Провадження № 1-кс/643/4284/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого та прокурора щодо недотримання розумних строків,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2020 до суду надійшла вказана заява, в якій заявник просить відповідно до ст.308 КПК України оскаржити бездіяльність слідчого СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області та прокурора щодо недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0005031 за ч.3 ст.190 КК України та конкретизувати процесуальні строки, повідомляти його про виконану роботу.

Вивчивши заяву ОСОБА_2 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді - судді суду першої інстанції, належить здійснення у порядку, передбаченого цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже, передбачений ч.2 ст.28 КПК України обов`язок слідчого судді стежити за дотриманням розумного строку при розгляді питань, віднесених до його компетенції, не виключає можливості розгляду ним клопотань, поданих на підставі ч.6 ст.28 КПК України, та встановлення для сторін кримінального провадження процесуальних строків відповідно до положень ст.114 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

У відповідності до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, які не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до ч.1 статті 114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати межграничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Положення ч. 1 ст. 114 КПК України мають загальний установчий характер і деталізуються в окремих нормах КПК України, зокрема тих, що встановлюють окремі процесуальні механізми забезпечення слідчим суддею та судом розумності строків кримінального провадження у разі подання відповідних клопотань учасниками кримінального провадження.

Системний аналіз зазначених норм процесуального закону в сукупності з положеннями пунктів 10, 18 частини 1 статті 3, статей 7, 9,131, 132, 303, 306, 307, п.10 ст.290 КПК України, дає підстави вважати, що слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки лише при розгляді конкретної слідчої чи процесуальної дії.

Предметом судово-контрольного провадження, що здійснюється на підставі положень ч.6 ст.28 та ч.1 ст.114 КПК України, є лише оптимальний строк для вчинення певних процесуальних дій, більш короткий, ніж встановлено законом, і визначений з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до практики ЄСПЛ обчислення строку провадження у кримінальній справі для вирішення питання щодо його «розумності» у сенсі ч.1 ст.6 Конвенції, розпочинається з моменту затримання особи за підозрою у вчиненні злочину, повідомлення про підозру чи допиту її як підозрюваного (навіть допиту особи як свідка, якщо з протоколу допиту вбачається, що на момент допиту слідчий вже підозрював допитуваного у причетності до конкретного злочину) залежно від того, яка із зазначених подій сталася раніше, винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого, і закінчується винесенням остаточного рішення у кримінальній справі. У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «момент, з якого ст.6 Конвенції починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п.1 ст.6 (п.62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 у справі «Шубінський проти Словенії» Subinski v. Slovenia))».

Водночас у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17.10.2014 р. N 11 вказується, що у процесі вирішення питання, передбаченого ч.6 ст.28 КПК України, варто виходити з недопустимості порушення процесуальної самостійності слідчого, незалежності та безсторонності суддів, що включає неможливість вирішувати, які саме процесуальні рішення мають бути прийняті, та надання вказівок щодо вчинення дій, спрямованих на втручання до законної діяльності слідчого, прокурора, слідчого судді або суду щодо здійснення кримінального провадження.

Щодо посилання заявника на вимоги ст.308 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 308 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.

Відповідно до п.9-1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні до слідчого судді може бути оскаржено рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування особою, які відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

Таким чином, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

З огляду на викладене слідчий суддя, враховуючи загальні засади кримінального провадження, зокрема: законність; рівність перед законом і судом; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження та повернути заяву про визнання бездіяльності слідчого і прокурора щодо недотримання розумних строків заявникові.

Разом з цим ч.2 ст. 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 32, 38, 304, 309, 372, КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого, прокурора щодо недотримання розумності строків.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_2 разом із скаргою.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Оскільки ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка може її оскаржити, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1