Номер провадження: 11-кп/813/1881/20
Номер справи місцевого суду: 495/5010/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 14.07.2020 р. про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0001006 від 25.04.2017 р. відносно:

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Василівка Біляївського району Одеської області, громадянки України, студентки ОДУВС України, не одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;
- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 , звільнено останню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України закрито, а також залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності, суд прийшов до переконання, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 25.04.2017 р., минуло понад три роки, що свідчить про те, що на час проведення судового засідання сплинули передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 зазначив, що оскаржувана ухвала суду є незаконною з огляду на наступне:

- всупереч вимогам судової практики Верховного Суду в ухвалі відсутнє посилання на ч. 5 ст. 74 КК України;

- в ухвалі не зазначено про винуватість або невинуватість обвинуваченої у вчиненому злочині, не вирішено питання щодо цивільного позову, відсутні дані на підтвердження правильності встановлення розміру завданої шкоди та даних про добровільне відшкодування моральної шкоди;

- суд залишив поза увагою те, що обвинувачена навмисно затягувала розгляд справи, неодноразово змінювала захисників, відносно неї виносились ухвали про привід, тобто всі її дії були направлені на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності.

Посилаючись на зазначені доводи, представник потерпілої ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді 1-ої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду обвинувачена її захистник, потерпіла та її представник, не з`явились, хоча були належним чином та своєчасне сповіщені про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомили та жодних клопотань до суду не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників провадження.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до припису п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частина 1 ст. 285 КПК України встановлює, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

При цьому, ч. 8 ст. 284 КПК України передбачає, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті (тобто у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності), не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 44 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

В свою чергу, положення п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України встановлює, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину та до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

При цьому, в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова) судам роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України, у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідальність за який передбачена у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до 200 годин, або виправними роботами на строк до 1-го року, тому зазначений злочин, згідно з приписами ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких.

21.06.2019 р. на адресу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області надійшло клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 про її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності та закриття кримінального провадження відносно неї за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 (т. 1, а.с. 189), в якому остання зазначила, що подія, яка їй інкримінується, мала місце 25.04.2017 р., тобто станом на сьогоднішній день строк притягнення її до кримінальної відповідальності сплив.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської від 02.07.2019 р. клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 було задоволено, кримінальне провадження за обвинуваченням останньої за ч. 1 ст. 125 КК України було закрито та обвинувачену звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності (т. 1, а.с. 193-194).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.09.2020 р. апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_7 були задоволені, вищезгадану ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської від 02.07.2019 р. скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді 1-ої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження в іншому складі суду (т. 1, а.с. 218-219).

Згодом, 18.02.2020 р. обвинувачена ОСОБА_9 повторно звернулась до суду 1-ої інстанції із клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження (т. 1, а.с. 237-239).

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 14.07.2020 р. обвинувачена ОСОБА_9 подане клопотання підтримала, при цьому, сторона обвинувачення та представник потерпілої ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення такого клопотання (т. 2, а.с. 6).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зазначені вище вимоги закону також підтверджуються судовою практикою, зокрема, відповідно до постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.11.2019 р. у справі №566/554/16-к, визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, при цьому, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд 1-ої інстанції, отримавши клопотання особи про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності, незалежно від визнання особою вини, повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Аналогічний висновок також міститься в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11.02.2020 р. у справі №385/1159/16, в якій Верховний Суд звернув увагу на те, що суд 1-ої інстанції, отримавши під час судових дебатів клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в порушення вимог КПК України, не розглянув таке клопотання невідкладно та не закрив кримінальне провадження щодо особи у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, на підставі чого рішення судів 1-ої та апеляційної інстанції були скасовані Верховним Судом, а особу звільнено від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Що стосується посилань апелянта на те, що судом не вирішено питання щодо цивільного позову, апеляційний суд наголошує на наступному.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову (залежно від доведеності підстав та розміру позову) може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення та ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Разом із тим, апеляційний суд окремо звертає увагу представника потерпілого на висновок, викладений у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.11.2019 р. у справі №345/2618/16-к, відповідно до якого суд касаційної інстанції наголосив на тому, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди в порядку цивільного судочинства.

Твердження представника потерпілої про те, що обвинувачена навмисно затягувала розгляд справи апеляційний суд приймає до уваги та частково погоджується з ними, оскільки, дійсно, судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотаннями сторони захисту та відносно обвинуваченої ОСОБА_9 застосовувався привід, проте, судові засідання відкладались й за клопотанням інших учасників справи та не відбувались з інших причин, не залежних від волі сторін та, окрім того, зазначена обставина не впливає на вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Оцінюючи посилання представника потерпілої на те, що в оскаржуваній ухвалі суду відсутнє посилання на ч. 5 ст. 74 КК України, апеляційний суд наголошує на тому, що положення ч. 5 зазначеної ст. 74 КК України передбачають, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Натомість, в даному випадку посилання на вимоги вищевказаної статті не є необхідним, оскільки обвинувачена ОСОБА_9 була звільнена не від покарання, а від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Зазначений висновок також підтверджується судовою практикою та міститься у вищезгаданій постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.11.2019 р. у справі №566/554/16-к, відповідно до якої звільнення від покарання на наведеній підставі (тобто відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України) застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.

Відтак, із урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції в даному випадку дійшов обґрунтованого та вірного висновку про необхідність задоволення клопотання сторони захисту та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 4 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження №0001006 від 25.04.2017 р.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої й скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.ст. 24, 284, 285, 288, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2020 р. про звільнення ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження №0001006 від 25.04.2017 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4