Постанова

іменем України
13 жовтня 2020 року
м. Київ
справа №205/1174/19
провадження № 51-2704 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі
відеоконференції),

прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 наухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08травня 2020 року про відмову увідкритті апеляційного провадження.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 15 квітня 2020 року задовольнив клопотання прокурора, обрав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 11 червня 2020 року.
Ухвалою від 08 травня 2020 року суддя Дніпровського апеляційного суду, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК),відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вказане судове рішення.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі обвинувачений, не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати. Аргументуючи свою позицію вказує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного оскарження, не врахував Рішення Конституційного Суду України № 4-13/2019 від 13 червня 2019 року. Також наголошує, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися його доводи про незаконність ухвали суду першої інстанції.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали касаційну скаргу; прокурор незаперечував проти її задоволення.

Мотиви Суду
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, Суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.
Однак Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
При цьому, обґрунтовуючи своє рішення, Конституційний Суд України зазначив, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з ч. 1 ст. 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканість, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотримання вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.
Таким чином посилання апеляційного суду на те, що в цьому випадку оскаржувалося рішення про обрання запобіжного заходу, а не про продовження вже обраного, не могло бути підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. З огляду на це доводи викладені в касаційній скарзі ОСОБА_6 про незаконність ухвали апеляційного суду є слушними.
Разом з тим, відповідно до ст. 436 КПК касаційний суд за наслідками розгляду касаційної скарги може прийняти рішення щодо оскаржених рішень, які мають законну силу на момент прийняття рішення судом касаційної інстанції. Касаційний суд не може залишити всилі, скасувати або змінити судове рішення, яке втратило законну силу через його скасування або через інші обставини, які за законом позбавляють таке рішення законної сили.
Як убачається з інформації наданої працівником Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено ухвалами цього суду від 11 червня 2020 року, 15 липня 2020 року та 08 вересня 2020 року.
Тобто після постановлення оскаржуваної ухвали щодо обвинуваченого судом неодноразово вирішувалось питання про тримання під вартою. При цьому на момент розгляду касаційної скарги ОСОБА_6 утримується під вартою на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року, а оскаржувала ухвалаДніпровського апеляційного суду від 08 травня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року, втратила свою юридичну значимість.
За таких обставин, суд касаційної інстанції позбавлений можливості скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду.
З огляду на викладене касаційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2020 року залишити без зміни, а касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_9 єва