Номер провадження №1-кп/243/341/2020
В И Р О К
Іменем України
«25» вересня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002232 від 04.11.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селезнівка Слов`янського району Донецької області, громадянина України, українця, не працюючого, ІПН НОМЕР_1 , з середньо-спеціальною освітою, який місця реєстрації не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, позбавлений батьківських прав, раніше судимий:

-05 липня 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 194 КК України закрите. Визнано засудженим за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

-22 грудня 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, 70 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2020 року звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2019 року приблизно о 05 годині 52 хвилини ОСОБА_5 припаркував свій автомобіль «ВАЗ- 2103» д/н НОМЕР_2 коричневого кольору на ділянці місцевості, розташованій навпроти будинку № 2 по вул. Добровольського м. Слов`янська Донецької області, неподалік від зупинки громадського транспорту «САТУ», що знаходиться по вул. Банківська, м. Слов`янська, поруч з автомобілем «ВАЗ-2107» д/н НОМЕР_3 червоного

кольору, в салоні якого на задньому сидінні знаходились два скати для легкового автомобіля. Приблизно о 06.00 год. 02.11.2019 року ОСОБА_5 , перебуваючи біля автомобіля «ВАЗ-2107» д/н НОМЕР_3 червоного кольору, через скло побачив в салоні зазначеного автомобіля два скати для легкового автомобіля та в цей час на вказаному місці у нього виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, приблизно о 06 год. 20 хв. 02.11.2019 року, перебуваючи на ділянці місцевості, розташованій навпроти будинку № 2 по вул. Добровольського м. Слов`янська Донецької області, неподалік від зупинки громадського транспорту «САТУ», що знаходиться по вул. Банківська, м. Слов`янська, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи мету і умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що навколо немає сторонніх осіб, які могли б запобігти доведенню його протиправних дій до кінця, відкривши руками задні праві дверцята автомобіля «ВАЗ-2107» д/н НОМЕР_3 червоного кольору, таємно, шляхом вільного доступу викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме два автомобільні скати марки «ROSAVA», all season, БЦ- 20 розміром 175/70 R13, дата виготовлення 4614, виробництво України, ГОСТ - 4754, загальною вартістю 1400 грн 40 коп., отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Умисними протиправними діями ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1400 грн. 40 коп.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю і суду пояснив, що рано вранці 02 листопада 2019 року він зупинив свій автомобіль неподалік зупинки громадського транспорту «САТУ» у м. Слов`янськ. Через скло автомобіля, який стояв поруч, він побачив автомобільні скати. Від`їхавши по власним справам, через декілька хвилин він знову повернувся і виявив, що припаркований на узбіччі автомобіль відчинений. З заднього сидіння автомобіля він витягнув два скати, переніс їх до свого автомобіля і ввечері того ж дня установив на свій автомобіль. Наступного дня до нього за місцем мешкання прийшли працівники міліції, яким він повідомив, що на його автомобілі встановлені скати, які він викрав. Того ж дня скати в нього були вилучені і повернуті власнику. Розкаюється у вчиненому.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. Надав суду заяви про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду у його відсутності.

Під час судового розгляду судом було визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорювалися, а саме пояснень свідків та потерпілого, а також речових доказів - двох скатів для легкового автомобіля. Судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), ґрунтується на наступних доказах, досліджених у судовому засіданні:

Згідно із витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань, 04 листопада 2019 року до ЄДРДР за №0002232 внесені відомості за заявою ОСОБА_7 про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 04 листопада 2019 року, з доданою фототаблицею, об`єктом огляду є ділянка місцевості, розташована навпроти будинку №6 по вул. Банківська м. Слов`янськ. На узбіччі автодороги виявлений автомобіль ВАЗ 2103 коричневого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 . Біля вказаного автомобіля знаходиться ОСОБА_5 , 1990 року народження, який пояснив що даний автомобіль належить йому. ОСОБА_5 вказав на задні ліве і праве колеса, вказавши, що ці покришки він викрав в перших числах листопада 2019 року біля зупинку «САТУ» з автомобіля ВАЗ червоного кольору. Покришки були вилучені в ході огляду.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 04 листопада 2019 року, з доданою фототаблицею, об`єктом огляду є ділянка місцевості, розміщена на узбіччі автодороги по вул. Добровольського міста Слов`янськ, навпроти будівлі №2. На даній ділянці місцевості розташований автомобіль «ВАЗ-2107» державний номер НОМЕР_3 . В ході огляду встановлено, що замки у дверцятах та багажнику не мають механічних пошкоджень.

Таким чином, зміст протоколу огляду узгоджується з пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що автомобіль «ВАЗ-2107» державний номер НОМЕР_3 в ніч 02 листопада 2019 року знаходився навпроти будинку № 2 по вул. Добровольського м. Слов`янська Донецької області з відчиненими дверима, запірний пристрій на автомобілі був відсутній.

Зі змісту висновку автотоварознавчої експертизи №5789 від 12.11.2019 року вбачається, що залишкова вартість майна, що належить потерпілому ОСОБА_7 , на момент вчинення злочину, тобто на 02 листопада 2019 року, а саме: - два автомобільні скати марки «ROSAVA», all season, БЦ- 20 розміром 175/70 R13, дата виготовлення 4614, виробництво України, ГОСТ - 4754, складає 1400 грн. 40 коп.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 14 листопада 2019 року, та довідки, доданої до нього, серед чотирьох пред`явлених фотокарток свідок ОСОБА_9 за сукупністю ознак зовнішності впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 02 листопада 2019 року о 17 годині на станції технічного обслуговування «Щиномонтажець» здійснила заміну двох задніх скатів на автомобілі.

Також пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , надані ним в залі суду, знайшли своє підтвердження під час огляду в судовому засіданні відеозапису подій від 02 листопада 2019 року та дослідженні протоколу його огляду від 16 листопада 2019 року.

Під час перегляду відео файлу «10.11.1.50_ch7_0224_5504» в судовому засіданні встановлено, що на записі зверху мається таймер дати та часу, а також знизу справа номер камери відео спостереження, а саме 02-11-2019 05:42:10 Саmerа-07. Відео починається з 05:42:10, в цей час видно, що навпроти камери спостереження знаходяться автомобіль ВАЗ 2107, який стоїть передньою частиною до камери;

05:52:20 на камері з`являється легковий автомобіль ВАЗ 2103 темного кольору з фішкою «ТАХІ», який паркується поряд з автомобілем ВАЗ 2107;

06:00:09 із автомобіля ВАЗ 2103 виходить чоловік, який ходить навкруги, а в 06:02:30 знову сідає до свого автомобіля, в 06:03:20 від`їжджає назад, та одразу під`їжджає на теж саме місце;

06:17:45 автомобіль знову від`їжджає та зупиняється на проїжджій частині, з нього виходить той же громадянин, який деякий час ходить біля автомобіля ВАЗ 2107;

06:20:20 громадянин підходить до передньої пасажирської двері, яку відкрив та закрив;

06:20:43 вказаний громадянин відкрив задні праві дверцята, та із салону авто дістав дві покришки, які поклав до себе в автомобіль на заднє сидіння, після чого сідає до себе в

автомобілі та в 06:21:00 від`їжджає з вказаного місця по дорозі вліво, при цьому дверцята автомобіля ВАЗ 2107 залишилися відкритими. Після чого автомобіль ВАЗ 2103 зникає з відео;

06:24:20 до автомобіля ВАЗ 2107 підходять військові, які закривають дверцята авто та уходять. В 07:07:15 на вказане місце приїхала поліція, до яких звертається особа чоловічої статі у темному одязі (запис припиняється в 07:34:47).

Під час складання протоколу про проведення слідчого експерименту від 22 листопада 2019 року, з доданою фототаблицею, підозрюваний ОСОБА_5 безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення надав пояснення щодо обставин вчиненого ним злочину. Вказав місце на узбіччі, звідки здійснив крадіжку з припаркованого автомобіля.

Зміст наведеного протоколу слідчого експерименту від 22 листопада 2019 року повністю узгоджується зі змістом протоколу огляду місця події від 04 листопада 2019 року, змістом відеозапису подій та поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, наданими, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Лише під час судового розгляду судом було достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 в період з 08 по 14 лютого 2005 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» з діагнозом: легка розумова відсталість зі значними поведінковими порушеннями (а.к.п. 144). У зв`язку з цим ухвалою суду від 27 квітня 2020 року ОСОБА_5 був призначений адвокат з Регіонального центру безоплатної вторинної допомоги. На стадії досудового розслідування для захисту ОСОБА_5 захисник залучений не був.

Ухвалою суду від 04 травня 2020 року в кримінальному провадженні було ініційоване проведення судово-психіатричної експертизи (а.к.п. 155-156).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №392 від 07.07.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявляє легку розумову відсталість з поведінковими порушеннями не потребуючи прийняття лікувальних мір. За психічним станом міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент скоєння правопорушення ОСОБА_5 у тимчасово хворобливому стані не перебував, за своїм психічним станом міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними. ОСОБА_5 виявляє легку розумову відсталість з поведінковими порушеннями не потребуючи прийняття лікувальних мір. За психічним станом може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Надаючи оцінку доказам, добутим органом досудового розслідування, вирішуючи питання про те, чи є вони належними, допустимими та достатніми для постановлення вироку, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

Сам собою факт проходження ОСОБА_5 не тривалого курсу лікування у психіатричній лікарні свідчать лише про наявність у особи окремих поведінкових розладів, однак це автоматично не вказує на нездатність такої особи повною мірою реалізувати свої права і не може слугувати безумовною підставою для обов`язкового залучення захисника. Для вчинення такої процесуальної дії має бути встановлено, що певна психічна вада, наявна у конкретної особи, перешкоджає їй реалізувати свої права.

Крім того, КПК не передбачає обов`язкового залучення експерта для визначення здатності/нездатності особи повною мірою реалізувати свої права внаслідок фізичних чи психічних вад. Лише у разі наявності у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обґрунтованих сумнівів у тому, що особа здатна або не здатна повною мірою реалізувати свої права (у силу характеру захворювання, поведінки під час кримінального провадження, наданих нею показань), та за необхідності використання спеціальних знань має бути залучено експерта.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року (справа № 213/1425/17).

З висновків проведеної під час судового розгляду судово-психіатричної експертизи №392 від 07.07.2020 року вбачається, що за психічним станом ОСОБА_5 може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує

Таким чином під час судового розгляду не встановлено даних, які би слугували достатніми підставами для суду ставити під сумнів здатність ОСОБА_5 повною мірою реалізувати свої права на стадії досудового розслідування. Як убачається з матеріалів провадження, на стадії досудового розслідування ОСОБА_5 не перебував під вартою, отже, і мав можливість самостійно залучити захисника. Будучи допитаним під час судового розгляду ОСОБА_5 визнав повністю свою провину, дав конкретні та логічні показання щодо пред`явленого йому обвинувачення, зміст яких свідчить про усвідомлення ним характеру інкримінованих йому діянь та правових наслідків їх вчинення. Упродовж розгляду справи суд не встановив фактів виявлення у ОСОБА_5 ознак порушень мислення, які б указували на такий хворобливий стан психіки, що ускладнює здатність повноцінно брати участь у провадженні.

З огляду на викладене, самі собою зазначений діагноз і перебування ОСОБА_5 на лікуванні через легку розумову відсталість з поведінковими порушеннями за відсутності установлених конкретних ознак хворобливого стану психіки, який би ускладнив можливість повноцінно захищатися на стадії досудового розслідування, не є такими обставинами, що вимагають обов`язкової участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК на стадії досудового розслідування.
Таким чином, на переконання суду, на стадії досудового розслідування право ОСОБА_5 на захист порушене не було. Докази, надані суду стороною обвинувачення, є належними, допустимими, достовірними, крім того вони є такими, що узгоджуються між собою.

Відповідно статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

05 липня 2016 року вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 194 КК України закрите, ОСОБА_5 визнано засудженим за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

22 грудня 2016 року вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, з урахуванням положень частини 4 статті 70 КК України, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2020 року ОСОБА_5 був звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання;

Частина 1 статті 165 КВК України передбачає, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_5 вчинив інкримінований злочин 02 листопада 2019 року, тобто під час іспитового строку за попереднім вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року, за яким його було засуджено за корисливий злочин. За таких підстав, незважаючи на прийняте 14 січня 2020 року рішення про його звільнення від відбування покарання, ОСОБА_5 скоїв злочин, маючи непогашену судимість за злочин, передбачений статтею 185 КК України, у період іспитового строку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинивши таємне викрадення чужого майна під час іспитового строку, не виконав вимоги ч.1 ст. 78 КК України, отже з врахуванням вимог ст. 89 КК України, ОСОБА_5 є таким, що вчинив злочин повторно, а його дії мали б бути кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України.

Однак зміна під час судового розгляду обсягу обвинувачення та правової кваліфікації протиправних дій, що погіршують становище особи, є прерогативою діяльності сторони державного обвинувачення, якій надається таке право по Закону.

Статтею 78 КК України передбачені правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням . Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання (частина 1). У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу (частина 3).
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2020 року, яка набула законної чинності і не оскаржувалась, ОСОБА_10 звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, що виключає при постановленні дійсного вироку застосування положень статті 71 КК України.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, в редакції чинній на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком; особу винного, який виявляє легку розумову відсталість з поведінковими порушеннями; з наданої суду за місцем мешкання характеристики вбачається, що ОСОБА_5 характеризується посередньо, участі в житті мікрорайону не приймає, постійного місця роботи не має. Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 є батьком неповнолітніх дітей 2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016 та 2017 років народження, відносно яких він рішенням суду від 26.02.2019 року позбавлений батьківських прав (а.к.п. 126-131).

У даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання засудженого його щире каяття у вчиненому кримінальному проступку, проте така обставина носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального проступку, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні,

щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні самостійно виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, всупереч твердженням прокурора у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що засуджений самостійно відшкодував збитки потерпілому, намагався виправити наслідки вчиненого. З пояснень ОСОБА_5 , наданих в залі суду вбачається, що викрадені колеса були виявлені в нього працівниками поліції, саме заявдяки їх діям колеса були повернуті власнику, а наслідки вчиненого ОСОБА_5 були виправлені. Жодних дій на відвернення спричиненої шкоди ОСОБА_5 не вжив, а невідкладно, в день вчення злочину, почав використовувати викрадене майно.

Інших обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, органом досудового розслідування та судом не встановлено. Відносно всіх своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав, а, отже, вони не перебувають на його утриманні.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , органом досудового розслідування не встановлено, а тому, вони не можуть бути враховані судом. В даному випадку в діях ОСОБА_5 наявний рецидив злочинів, оскільки ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_5 визнано засудженим за ч.2 ст. 289 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , складеної 17 січня 2020 року Слов`янським МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області, ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав у відношенні своїх сімох неповнолітніх дітей. ОСОБА_10 систематично притягувався до кримінальної відповідальності, за скоєння умисно-корисливих злочинів. На даний час обвинувачений перебуває на обліку в Слов`янському МРВ філії ДУ «Центр пробації». Під час іспитового строку два рази притягувався до кримінальної відповідальності, але провадження закриті. ОСОБА_5 не усвідомлює серйозності наслідків своїх протиправних дій. Рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_11 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб.

Прокурор ОСОБА_4 наполягала в судовому засіданні на призначенні ОСОБА_5 покарання у виді штрафу.

Згідно з частиною другою статті 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до частини першої статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні

поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Приймаючи рішення про вид і міру покарання, які необхідно обрати ОСОБА_5 за санкцією частини 1 статті 185 КК України, в редакції чинній на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, суд бере до уваги зміст досудової доповіді, яка складена з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання. Призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді арешту, суд погоджується з висновком Слов`янського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 не може бути досягнуте без ізоляції його від суспільства. При цьому покарання, запропоноване прокурором, на переконання суду, є неспівмірним протиправному діянню, недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважатися справедливим внаслідок м`якості, є недостатнім для досягнення мети покарання.

В ході досудового слідства по справі проведено автотоварознавчу експертизу №5789 від 12.11.2019 року фахівцями Донецького НДІСУ Мінюсту України. Витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження в сумі 942 грн. 00 коп., на підставі ст. 118 КПК України, включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з підсудного згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.
Запобіжний захід на стадії судового розгляду ОСОБА_5 не обирався, необхідності у його застосуванні не вбачається.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня фактичного його затримання, після набрання вироком законної сили.

Речові докази в кримінальному провадженні: залучені постановою слідчого від 04 листопада 2019 року два автомобільні скати - залишити в користуванні власника ОСОБА_7 ; залучений постановою слідчого від 16листопада 2019 року лазерний диск залишити в матеріалах кримінального провадження ЄУН №243/13999/19 (ЄРДР за №0002232 від 04.11.2019).

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь держави 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 00 коп. процесуальних витрат.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1