольнити.

Справу № 126/1923/20 у кримінальному провадженні № 00000118 від 02.03.20 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України передати до канцелярії Бершадського районного суду Вінницької області для подальшого розподілу відповідно до ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1