Номер провадження: 11-сс/813/1977/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю представника власника майна ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 26.11.2020 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0003177 від 01.11.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0003177 від 01.11.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль «Вольво», н.з. НОМЕР_1 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09.12.2014 серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування та розпорядження зазначеним транспортним засобом, а також було вирішено після проведення необхідних експертних досліджень транспортний засобі передати на відповідальне зберігання власнику.
Обґрунтовуючи прийняте рішення про задоволення клопотання слідчого та накладаючи арешт на транспортний засіб, слідчий суддя дійшов переконання, що є достатньо підстав вважати, що вищевказаний автомобіль може містити відомості про обставини вчинення злочину та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки сам по собі або у сукупності з іншими доказами має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, при цьому, слідчий суддя зазначив, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- всупереч вимог ч. 6 ст. 173 КПК України слідчий суддя порушив строк розгляду клопотання слідчого та постановив ухвалу про арешт майна більш ніж через 570 год. (24 дні) з моменту надходження до суду клопотання, чим грубо порушив права та інтереси власника майна;

- слідчий суддя залишив поза увагою те, що в клопотанні слідчого відсутні будь-які прямі докази наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна та міститься лише цитування норм закону, натомість, до автомобіля на спеціальному майданчику є фактичний доступ сторонніх осіб;

- постановляючи ухвалу про арешт, слідчий суддя, в порушення вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, без з`ясування конкретних обставин, безпідставно застосував додаткові обмеження у вигляді заборони розпорядження та користування автомобілем;

- на час постановлення слідчим суддею ухвали експертом 18.11.2020 було фактично оглянуто та проведено випробування автомобілю, що свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого та втрату актуальності накладення арешту.

Посилаючись на вищенаведені обставини, представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в повному обсязі в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Прокурор ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, надав до суду заяву про проведення розгляду за його відсутності, в якій просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та повідомив, що арештований автомобіль повернуто власнику на відповідальне зберігання після проведених експертиз.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому, ч. 2 вищезгаданої ст. 170 КПК України встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0003177 від 01.11.2020 (а.с. 1-3), слідчий визначив метою накладення арешту на зазначений в ньому транспортний засіб його збереження як речового доказу.

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР у вищевказаному кримінальному провадженні (а.с. 4) вбачається, що Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК Україниза фактом того, що 31.10.2020 приблизно о 21:25 год. водій ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Вольво», н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Генуезькій з боку вул. Посмітного в напрямку пл. 10-го Квітня, навпроти буд. №36 по вул. Генуезькій здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїзну частину вул. Генуезька по нерегульованому пішохідному переході, рухаючись з права на ліво по ходу напрямку руху автомобіля «Вольво», в результаті чого пішохід ОСОБА_13 з отриманими тілесними ушкодженнями був доставлений до КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР.
Постановою слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 від 02.11.2020 зазначений автомобіль було визнано речовим доказом (а.с. 14).
При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначене в ухвалі слідчого судді майно має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, вилучений автомобіль міг зберегти на собі сліди розслідуваного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи викладені вище обставини у всій сукупності, апеляційний суд констатує, що в даному випадку вищенаведений автомобіль відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим слідчий обґрунтовано звернувся із клопотанням про накладення арешту на такий транспортний засіб, а слідчий суддя дійшов вірного висновку про існування підстав для накладення арешту на автомобіль задля забезпечення можливості його збереження в якості речового доказу.

Водночас, ч. 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна врахувати, серед іншого, також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
На переконання апеляційного суду, всупереч вищевказаним вимогам закону, слідчий суддя, відповідно до резолютивної частини оскаржуваної ухвали, наклав арешт на автомобіль «Вольво», н.з. НОМЕР_1 , із забороною користування та розпорядження арештованим транспортним засобом, не обґрунтувавши таке обмеження прав власника належним чином.
Органом досудового розслідування не була доведена необхідність обмеження ОСОБА_7 у використанні права власності на вказаний автомобіль, зокрема того, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження чи інших незаконних дій відносно автомобіля як речового доказу.

Натомість, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що власником зазначеного автомобіля «Вольво», н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_12 , на момент розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту на майно, тобто 26.11.2020, було проведено огляд автомобіля, на теперішній час проведено авто-технічну експертизу та автомобіль повернуто власнику на відповідальне зберігання, про що у своїй заяві повідомила сторона обвинувачення, у зв`язку із чим апеляційний суд доходить висновку про те, що у слідчого судді не було підстав для задоволення клопотання слідчого в повному обсязі та накладення арешту на транспортний засіб із забороною користування та розпорядження ним.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що існують підстави для часткового задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказаний автомобіль без позбавлення його власника, ОСОБА_7 , права користування та володіння, наряду з правомочністю розпорядження, оскільки таке обмеження його права власності на зазначений автомобіль буде надмірним та безпідставним.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку достатнім задля забезпечення досягнення визначеної слідчим мети арешту майна у виді збереження речового доказу буде накладення арешту на зазначений автомобіль, належний на теперішній час ОСОБА_12 із обмеженням права останнього на розпорядження вказаним транспортним засобом.

Водночас, заслуговують на увагу посилання представника власника майна ОСОБА_6 на те, що слідчий суддя порушив строк розгляду клопотання слідчого з огляду на наступне.

Частина 6 ст. 173 КПК України встановлює, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, тимчасове вилучення майна, згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

01.11.2020 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди був оглянутий автомобіль «Вольво», н.з. НОМЕР_1 , який в наступному був вилучений та поміщений на спеціальний майданчик тимчасового утримання автотранспорту №6 ГУНП в Одеській обл. за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 29/А (а.с. 8-11).
Таким чином, вищезазначений автомобіль є тимчасово вилученим майном.
Клопотання слідчого про накладення арешту на майно надійшло до Приморського райсуду м. Одеси 02.11.2020 (а.с. 1) та цього ж дня, 02.11.2020, було протоколом автоматизованого визначення слідчого судді розподілено в провадження судді ОСОБА_1 (а.с. 17).
Розгляд зазначеного клопотання відбувся 26.11.2020 (а.с. 22-26), тобто зі значним порушенням строків його розгляду, визначених кримінальним процесуальним законом, зокрема, вищенаведеною ч. 6 ст. 173 КПК України.
Зазначені обставини затягування слідчим суддею розгляду вищевказаного клопотання призвели до порушення прав власника, оскільки тимчасово вилучене майно в такому разі, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 та ч. 5 ст. 171 КПК України, повинно було бути повернуто його власнику.
На переконання апеляційного суду, зазначені допущені слідчим суддею порушення вимог кримінального процесуального законну є істотними та позбавили його можливості прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна, скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту в межах зазначеного кримінального провадження на автомобіль «Вольво», н.з. НОМЕР_1 ,належний ОСОБА_14 із забороною розпорядження ним.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 411, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 26.11.2020 про накладення арешту на майно, зокрема, автомобіль «Вольво», н.з. НОМЕР_1 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та накласти арешт на автомобіль «Вольво», н.з. НОМЕР_1 , належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09.12.2014 серії НОМЕР_2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони розпорядження зазначеним транспортним засобом.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4