печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю:

адвоката ОСОБА_3

особа в інтересах якої подано скаргу ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповернені тимчасово вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001111 від 10.06.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:
23.10.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповернені тимчасово вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001111 від 10.06.2015 року.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що постановою прокурора першого відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 18 жовтня 2019 року кримінальне провадження №0000318 від 30.11.2015 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 376 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Однак, при закритті кримінального провадження №0000318 від 30.11.2015 прокурором не було вирішено питання про повернення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тимчасово вилученого майна під час досудового розслідування кримінального провадження №0001111 від 10.06.2015, що є порушенням його конституційних прав, права власності та імперативних вимог КПК України.

03 липня 2015 року під час затримання ОСОБА_5 , яке було здійснено без вмотивованого рішення суду, старшим слідчим ОСОБА_7 , на підставі протоколу затримання ОСОБА_5 , було вилучено власний мобільний телефон марки Nokia, IMEI : НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який не було повернуто у встановленому законом порядку.

18.11.2015 слідчим ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 жовтня 2015 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході проведення обшуку були вилучені предмети та документи, перераховані в протоколі обшуку, які не були прямо передбачені ухвалою слідчого судді, а саме: чотири предмети схожі на шаблі, один предмет схожий на ніж; один предмет схожий на вогнепальну зброю з написом «1930» та 6 (шість) предметів схожих на набої з написами «safari-p», а також один набій з аналогічним написом; 2 (два) DVD диска в пластикових футлярах; «MacBook Pro» в корпусі сріблястого кольору; «MacBook Air» в корпусі сріблястого кольору; «iPad» в корпусі сріблястого кольору; «iPad» в корпусі сріблястого кольору; «iPad» в корпусі сріблястого кольору; мобільний телефон марки «texet» imeі № НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «vertu» imeil № НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Nokia» imei № НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Nokia» imei № НОМЕР_6 ; флеш накопичувач у корпусі червоного кольору з написом «My Passport»; посвідчення № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_4 ; військовий квиток № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_4 ; дозвіл № НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_5 ; договір № SAMDNWFD 000 від 18.11.2015 на двох аркушах на суму 200000 гривень від 18.11.2015.

Зазначений обшук було проведено в рамках кримінального провадження №0001111 від 10.06.2015.

Окірм цього, зазначено, що 24.12.2019 в межах кримінального провадження № 0001111 від 10.06.2015 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва було постановлено ухвалу у справі №757/66368/19-к, якою задоволено клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про встановлення процесуальних строків в рамках кримінального провадження.

Вказаною ухвалою встановлено строк два місяці для завершення досудового розслідування кримінального провадження №0001111 від 10.06.2015 та прийняття одного з процесуальних рішень, передбачених ст. 283 КПК України щодо ОСОБА_4 .

Прокурором у кримінальному провадженні №0001111 від 10.06.2015 було подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 757/66368/19-к, проте 06.05.2020 апеляційне провадження по ній було закрито ухвалою Житомирського апеляційного суду.

Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.12.2019 у справі №757/66368/19-к набрала законної сили та підлягає негайному виконанню.

Оскільки її було отримано стороною обвинувачення ще в лютому 2020 року, то на теперішній час майно, що було вилучене у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , фактично утримується органом досудового розслідування поза межами строку досудового розслідування, отже за відсутності на те повноважень.

Таким чином, адвокат просить суд, повернути тимчасово вилучене майно, оскільки станом на день розгляду скарги, є всі наявні підсави для його повернення законним володільцям.

Адвокат та ОСОБА_4 просили задоовольнити скаргу, з викладених в ній підстав.

Слідчий/прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність орагну досудового розслідування, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, заперечення прокурора, приходжу до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Головне слідче управління Генеральної прокуратури України здійснювало досудове розслідування кримінального провадження №0000318 від 30.11.2015 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 376 КК України.

30.11.2015 із кримінального провадження №0001111 від 10.06.2015 органом досудового розслідування (ГПУ) виділено матеріали досудового розслідування в окреме провадження, якому присвоєно номер 0000318.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 жовтня 2015 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160166, 170174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Вбачається, що при проведенні обшуку, було вилучено майно, яке не підпадає під критерії майна на вилучення якого було надано дозвіл слідчим суддею, арешт не накладався, тому підпадає під критерії тимчасово вилученого майна та окрім цього, кримінальне провадження є закритим, тому слідчий суддя не вбачає необхідності в подальшому встручанню держави у право валсності заявників.

Виходячи з встановлених обставин справи та вимог КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,- Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Зобов`язати уповноваженого слідчого/прокурора у кримінальному провадженні №0001111 від 10.06.2015 повернути тимчасово вилучене майно ОСОБА_5 або його захиснику адвокату ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон Nokia Imei №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; 4 (чотири) предмети схожі на шаблі, 1 (один) предмет схожий на ніж; 1 (один) предмет схожий на вогнепальну зброю з написом «1930» та 6 (шість) предметів схожих на набої з написами «safari-p», а також 1 (один) набій з аналогічним написом; 2 (два) DVD диска в пластикових футлярах; «MacBook Pro» в корпусі сріблястого кольору; «MacBook Air» в корпусі сріблястого кольору; «iPad» в корпусі сріблястого кольору; «iPad» в корпусі сріблястого кольору; «iPad» в корпусі сріблястого кольору; мобільний телефон марки «texet» imeі № НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «vertu» imei № НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Nokia» imei № НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Nokia» imei № НОМЕР_6 ; флеш накопичувач у корпусі червоного кольору з написом «My Passport»; дозвіл № НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_5 ; договір №SAMDNWFD 000 від 18.11.2015 на 2 (двох) аркушах на суму 200000 гривень від 18.11.2015 та посвідчення № с-0707 на ім`я ОСОБА_4 ; військовий квиток № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1