КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/901/2020 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження по обвинуваченню за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 29.10.2009 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 198 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання іспитовим строком 1 рік;

- 12.07.2013 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі строком, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 27.11.2014 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.06.2014 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років 7 місяців, звільнений 27.06.2016 на підставі Закону України від 26.11.2015 року «Про внесення змін до ст. 72 ч. 5 КК України»;

- 14.11.2016 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 16.10.2018 УДО за постановою Білоцерківського міського суду в Київській області від 03.10.2018 з невідбутою частиною покарання 1 рік 5 місяців 28 днів,

за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, призначене даним вироком покарання ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, всупереч вимогам Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортного засобу, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 №340, знайшов в мережі інтернет оголошення щодо продажу бланків водійських посвідчень та в подальшому реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне виготовлення офіційного документу, котрий видається державною установою та який надає певні права, зателефонував на номер мобільного телефону за оголошенням та обговоривши із невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) деталі угоди, надіслав засобами електронного зв`язку з власної електронної пошти на надану йому адресу електронної пошти, електронну скановану копію першої сторінки свого паспорта громадянина України старого зразка з фотокарткою та анкетними даними.

В подальшому на ім`я ОСОБА_6 від невстановленої досудовим розслідуванням особи (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), в невстановлений досудовим розслідуванням час, на поштове відділення ТОВ «Нова Пошта», № 117 по вул.Урлівській 4-а в м. Києві надійшло поштове відправлення, у якому був бланк водійського посвідчення, виготовлений на офіційному бланку, який перебуває в обігу на території республіки Молдова на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з відкритими в ньому водійськими категоріями «А», « В » та «С» та фотокарткою ОСОБА_6 в ньому, за який він сплатив 1500 грн. та яким останньому надається право керувати транспортними засобами.

Після цього, 22.07.2019 близько 17.00 год. по вулиці А. Ахматової, 35 в м. Києві працівниками поліції у ОСОБА_6 було виявлено вищевказане посвідчення водія.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та на підставі ст. 71, ч.3 ст.72 КК України за сукупністю вироків з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2016 остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 5 місяців 28 днів позбавлення волі та штраф у розмірі 1700 гривень, які виконувати самостійно.

Вказує, що суд 1-ї інстанції при визначенні покарання не застосував до обвинуваченого положення ч.4 ст. 81 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, та не визначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ст.ст.71,72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України, як сприяння виготовленню завідомо підробленого офіційного документу, який видається установою, і який надає права, є правильною і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відтак неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, що пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, і правильно обрав ОСОБА_6 покарання у межах санкції, передбаченої ч.1 ст.358 КК України, у виді штрафу.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд 1-ї інстанції не врахував положення ч.4 ст. 81 КК України, за якими у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16.10.2018 відповідно до постанови Білоцерківського міського суду Київської області від 03.10.2018, ОСОБА_6 був звільнений умовно-достроково від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2016 з невідбутою частиною в 1 рік 5 місяців 28 днів. Разом з цим, ОСОБА_6 протягом іспитового строку вчинив новий злочин, за який засуджений даним вироком.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно

Таким чином, суд 1-ї інстанції був зобов`язаний застосувати до обвинуваченого положення ч.4 ст.81 КК України та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ст.ст.71,72 КК України, однак цього не зробив, що є порушенням п.1 ч.1 ст.413 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто незастосування кримінального закону, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного визначення покарання ОСОБА_6 , є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок в частині призначеного покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, наявність невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2016 - 1 року 5 місяців 28 днів позбавлення волі, і приходить до висновку, що штраф в межах санкції ч1. ст.358 КК України є достатнім покаранням за цим вироком та остаточно на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, необхідно призначити ОСОБА_6 покарання у виді виді 1 року 5 місяців 28 днів позбавлення волі та штраф у розмірі 1700 гривень, які виконувати самостійно, оскільки саме таке покарання сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню нових злочинів, задовольнивши тим самим апеляційну скаргу прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.5 ст.27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) грн.

На підставі ст. 71 КК України приєднати невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року за ч.2 ст.289 КК України у виді 1 року 5 місяців 28 днів позбавлення волі та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді виді 1 року 5 місяців 28 днів позбавлення волі та штрафу у розмірі 1700 гривень, який виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4