ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9820/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/253/20 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника

потерпілого-адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2020 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городище Зборівського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

- визнано невинуватим та виправдано за ст. 356 КК України (по епізоду 01 вересня 2010 року) у зв`язку із відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення;

- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 (по епізоду 29 вересня 2010 року), ч.1 ст.122 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- за ст. 356 КК України (по епізоду 29 вересня 2010 року) у виді 3 (трьох) місяців арешту;

- за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно з ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст.356 КК України (по епізоду 29 вересня 2010 року) та ч.1 ст. 122 КК України на підставі п.1,3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з вироком суду, 29 вересня 2010 року у обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , виник умисел на вчинення самоправних дій відносно майна потерпілого ОСОБА_9 , а саме, стосовно демонтажу спільної внутрішньої стіни між їхніми приміщеннями.

Реалізуючи свій злочинний намір, 29 вересня 2010 року у невстановлений час, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні свого житлового будинку АДРЕСА_1 , та знаходячись в кімнаті, яка є суміжною з приміщенням аптеки, власником якої є ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, самоправно, тобто самовільно, всупереч установленого законом порядку без узгодження з будь-якими державними установами, всупереч волі та без погодження своїх дій з власником даної аптеки ОСОБА_9 , яким оспорювалася правомірність його дій, демонтував спільну внутрішню стіну їх приміщень, допустивши можливість вільного доступу сторонніх осіб в аптеку. З метою збереження майна та забезпечення функціонування аптеки ОСОБА_9 було укладено договори з ВДСО при УМВС України в Тернопільській області про охорону приміщення аптеки з 29 вересня 2010 року по 13 жовтня 2010 року цілодобовою міліцейською охороною, з 13 жовтня 2010 року по 26 жовтня 2010 року міліцейською охороною в нічний час, а саме з 21.00 год. по 09.00 год., а з 26 жовтня 2010 року по липень 2011 року постом цивільної охорони. Для забезпечення збереження майна, забезпечення функціонування аптеки та свого права займатися підприємницькою діяльністю потерпілим ОСОБА_9 за період з 29 вересня 2010 року по липень 2011 року здійснено оплату послуг згідно укладених договорів по охороні аптеки на загальну суму 80595 гривень, чим спричинено йому матеріальну шкоду на вказану суму.

Внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 створено перешкоди потерпілому ОСОБА_9 у реалізації своїх законних прав по володінню та користуванню власним майном, які гарантовані Конституцією та Законами України, гарантованого ст.42 Конституції України конституційного права займатись підприємницькою діяльністю, а також заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 80595 грн., чим завдано значної шкоди його інтересам.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 19 серпня 2011 року близько 11.00 години біля будинку АДРЕСА_1 вступив у словесну суперечку із раніше знайомим ОСОБА_9 , який за допомогою цифрового фотоапарату в режимі відеозапису намагався зафіксувати вказаний конфлікт.

Під час конфлікту, перебуваючи в роздратованому стані, на ґрунті особистих неприязних відносин, у обвинуваченого ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_7 19 серпня 2011 року близько 11.00 години біля будинку №2 по вул. Вербицького в м.Тернополі, під час конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, скориставшись втратою пильності ОСОБА_9 , умисно схопив правою рукою фотоапарат, що перебував в правій руці останнього, 2-й палець правої кисті якого знаходився на кнопці вмикання-вимикання режиму відеозапису, при цьому, щільно притиснув нігтьову та середню фалангу 2-го пальця правої кисті потерпілого ОСОБА_9 до поверхні фотоапарату, почав викручувати фотоапарат разом із пальцем потерпілого ОСОБА_9 у тильну та бокові сторони, усвідомлюючи, що в результаті цього може спричинити йому тілесні ушкодження та бажаючи цього.

У результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинено ушкодження у вигляді неповного розриву, сухожилку поверхневого м`язу-згинача 2-го пальця правої кисті з гематомою (обмеженим накопиченням крові в м`яких тканинах) проекційно проксимальному (верхньому) міжфаланговому суглобу, які згідно висновку експерта призвели до тривалого (більше 21 дня) розладу здоров`я з порушенням її функції та за цієї ознакою належать до середнього ступеня тяжкості.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення передбачені: ст.356 КК України (по епізоду 29 вересня 2010 року) - самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина; ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду в частині визнання засудження ОСОБА_7 за ст. 356, ч.1 ст.122 КК України та звільнення його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам у справі.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які прямі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України (по епізоду 29.09.2010 року), оскільки свідок ОСОБА_11 пояснила, що не бачила конкретно, хто розбивав стіну, а лише була очевидцем падіння стіни, за якою знаходився ОСОБА_7 та його син ОСОБА_12 . Апелянт вважає пояснення свідка ОСОБА_13 неправдивими, так як вказаний свідок не бачив, хто саме розбивав стіну: ОСОБА_7 чи його син ОСОБА_12 , та був зацікавленою особою, оскільки працював експедитором у ОСОБА_9 , і суд першої інстанції не дав цьому належної оцінки.

По епізоду подій 19.08.2011 року (ч.1 ст. 122 КК України) апелянт посилається на покази свідка ОСОБА_14 , який вказав, що йому, як працівнику поліції, ніхто не скаржився, видимих тілесних ушкоджень в сторін не було, в якій руці ОСОБА_9 тримав фотоапарат йому не відомо та від направлення на проведення СМЕ ОСОБА_9 відмовився.

Апелянт зазначив, що свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_7 своїми руками камери у ОСОБА_16 не викручував та, в подальшому, гіпсової пов`язки на руці у нього, не бачив.

Апелянт вважає, що інші свідки давали протиречиві свідчення, тому, на його думку, відсутній складу злочину в діях ОСОБА_7 ..

Окрім того, апелянт посилається на те, що потерпілий ОСОБА_17 подав книгу амбулаторного хворого в кінці судового засідання, вважає її записи сумнівними, тому вважає сумнівним отримання тілесних ушкоджень потерпілим.

На думку апелянта, суд припустився поверхневих доказів, відмовив у клопотанні про огляд фотоапарата, якого ОСОБА_17 не долучив.

Посилається на те, що вина ОСОБА_7 в скоєні кримінальних правопорушень за ст. 356, ч.1 ст. 122 КК України не доведена, покази свідків є суперечливими, вважає, що судом не перевірено алібі ОСОБА_7 щодо можливого та неможливого спричинення тілесних ушкоджень способом, яким вказав потерпілий, не проведено повторну СМЕ, інші експертизи, не витребувано рентген знімків руки потерпілого, не допитано експерта ОСОБА_18 та безпідставно відмовлено в його клопотанні.

В частині виправдування ОСОБА_7 за ст. 356 КК України (по епізоду 01 вересня 2010 року) вирок суду апелянт не оскаржує.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах захисника ОСОБА_8 , в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах потерпілого ОСОБА_9 , прокурора, які заперечили апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом вказаної правової норми рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності його нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 (по епізоду 29 вересня 2010 року), ч.1 ст. 122 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказах.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ст. 356 (по епізоду 29 вересня 2010 року), ч.1 ст. 122 КК України не визнав, його вина, поза розумним сумнівом доведена зібраними та проаналізованими у справі доказами.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_7 по епізоду самоправства 29 вересня 2010 року суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого, свідків, протоколи слідчих дій та інші письмові докази.

Заперечуючи вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України (по епізоду 29 вересня 2010 року), обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що він стіни не руйнував та не бачив, хто це робив, проте не заперечив, що привіз бетонні блоки, які поставив перед приміщенням аптеки на відстані, що не перешкоджали заходити до неї.

Дані твердження перевіряв суд першої інстанції, вони суперечать матеріалам кримінального провадження, є необґрунтованими та спростовуються наступним.

Як ствердив потерпілий ОСОБА_9 , в листопаді 2007 року по оголошенню орендував приміщення в АДРЕСА_1 у власника ОСОБА_19 , сплачуючи останньому орендну плату в сумі 1000 дол. США та ОСОБА_7 , як власнику іншого приміщення, за розміщення банеру, вивіски на стіні будинку та оплату за землю і прибирання 160 грн. в місяць.

Облаштувавши дане приміщення під аптеку, здійснював підприємницьку діяльність та, в подальшому, через сплату вищевказаних коштів між ними з ОСОБА_7 виник конфлікт.

Потерпілий вказав, що в січні 2008 року ним було викуплено вказане приміщення, а у 2009 році ОСОБА_7 провів демонтаж спільної стіни між приміщенням аптеки та приміщенням останнього, що межували між собою. В зв`язку із цим ним особисто було збудовано стіну із листів гіпсокартону та обумовлено необхідність сплати 500 грн. в квартал за вищевказані послуги.

29 вересня 2010 року, йому зателефонувала працівник його аптеки ОСОБА_20 та повідомила, що молотками здійснюється повторний демонтаж спільної стіни. Прибувши на місце він бачив розбиту стіну, перекинутий та пошкоджений холодильник з ліками. Тому, змушений був, задля збереження товарно-матеріальних цінностей та здійснення подальшої господарської діяльності, оскільки його могли позбавити ліцензії у випадку відсутності ізольованого приміщення, з метою недопущення проникнення до аптеки сторонніх осіб з боку зруйнованої стіни, укласти договір з метою воєнізованої охорони з ВДСО. Зокрема, в той же день в післяобідній час був виставлений наряд працівників ВДСО.

Оскільки обвинувачений не давав можливості збудувати зруйновану стіну, він змушений був звернутися до правоохоронних органів та до суду, рішенням якого було заборонено руйнувати перестінок. В подальшому, в середині 2011 року ним знову було споруджено стіну між їхніми приміщеннями, було здійснено заміну воєнізованої охорони на службу цивільної охорони. Вказав, що діями обвинувачено завдано шкоди та затрачено на здійснення охорони близько 80000 грн.

Про винуватість ОСОБА_7 свідчать і дані показань свідків.

Так, свідок ОСОБА_19 вказав, що ОСОБА_7 допомагав йому продавати приміщення по вул. Вербицького, в м.Тернополі. Зазначив, що це приміщення мало окремі входи, проте був перестінок між ним та приміщенням належним ОСОБА_7 .. Свідок повідомив, що в приміщенні аптеки було підвальне приміщення. Він придбав вказане підвальне приміщення разом із аптекою. Документів на підвальне приміщення не було, але воно належало йому за домовленістю, оскільки вхід туди був лише з його приміщення. На далі, він здавав в оренду вказане приміщення потерпілому ОСОБА_9 , який придбав його у нього.

З пояснень свідка ОСОБА_21 вбачається, що з 2007 року працювала провізором у аптеці «Борис», по вул. Вербицького, 2 в м.Тернопіль, власником якої є ОСОБА_9 .. Вказала, що в кінці вересня 2010 року до неї зателефонувала провізор вказаної аптеки ОСОБА_20 та просила її терміново прийти, оскільки ОСОБА_7 руйнує стіну в приміщенні.

Свідок зазначила, що прийшовши побачила як ОСОБА_20 утримувала холодильник з лікарствами, з якого частина препаратів випали, були побиті, та, в подальшому впала стіна, за якою стояв ОСОБА_7 та його син. Тоді приїхала міліція та ОСОБА_9 ..

Свідок повідомила, що ОСОБА_7 попередньо говорив їй про наміри демонтувати спільну стіну з метою користуватися підвальним приміщенням, який знаходився під приміщенням аптеки, а також те, що ОСОБА_9 мав повернути йому 500 грн. за прибирання території, за оренду стіни приміщення для вивісок. Підтвердила, що ОСОБА_9 декілька місяців наймав задля охорони аптеки службу охорони та тривалий час вони не могли поставити стіну у приміщенні, оскільки ОСОБА_7 перешкоджав цьому.

Свідок ОСОБА_22 вказав, що в кінці вересня 2010 року він бачив як ОСОБА_7 розбив в аптеці «Борис», по вул.Вербицького,2 в м.Тернополі стіну. Він вказав, що коли приїхав, пів стіни зверху вже було розбито та стіна в приміщенні впала від удару тупим предметом. За стіною стояв ОСОБА_7 , який розбивав стіну та його син, який, можливо, допомагав йому у цьому.

Повідомив, що впав холодильник з медичними засобами, які побились. При цьому, чув як ОСОБА_7 вказав, що він розбив стіну, оскільки йому потрібен доступ до приміщення аптеки, під якою знаходиться його підвал. Підтвердив, що в подальшому, приміщення аптеки охоронялося службою охорони, оскільки ОСОБА_7 тривалий час не давав збудувати зруйновану стіну.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_23 вбачається, що ОСОБА_9 просив його замурувати дверний отвір, через який ішов вхід в інше приміщення, проте зробити цього не зміг, оскільки ОСОБА_7 заборонив виконати цю роботу. Вказав, що дверний отвір, який вони повинні були замурувати знаходився між двома приміщеннями, які належали різним власникам.

Пояснення потерпілого та свідків безпосередньо надані в суді не містять розбіжностей, є послідовними, логічними, належними та допустимими, вони об`єктивно підтверджуються іншими доказами, які детально проаналізовані у вироку.

Так, відповідно до технічної документації ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації станом на 07 лютого 2011 року ОСОБА_24 належить частина приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв.м, а саме: 1-2 склад пл. 19,3 кв.м, 1-3 склад пл.13,1 кв.м, 1-4 прим.пл. 13,8 кв.м, 1-8 туал. пл.1,7 кв.м та 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв.м, а саме 1-5 кладова пл. 4,1 кв.м по АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_25 11 січня 2008 року за реєстром № 98.

Згідно термінового замовлення ОСОБА_7 №1287 від 07 лютого 2007 року на обстеження та виготовлення витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно на приміщення для відчуження по АДРЕСА_2 , технік ОСОБА_26 , вийшовши на обстеження вказаного приміщення, склала акт поточних змін про те, що в приміщені (кладова) 1-5 виявлено закладену частину дверного пройому та згідно з інструкцією по технічній інвентаризації дане перепланування не являється самовільним переплануванням, на підставі цього ОСОБА_27 видано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно з приміткою «...та дорахування площі пройому...», з яким він звернувся до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу належного йому приміщення (а.м.к.п. 34-38, 39-46 т.2).

Судом вірно взято до уваги дані протоколу огляду від 19 січня 2011 року приміщення чотирьохповерхового будинку АДРЕСА_1 з таблицею ілюстрацій, відповідно до яких у підвальному приміщенні вказаного будинку знаходиться аптека, над входом в яку на білому фасаді будинку є сліди чорного кольору з отворами для дюбелів, які простягаються до 3-го поверху будинку по правому крилі.

Приміщення аптеки складається з 4-ох кімнат. Перша з них є торговим залом в якому знаходяться прилавки з медичними препаратами. Одразу за цією кімнатою знаходиться кімната №2, яка використовується як склад для медичних препаратів. За нею знаходиться кімната №3, яку використовують як склад для використаних коробок. Зліва від торгового прилавка знаходиться кімната №4, в якій стоять шафи з медпрепаратами. З правої сторони від входу, вздовж стіни стоять два шкафчики, між якими знаходиться холодильник. За холодильником в стіні розташований отвір, який завішаний цупкою тканиною коричневого кольору. По контуру отвору, а саме згори, справа і зліва, є явні сліди від цементу (а.м.к.п. 6-11, т.2).

Суд дав належну оцінку листу начальника ВДСО при УМВС України в Тернопільській області від 13.01.2011 року, № 17/2-1-43, відповідно до якого 29 вересня 2010 року до ВДСО при УМВСУ із заявою про укладення договору на цілодобову міліцейську охорону приміщення аптеки «Борис» за адресою м.Тернопіль, вул. Вербицького,2 звернувся її власник ОСОБА_9 , з яким укладено договір № 024655 та встановлено цілодобову міліцейську охорону (наказ ВДСО при УМВСУ № 2022 від 30.09.2010 року).

13 жовтня 2011 року ОСОБА_9 звернувся із заявою в ВДСО при УМВСУ щодо зміни режиму охорони зазначеної вище аптеки на нічний час з 21.00 год. по 09.00 год. та з 13 жовтня 2010 року наказом по ВДСО при УМВСУ № 2134 охорона аптеки «Борис» за адресою м. Тернопіль, вул. Вербицького, 2 здійснювалась з 21.00 по 09.00 год.

Також, 26 жовтня 2010 року ОСОБА_9 , звернувся із заявою в ВДСО при УМВСУ щодо зміни виду охорони зазначеної вище аптеки на нічний час з 21.00 год. по 09.00 год. (постом цивільної охорони). 26 жовтня 2010 року ВДСО при УМВСУ укладений договір за № 024764 на охорону вказаної вище аптеки з 21.00 год. до 09.00 год. постом цивільної охорони (наказ ВДСО при УМВСУ №2284) (а.п. 14 т.2).

Відповідно до листа начальника ВДСО при УМВС України в Тернопільській області від 07 лютого 2011 року № 17/2-164, між ВДСО при МВС України в Тернопільській області та ФОП ОСОБА_9 були укладені договори на охорону аптеки по вул. Вербицького, в м.Тернополі, зокрема з 29 вересня 2010 року по 26 жовтня 2010 року № 024655 від 29.09.2010 року на суму 17715 грн.( Міліцейська охорона); з 26 жовтня 2010 року по теперішній час № 024764 від 26.10.2010 року на суму 23520 грн. (Цивільна фізична охорона); з 25 вересня 2010 року по теперішній час № 024663 від 25.09.2010 року на суму 1 548 грн. (Технічна охорона). Станом на 31 січня 2011 року ФОП ОСОБА_9 за вищезазначені послуги на розрахунковий рахунок ВДСО при УМВС України в Тернопільській області перерахував 42783 грн. (Сорок дві тисячі сімсот вісімдесят три гривні) (а.м.к.п. 15-33, т.2).

При цьому, зазначене підтверджується договором № 026003 від 16 вересня 2011 року про надання послуг підрозділом ОБМ ВДСО при УМВС України в Тернопільській області по охороні майна та припинення правопорушень в місці несення служби, зокрема по охороні майна та припинення правопорушень в приміщенні аптеки " ІНФОРМАЦІЯ_2 розташованої в АДРЕСА_1 (п.п.1.1 Договору), розрахунком вартості охорони (8760 грн. в місяць) та дислокацією (м. Тернопіль вул. Вербицького, 2, аптека « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), актами прийому здачі виконаних робіт, зокрема, за жовтень грудень 2010 року, за січень липень 2011 року та платіжними дорученнями про оплату послуг охорони з січня 2011 року по липень 2011 року. (а.п. 91-101, т.2, 257-270, т.3).

Судом вірно взято до уваги рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , третя особа ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» про усунення перешкод в користуванні майном, яким вирішено заборонити ОСОБА_7 вчиняти дії, а саме знімати із фасаду будинку по АДРЕСА_1 вивіску аптечного закладу, із зазначенням назви, належного ОСОБА_9 , заборонено пошкоджувати вивіску, демонтувати чи пошкоджувати спільну перегородку між приміщенням (а.п. 89-90 т.2).

Беручи до уваги вищенаведене, необґрунтованими є доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 (по епізоду 29.09.2010 року), так як вони спростовуються матеріалами провадження.

Враховуючи, що самоправство - це самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, а самовільне вчинення будь-яких дій - це здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень, беручи до уваги, що злочин, передбачений ст. 356 КК України, є злочином з матеріальним складом і є закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми самоправними неправомірними діями обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, всупереч встановленого законом порядку без узгодження з будь-якими державними установами, всупереч волі потерпілого та без погодження своїх дій з ним, як власника суміжного приміщення, яким оспорювалася правомірність дій обвинуваченого, демонтував спільну внутрішню стіну їх приміщень, допустивши можливість вільного доступу сторонніх осіб в аптеку.

З врахуванням демонтажу спільної стіни та з метою збереження майна, забезпечення функціонування аптеки, потерпілий ОСОБА_24 був змушений здійснити заходи щодо схоронності власного майна, у зв`язку із чим уклав договори про охорону приміщення, внаслідок чого останньому обвинуваченим спричинено матеріальну шкоду в значному розмірі, оскільки її розмір (80595 грн.) у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час вчинення злочину.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 заперечив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, при цьому, вказав, що ОСОБА_9 того дня фотографував його, хоча він не бажав того, зокрема махав рукою, щоб той не фотографував, проте за руку та фотоапарат останнього не торкався, будь-яких ушкоджень йому не наносив, ушкоджень в ОСОБА_9 не бачив, вважає, що останній видумав, що він його схопив за палець.

Дані твердження перевіряв суд першої інстанції, вони суперечать матеріалам кримінального провадження, є необґрунтованими та спростовуються наступним.

З показів потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що провізор аптеки ОСОБА_21 19 серпня 2011 року повідомила йому, що ОСОБА_7 виставив бетонні блоки перед входом в аптеку і вона не може потрапити у приміщення.

Оскільки ОСОБА_7 не бажав розблоковувати вхід до аптеки, зачиняв двері, конфліктував з людьми, які намагалися зайти в аптеку, він викликав міліцію та почав здійснювати зйомку на камеру цих подій. Тоді обвинувачений ОСОБА_7 схопив за фотоапарат та почав викручувати йому пальці, в результаті чого відчув біль вказівного пальця на правій руці, внаслідок розриву сухожилля. Згодом його направили на судово- медичну експертизу в травмпункт, а потім у лікарню, де було накладено гіпсову пов`язку. Вказав, що перебував на лікарняному, по закінченню якого звернувся до судово- медичного експерта. Працівникам поліції надав відеозапис з місця події. Швидку медичну допомогу не викликав, а через три дні звернувся у третю міську клінічну лікарню до травматолога, який зняв гіпс, направив для рентгенологічного дослідження, після чого повторно наклали гіпс. З гіпсовою пов`язкою перебував протягом 21-22 днів, і рентгенологічний знімок проводився у травмпункті. Медичну картку та знімок ним було надано експерту.

Суд дав вірну оцінку показанням свідків:

ОСОБА_28 , інспектор карного розшуку, який разом з дільничим інспектором ОСОБА_29 прибули по виклику та бачили перегороджені бетонними плитами вхід в аптеку. Вказали, що на місці події були ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які конфліктували.

Свідок ОСОБА_28 зазначив, що коли опитував свідків події, почув крик ОСОБА_9 -палець-палець. Вказав, що в ОСОБА_9 в руках був фотоапарат чи камера, і скаржився, що ОСОБА_7 потягнув за палець чи фотоапарат. Ушкоджень видимих не бачив, проте зазначив, що ОСОБА_9 скаржився на біль у пальці та сказав, що поїде у травмпункт.

Свідок ОСОБА_29 повідомив, що бачив як потерпілий проводив зйомку входу у приміщення аптеки, де стояли блоки, Бачив як під час конфлікту ОСОБА_7 хотів вирвати з рук ОСОБА_9 фотоапарат, схопивши однією рукою та потерпілий кричав, що болить палець правої руки.

Свідок ОСОБА_30 , який був найманим працівником ОСОБА_9 , повідомив, що бачив, як ОСОБА_7 ходив попри аптеку, казав, що вона не працює, намагався вибити з рук ОСОБА_9 фотоапарат. Вказав, що бачив, в подальшому, ОСОБА_9 з гіпсовою пов`язкою.

Свідок ОСОБА_21 повідомила, що працювала провізором аптеки, бачила бетонні блоки перед входом, ОСОБА_7 не впускав її в приміщення аптеки. Коли ОСОБА_9 допоміг їй зайти в приміщення, а сам зайшов через 20 хв., то у нього був підпухлий вказівний палець на руці, набряк. Вона йому порадила звернутися до лікарів, при цьому, ОСОБА_9 повідомив, що тілесні пошкодження йому завдав ОСОБА_7 та зламав йому камеру. Зазначила, що через день бачила у нього на руці гіпсову пов`язку, яку зняли через 1 місяць.

Свідок ОСОБА_22 , що працював експедитором пояснив, що був очевидцем того, як ОСОБА_7 перекрив бетонними блоками вхід до аптеки та перешкоджав її роботі, тому ОСОБА_9 , як власник аптеки, здійснював зйомку дій ОСОБА_7 на камеру, яку тримав у правій руці. Вказав, що ОСОБА_7 почав виривати камеру та схопив його за праву руку, в якій була камера, в цей момент ОСОБА_9 викрикував «палець - палець». Свідок повідомив, що ОСОБА_9 самостійно поїхав у травмпункт, оскільки палець набряк та на наступний день вже мав гіпсову пов`язку, з якою ходив тривалий час.

Пояснення потерпілого та свідків не містять розбіжностей, є послідовними, логічними, належними та допустимими, вони об`єктивно підтверджуються іншими доказами, тому суд підставно поклав їх в основу вироку.

Поряд з цим, факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України підтверджується дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до даних протоколу відтворення обставин та обстановки події від 15 грудня 2011 року з таблицею ілюстрацій, зокрема (фото№№1,2) потерпілий ОСОБА_9 вказав на місце, де сталася подія, показав своє місце знаходження і місцезнаходження ОСОБА_7 перед початком конфлікту (фото №3), показав як ОСОБА_7 зловив своєю рукою за його праву руку, у якій знаходився фотоапарат (фото№№4,5), показав як ОСОБА_7 викручує йому палець у тильну та бокову сторони (фото №№6,7) (а.п. 58-63 т.2).

Також, свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 згідно з даними протоколів відтворення обставин та обстановки події від 15 грудня 2011 року з таблицею ілюстрацій, в присутності понятих відтворили обставини спричинення 19 серпня 2011 року за адресою м.Тернопіль, вул. Вербицького,2 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 , вказали на місце де сталася подія (фото№1), показали місце знаходження потерпілого і місцезнаходження ОСОБА_7 перед початком конфлікту (фото №2), показали як ОСОБА_7 зловив ОСОБА_9 рукою за його праву руку, у якій знаходився фотоапарат (фото №№ 3,4), показали як ОСОБА_7 викручував палець потерпілого у тильну та бокову сторони (фото №№ 5,6)(а.п. 64-68, 69-73, 74-78 т.2).

Суд також дав належну оцінку даним протоколу огляду предметів від 20 грудня 2013 року, згідно з яким проведено огляд диску при відкритті якого виявлено два файли із відеозаписами тривалістю 59 секунд, видно зображення фасаду будинку по АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , який при наближенні камери різко підводить свою руку до особи, що веде відеозапис, при цьому, тілесних ушкоджень не спричиняє, відходить у сторону, та тривалістю 08 секунд, на весь екран видно зображення ОСОБА_7 , який розмовляє з особою, що веде відеозапис та показує своєю лівою рукою в сторону, правою рукою закриває об`єктив пристрою, яким ведеться відеозапис (а.п. 84-86 т.2).

Судом обґрунтовано взято до уваги як належні та допустимі докази у справі висновок експерта №2269 судово-медичної експертизи від 23 грудня 2011 року.

Так, на підставі даних судово-медичної експертизи за медичними документами на ім`я ОСОБА_9 , 1972 року народження, враховуючи повідомлені обставини справи та згідно запропонованих запитань, підсумовано: згідно з даними медичної довідки № 10049 та медичної карти амбулаторного хворого, відомості з яких наведені в акті судово-медичного обстеження № 1490, у ОСОБА_9 при первинному зверненні 19 серпня 2011 року за медичною допомогою в травмпункт Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги та наступному амбулаторному спостереженні в поліклінічному відділі Тернопільської міської лікарні № 3 на підставі клінічних даних і результатів ультразвукових досліджень був діагностований неповний розрив сухожилку поверхневого м`язу-згинача 2-го пальця правої кисті з гематомою (обмеженим накопиченням крові в м`яких тканинах) проекційно проксимальному (верхньому) міжфаланговому суглобу. При судово-медичному обстеженні 19 серпня 2011 року в ОСОБА_9 , як про це зазначено у вищевказаному акті №1490, на правій руці була гіпсова пов`язка, а при додатковому його огляді 13 вересня 2011 року були виявлені виразний набряк м`яких тканин 2-го пальця правої кисті, потовщення та ущільнення сухожилку поверхневого м`язу-згинача на внутрішній поверхні ділянки проксимального міжфалангового суглобу та порушення рухової функції цього пальця. Ушкодження 2-го пальця правої кисті, з огляду на їх вид і описаний в медичних документах клінічний перебіг травматичного процесу, утворилися в ОСОБА_9 від надмірного розтягнення сухожилково-зв`язкового апарату зумовленого впливом тупого предмету незадовго до його первинного звернення за медичною допомогою, не виключено у зазначений в постанові термін події - 19 серпня 2011 року.

Встановлені в ОСОБА_9 ушкодження 2-го пальця правої кисті в клінічному перебігу призвели до тривалого (більше 21 дня) розладу здоров`я з порушенням її функції та за цією ознакою належать до середнього ступеня тяжкості. Враховуючи характер ушкоджень 2-го пальця правої кисті в ОСОБА_9 , не виключається їх утворення при викручуванні цього пальця, як про це він вказав при допиті 5 грудня 2011 року та показав під час відтворення обстановки та обставин події, проведеному з його участю 15 грудня 2011 року (що зазначено у відповідних протоколах і відображено у таблиці ілюстрації) (а.п. 79-83 т.2).

Таким чином, посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 будь-яких ушкоджень ОСОБА_9 не наносив, що, як вказав апелянт, підтвердив свідок ОСОБА_15 , є необґрунтованими, спростовуються матеріалами провадження та судом вірно оцінені, як дані з метою уникнення обвинуваченим відповідальності.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта, що суд неправомірно відмовив у клопотаннях про огляд фотоапарата потерпілого, безпідставно відмовив у проведені повторної судово- медичної експерти з наявністю в нього сумніву в отриманні тілесних ушкоджень потерпілим, інших експертиз, не витребував рентген знімків руки потерпілого, не допитав експерта ОСОБА_18 , оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження всі клопотання заявлені обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником судом були вмотивовано вирішені у відповідності до вимог ст. 350 КПК України.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що суд не перевірив алібі ОСОБА_7 щодо можливого чи не можливого спричинення тілесних пошкоджень потерпілому способом, вказаним останнім, оскільки суд повно, всебічно та об`єктивно перевірив та дослідив всі фактичні обставин справи, в тому числі покази ОСОБА_7 та дав їм належну правову оцінку.

За таких обставин, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дав належну оцінку діям ОСОБА_7 і вірно кваліфікував їх за ст. 356 КК України (по епізоду 29 вересня 2010 року) та ч.1 ст. 121 КК України.

Вказані висновки суду зроблені на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув, тому твердження обвинуваченого про його непричетність до вчинення

вказаних злочинів, є необґрунтованим.

Окрім того, посилання захисника на відсутність речових доказів, зокрема викрадених речей та коштів, які не вилучалися в ході досудового розслідування та не визнавалися речовими доказами, не спростовує доведеного факту вчинення обвинуваченим злочину.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції вірно, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини справи, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано призначив покарання в межах санкцій статтей обвинувачення і застосував правила призначення покарання за сукупністю злочинів.

При цьому, суд, враховуючи, що вчинені ОСОБА_7 злочини за ст. 356 КК України відноситься до невеликої тяжкості, за ч.1 ст. 122 КК України до середньої тяжкості, діючи відповідно до вимог п.п.1,3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, на момент винесення рішення, підставно звільнив обвинуваченого від призначеного покарання.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 25 травня 2020 року в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 (по епізоду 29 вересня 2010 року), ч.1 ст. 122 КК України та призначеним покаранням із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі та звільненого від призначеного покарання відповідно до ч.5 ст. 74, п.1,3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді