У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Гайворон Кіровоградської області, громадянину України, маючого повну загальну середню освіту, раніше не судимого,

- відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
засуджений ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції з
ДУ «Вознесенська ВК №72»),
захисник ОСОБА_7

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги засудженого.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу Вознесенського міськрайонного суду від 19 серпня 2020 року скасувати та постановити нову, якою його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , про умовно дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги засудженого.

На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, вважає постановлену ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказує, що має тільки позитивну характеристику.
Апелянт зазначає, що за весь період відбування покарання має 14 заохочень за гарну поведінку та сумлінне ставлення до праці та 2 стягнення в 2011 та 2012 роках, які погашені в установленому законом порядку.
Зазначає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2009 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому було призначено основне покарання в виді 12 років 06 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2019 року ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 01 липня 2009 року по 22 грудня 2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72».
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд прийшов до висновку, що дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять що протягом всього періоду відбування покарання засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України), але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не повно дослідив та не достатньо перевірив наявні в матеріалах справи докази та, відповідно до вимог чинного законодавства, дійшов до необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Як вбачається із матеріалів судового провадження, вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2009 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання в виді 12 років 06 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2019 року ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 01 липня 2009 року по 22 грудня 2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 01 липня 2009 року, кінець строку: 10 липня 2021 року.

Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72».

Як слідує із характеристики на засудженого ОСОБА_5 від 04 серпня 2020 року, за весь період відбування покарання характеризується позитивно. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, коректний та тактовний, поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий, грубих висловів не допускає, має адекватну самооцінку, під час проведення індивідуальних бесід відвертий, розсудливий, має почуття гідності, на зауваження реагує спокійно, завжди приймає виважені рішення. За власної ініціативи залучався до робіт по благоустрою території майстерні установи, а саме з ремонту будівельно - господарчої дільниці та вирощування сільгосппродукції, за що і заохочувався. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Спальне місце та приліжкову тумбочку завжди утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Позову за виконавчими листами та за аліментами не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. За характером спокійний та врівноважений. Здатний долати життєві труднощі та протистояти чужому негативному впливу. По відношенню до себе самокритичний, вимогливий та дисциплінований. За вольовими якостями цілеспрямований, самостійний та витриманий. Своєю поведінкою надає позитивний приклад іншим засудженим.

У скоєному злочині розкаюється. Усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину. Повністю визнає себе винним у скоєному злочині.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 від 04 серпня 2020 року (а.с. 8), має 14 заохочень за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку (з 2013 року по 2020 рік, які є систематичними) та 2 стягнення (в 2011 та 2012 роках), які погашені у встановленому законом порядку.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що дає підстави для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, а тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання.

В контексті вимог ст. 6 КВК України сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженої особи, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, що вбачається у поведінці засудженого.

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. При цьому, враховуючи строк покарання, який останній вже відбув, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час досягнуті цілі покарання, в тому числі кара засудженого та його виправлення.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_5 про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення апеляційний суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419, 424, 532, 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2020 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України.

На підставі ст.81КК України ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2009 року, звільнити умовно-достроково на 09 місяців 17 днів.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: