Справа № 734/1813/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/750/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000055, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 березня 2020 року ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнуто з нього на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1 570 грн. 08 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 2019 року близько 22.00 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, через вхідну хвіртку, яка була не замкнута, проник до двору домоволодіння, належного ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де за допомогою цеглини пошкодив вікно житлового будинку та проник в середину, звідки таємно, повторно, викрав грошові кошти в сумі 5000 грн. та мобільний телефон марки «REDMI 4х», вартістю 1600 грн., належні потерпілій ОСОБА_6 , чим заподіяв останній матеріальної шкоди на загальну суму 6600 грн. 00 коп. Викраденим ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації дій, просив змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано його щире каяття, відшкодування потерпілій збитків з врахуванням завданої їй моральної шкоди, та позицію потерпілої щодо призначення показання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Також судом 1 інстанції при посиланні на досудовому доповідь органу пробації не було надано оцінки даній доповіді та не враховано те, що вона носить формальну інформацію, що характеризує особу.

Крім того, посилання суду на наявність непогашеної судимості, не є перешкодою для застосування ст. 75 КК України.

На думку апелянта, судом не взято до уваги наявність трьох пом`якшуючих обставин, те, що його активна поведінка вказує на можливість змінитися без ізоляції від суспільства, зберегти сімейні стосунки та зв`язки, зберегти роботу, змінити кримінальне мислення.

Не погоджуючись з вироком суду потерпіла подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, просила змінити вирок суду в частині призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на неповне врахування місцевим судом даних, що характеризують обвинуваченого, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває у цивільному шлюбі, з 13.02.2020 року офіційно працевлаштований, що вказує на те, що він став на шлях виправлення.

Посилаючись на висновки органу пробації, суд не враховує її позицію щодо міри покарання та свої висновки в цій частині належно не мотивує.

На думку потерпілої, враховуючи те, що злочин вчинено проти власності, то її позиція повинна бути пріоритетною.

Вказує, що обвинувачений повністю відшкодував завдану їй матеріальну та моральну шкоду,критично відноситься до скоєного ним злочину.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, призначене ОСОБА_7 покарання таким, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілої.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, позицію обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд 1 інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, дотримуючись вимог кримінального закону, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, мотивацію кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який працевлаштований, страждає на хронічну хворобу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Зі змісту оскаржуваного вироку встановлено, що до пом`якшуючих покарання обставини обвинуваченого ОСОБА_7 суд 1 інстанції відніс активне сприяння розкриттю злочину, каяття у вчиненому та відшкодування потерпілій збитків, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення органом пробації оцінюються як високі, ризики небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, органом пробації оцінюються як середні.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, у тому числі й ті, на які посилають апелянти у апеляційних скаргах, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його пом`якшення.

Апеляційний суд вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Що стосується думки потерпілої щодо призначеного покарання, то вона враховується у сукупності з іншими обставинами у провадженні, але не може бути вирішальною при обранні міри покарання.

Таким чином, доводи обвинуваченого та потерпілої під час перевірки кримінального провадження не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої не підлягають задоволенню.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3