У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за №0000246, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні №0000246, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна, у якому просить накласти арешт на автомобіль марки «VOLVO V50» номерний знак Нідерландів « НОМЕР_1 », який наразі перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, вулиця Головна, 55, та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 », яке наразі зберігається при матеріалах кримінального провадження; заборонити використання та розпоряджання автомобілем марки «VOVLO V50» номерний знак Нідерландів « НОМЕР_1 », та визначити місце його зберігання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити використання та розпоряджання свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 » та визначити місце зберігання до матеріалів кримінального провадження.

Мотивуючи вимоги клопотання дізнавач покликається на те, що вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію можуть бути набутими в результаті вчинення кримінального правопорушення та могли зберегти на собі сліди його вчинення, а також те, що речі, виявлені в ході огляду місця події 14.12.2020 року, відповідно до положень ст. 98 КПК України є речовими доказами у кримінальному провадженні та у відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України на них може бути накладено арешт з метою їх збереження та подальшого проведення експертних досліджень для забезпечення всебічного та повного досудового розслідування.

У судове засідання дізнавач, який подав клопотання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, за змістом якої просив розглянути клопотання за його відсутності, у якому також зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання належним чином повідомлений.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Слідчим суддею з доданого витягу ЄРДР №0000246 встановлено, що підрозділом дізнання Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000246, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Підставою внесення зазначених відомостей до ЄРДР відповідно наданого витягу зазначено те, що 14.12.2020 року в чергову частину Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника УПП про те, що в ході перевірки зупиненого транспортного засобу ними було виявлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке надав водій, з ознаками підробки.

З доданої до матеріалів клопотання копії протоколу огляду місця події від 14.12.2020 року, проведеного слідчим СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 , встановлено, що в ході проведеного огляду виявлено та вилучено автомобіль марки «VOLVO V50» номерний знак Нідерландів « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 ».

15.12.2020 постановою дізнавача Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 виявлені та вилучені під час огляду місця події від 14.12.2020 автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000246 від 15.12.2020 року, оскільки такі відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Постановою дізнавача Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 15.12.2020 доручено експертам Закарпатського НДЕКЦ МВС України проведення трасологічної експертизи в межах кримінального провадження №0000246 від 15.12.2020 року.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Внесене слідчим в межах кримінального провадження №0000246 від 15.12.2020 року клопотання про накладення арешту на майно відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Метою поданого клопотання про арешт майна слідчий визначив збереження речових доказів у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зазначене майно та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, слідчим суддею шляхом дослідження доказів, доданих до клопотання, встановлена сукупність підстав вважати, що автомобіль марки «VOLVO V50» номерний знак Нідерландів « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 » є речовими доказами злочину, оскільки могли зберегти на собі його сліди та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення.
В клопотанні доведено, що автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію необхідні для проведення в подальшому необхідних експертиз, зокрема, технічної експертизи документів та трасологічної експертизи, з метою встановлення важливих обставин вчинення кримінального правопорушення та перевірки на наявність в діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, при цьому незастосування такого заходу забезпечення даного кримінального провадження, як арешт до тимчасово вилученого майна, може перешкоджати проведенню повного, всебічного досудового розслідування.
Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчим суддею встановлено, що під час досудового розслідування необхідно провести ще ряд дій, в тому числі експертизи, для виконання яких вилучений автомобіль є необхідним. Жодних обґрунтованих доводів щодо того, що арешт автомобіля призведе до порушення інтересів власника, володільця майна не надано.
За таких обставин, на даному етапі досудового розслідування вимоги клопотання виправдовують втручання у права та інтереси власника та володільця майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, з`ясувавши обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання обґрунтоване та підлягає до задоволення в частині накладення арешту на вказане у клопотанні майно та документи шляхом заборони використання та розпорядження автомобілем марки «VOLVO V50» номерний знак Нідерландів « НОМЕР_1 » та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 ». В той же час, місце зберігання арештованого майна визначається Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104, і вирішення питання щодо такого не належить до компетенції слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна, та такі відомості щодо місця зберігання майна, на яке накладено арешт, не визначено в ч. 5 ст. 173 КПК України, якою передбачено, що має містити ухвала слідчого судді у разі задоволення клопотання. Таким чином, враховуючи встановлені під час судового засідання обставини, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення вимог клопотання.

При цьому, у відповідності до ст.174 КПК України це не позбавляє можливості володільця чи власника майна, за наявності обґрунтованих підстав, в подальшому, звернутись до слідчого судді чи суду з клопотанням про скасування арешту на майно.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони користування та розпоряджання на вилучені 14.12.2020 року під час огляду місця події автомобіль марки «VOLVO V50» номерний знак Нідерландів « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 ».

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1