1Справа № 334/6587/19 1-кп/335/307/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом №0002092 від 19.06.2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження 0002092 від 19.06.2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 19.06.2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого судом було продовжено до 18.07.2020 року. У зв`язку з неможливістю з об`єктивних причин завершити судовий розгляд до спливу дії зазначеної ухвали, судом на вирішення учасників кримінального провадження поставлено питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Прокурор у судовому засіданні вважав за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що судовий розгляд не закінчено, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а також ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Законний представник потерпілої у судовому засіданні заперечувала проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, вважають недоведеними ризики, про які зазначає прокурор, та необгрунтованим продовження запобіжного заходу, просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засіданні прокурором наведено достатньо доводів про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, на даний час продовжують існувати.

Тяжкість злочинів, що інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , а також обставини їх вчинення, у сукупності із даними про його особу, з огляду на вірогідність переховуватися від суду та впливу на потерпілу та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, дає підстави вважати, що зміна відносно обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який є неможливим та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, та які, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, забезпечує можливість перешкодити інтересам правосуддя, та ухиленню від суду, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є виправданим та відповідає виключності запобіжного заходу, задля досягнення завдань кримінального провадження.

Колегією суддів не встановлено обґрунтованих підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а позиція сторони захисту про можливе забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, не підтверджена належними доказами.

Беручи до уваги, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 153 КК України, якою передбачено відповідальність за вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, колегія суддів також не вбачає підстав для визначення застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КК Ураїни.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою забезпечить належну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, у зв`язку з чим вважає за необхідне продовжити строк застосованого відносно нього запобіжного заходу на 60 днів, строком до 23.08.2020 року.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 376, 392, 393, 395 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301 КК України, строком до 23.08.2020 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3