Дата документу Справа № 318/1232/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/1232/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1686/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Побєдне Джанкойського району Автономної Республіки Крим, українця, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 28 вересня 1992 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 206, ст. 42 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 21.05.1997 року по відбуттю покарання;

2) 2 грудня 1997 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 143, ст. 42 КК України до покарання у вигляді 1 року 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 9.10.1998 року відповідно до постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 8.10.1998, ст. 3 Закону України «Про амністію» від 24.07.1998 року;

3) 21 січня 1999 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Звільнений 10.12.2001 року по відбуттю покарання;

4) 20 травня 2004 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 5.08.2008 року по відбуттю покарання;

5) 13 травня 2009 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки;

6) 7 лютого 2012 року Кам`янсько Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 152 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 22.12.2014 року умовно-достроково на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.12.2014 року.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 листопада 2020 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 листопада 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів та суворість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винним, свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом, застування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що немає доказів на підтвердження встановленого судом першої інстанції ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_8 раніше переховувався чи буде переховуватися від слідчого та суду. Крім того, зазначає, що обвинувачений не має закордонних паспортів, має постійне місце проживання та реєстрації.

Крім того, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків, експертів не існує, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів сторона обвинувачення не надала, а існують лише припущення, а тому не має законних підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 має намір тиснути на учасників кримінального провадження.

Встановлений судом першої інстанції ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення також не підтверджений доказами.

Крім цього, вказує на те, що в ухвалі суду першої інстанції в порушення вимог ст. 196 КПК України відсутні будь які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який рішення суду вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені а апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, не має закордонних паспортів, а тому не буде переховуватись від суду, висновків суду першої інстанції не спростовують.

На думку колегії суддів, матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_8 , а також відсутність міцних соціальних зв`язків, оскільки останній неповнолітніх дітей на утриманні не має, підвищують ймовірність його переховування від суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки обвинуваченому ОСОБА_8 можуть бути відомі адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, зокрема, за злочини проти власності та за злочини проти статевої свободи і статевої недоторканості, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і умовно-достроково, він не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляв на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів, у тому числі корисливих.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 листопада 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4