У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсоні, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 18.12.2020 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у разі незадоволення вимог апелянта щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, визначити розмір застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 84 080 грн.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що до обвинуваченого можливим є застосування домашнього арешту або особистого зобов`язання, не порушуючи норми Кримінального процесуального кодексу України.
Відмічає, що судом не взято до уваги тих обставин, що ОСОБА_5 до арешту мешкав із старенькою бабусею, якою піклувався, має місце мешкання і реєстрації у м. Херсоні, від органів досудового розслідування та суду не зникав, інші обвинувачені знаходяться під вартою та на домашньому арешті. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні.
Вважає, що прокурор не довів суду неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004209, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 під вартою. Клопотання мотивоване тим, що заявлені ризики, які стали підставою для обрання відносно них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, не зменшились, а також тяжкістю злочинів, які їм інкримінуються.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб, офіційно не працевлаштований, власного житла не має, потерпілий та свідки на даний час у судовому засіданні не допитані, наявні ризики переховування від суду, впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, суд не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу на менш суворий і з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004209, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб, офіційно не працевлаштований, власного житла не має, потерпілий та свідки у судовому засіданні не допитані. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків.
Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про актуальність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості злочину та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, про що просить апелянт.

Посилання на певні дані, що характеризують особу обвинуваченого, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали, оскільки не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до п 1. ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно не застосував відносно обвинуваченого ОСОБА_5 розмір застави, з чим погоджується і апеляційний суд.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3