Справа № 755/1240/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001230 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого: ТОВ «Світтранс», водієм, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

цивільного позивача ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 13 листопада 2019 року, приблизно о 16 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT-MIDLUM», д.н.з. НОМЕР_2 , зупинився на прилеглій території ТЦ «BILLA», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Сиваська, 1-А, з метою здійснення розвантаження продуктів харчування. Після здійснення розвантаження, ОСОБА_3 розпочав рух заднім ходом від торгівельного центру «BILLA», у напрямку виїзду на проїзну частину вул. Сиваська, у м. Києві. У цей час, позаду вказаного автомобіля «RENAULT-MIDLUM», д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Сиваська /в безпосередній близькості від будинку 1-А/ рухалась пішохід ОСОБА_10 .

У порушення вимог п.п. 1.5, 1.7, 2.3 підпунктів «б», «д», 10.9 Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 , будучи обізнаним, що перебуває на прилеглій території торгівельного центру, на якій висока інтенсивність руху пішоходів /у тому числі й людей похилого віку/, усвідомлюючи, що дана дорожня обстановка вимагає від водіїв особливої уваги, тому що в будь-який момент може змінитися і пішоходи можуть вийти на його смугу руху, достовірно знаючи, що оглядовість з робочого місця водія обмежується конструктивними особливостями кабіни транспортного засобу та габаритами автомобіля і перешкоджає можливості бачити об`єктивну дорожню обстановку, проігнорував вимогу звернутися за допомогою до інших осіб, позбавивши себе можливості стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, розпочав рух заднім ходом у напрямку виїзду з прилеглої території ТЦ «BILLA» на проїзну частину вул. Сиваська, м. Києва та створюючи небезпеку для руху, загрозу життю та здоров`ю громадян, задньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 (яка рухалась позаду транспортного засобу) спричинивши їй тілесні ушкодження, внаслідок чого вона була госпіталізована до КМКЛШМД, де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07 годині 12 хвилин померла.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №021-2553-2019 від 16.12.2019 року, при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлені: садно лобової ділянки, крововилив в м`яких тканинах тазової ділянки по лівій зовнішній поверхні, крововилив під очеревиною малого тазу, перелом лобкової та сідничної кісток ліворуч; сліди проведеного лікування (ампутацій нижніх кінцівок на рівнях верхньої третини правої гомілки та середньої третини лівої гомілки, торакопункції, лапаротомії, внутрішньосудинного введення лікарських засобів. Згідно даним медичної документації при госпіталізації в лікарняний заклад у ОСОБА_10 було діагностовано травму обох нижніх кінцівок у вигляді «осколкових переломів нижньої третини діафізів велико- і малогомілкової кісток справа зі зміщенням відламків, осколкові переломи верхньої третини діафізів велико- і малогомілкової кісток справа, переломи діафізів середньої третини малогомілкової кістки, рвано-скальповані рани правої гомілки». Ушкодження в області голови, тазової ділянки та нижніх кінцівок ОСОБА_10 є наслідками їх контакту з тупими предметами, могли утворитись 13.11.2019 р. при дії поверхонь автотранспортного засобу, що рухався, при обставинах вказаних у «Постанові», знаходяться в зв`язку з настанням її смерті, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження. В момент первинного контакту з автотранспортним засобом ОСОБА_10 знаходилась у близькому до вертикального положенні, була обернена до нього лівою бічною поверхнею свого тіла. До смерті ОСОБА_11 призвела травма нижніх кінцівок, проявами якої стали переломи кісток тазу та відкриті переломи кісток гомілок з розвитком жирової емболії судин великого та малого кола кровообігу сильного ступеня. У крові від трупа ОСОБА_10 етиловий спирт не знайдений.

Порушення ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 підпунктів «б», «д», 10.9 правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся показавши, що 13 листопада 2019 року, приблизно о 16 годині 40 хвилин, він керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки « RENAULT-MIDLUM», д.н.з. НОМЕР_2 , після розгрузки продуктів, рухався заднім ходом прилеглою територією ТЦ «BILLA», за адресою: м. Київ, вул. Сиваська, 1-А, однак не побачивши пішохода ОСОБА_10 /яка рухалась позаду транспортного засобу/ здійснив на неї наїзд, спричинивши їй тілесні ушкодження, внаслідок чого вона була госпіталізована до КМКЛШМД, де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07 годині 12 хвилин померла. Цивільні позови визнав частково, зазначивши що в силу свого фінансового стану, має можливість сплатити лише 100 000 гривень.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій, смерть потерпілого, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є учасником бойових дій, працює, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, уперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та думки потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі та права керувати транспортними засобами, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, та застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, в судовому засідання обвинувачений просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами, мотивуючи це тим, що він працює і вказане обмеження позбавить його роботи та можливості відшкодувати цивільний позов. Така позиція обвинуваченого, з урахуванням думки потерпілого та його представника, на погляд суду є обґрунтованою, тому суд не вбачає за доцільне застосовувати до ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Вирішуючи питання цивільних позовів потерпілого та цивільних позивачів про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у рахунок відшкодування 500 000,00 грн. для кожного та про стягнення з Акціонерного товариства «Страхової групи «ТАС» на користь ОСОБА_7 19 917,32 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок смерті ОСОБА_10 /а.п.37-112/, суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст.1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла та цивільний позивач вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить та керується роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із внесеними змінами.

У судовому засіданні судом було встановлено, що потерпілому/цивільним позивачам було завдано моральну (немайнову) шкоду.

За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної /немайнової/ шкоди у потерпілих, яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань, фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкості вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне задовольнити вимоги потерпілих/цивільних позивачів частково та стягнути з ОСОБА_3 на їх користь по 200 000 гривень 00 копійок, кожному.

Щодо стягнення матеріальної шкоди з Акціонерного товариства «Страхової групи «ТАС» на користь ОСОБА_7 у розмірі 19 917 гривень 32 копійки, то згідно з ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до вимог ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Разом із тим згідно ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та підтверджено в ході судового розгляду квитанціями та чеками, матеріальна шкода потерпілого та цивільного позивача становить 6 333 гривень 22 копійок та складається з вартості понесених останнім витрат на поховання ОСОБА_10 , а саме: із надання послуг із поховання, облаштування місця поховання, купівлі труни, перевезення тіла до місця поховання / а.п.70-72, 74/.

Що стосується стягнення витрат за поминальний обід у сумі 3 165 гривень 00 копійок та встановлення пам`ятника, згідно прейскуранту «Гранкарпром» на суму 10 000 гривень 00 копійок /а.п.73, 75-106/, то поминальний обід не відносяться до витрат пов?язаних з похованням померлого, крім того потерпілим/цивільним позивачем не надано належних доказів сплати витрат пов?язаних із спорудження надгробного пам`ятника, оскільки наданий прейскурант «Гранкарпром» не відповідає вимогам положення про форму та зміст розрахункових документів затверджених Наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 № 13.

Із огляду на вищевказане суд враховує вимоги розумності та справедливості, необхідності дотримання норм чинного законодавства щодо їх меж, а тому при визначенні розміру матеріальної шкоди, вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 слід задовольнити частково та стягнути з Акціонерного товариства «Страхової групи «ТАС» на користь ОСОБА_7 6 333 гривень 22 копійок, у іншій частині позовних вимог відмовити.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль «RENAULT-MIDLUM», д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_12 залишити у володінні власника.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково /а.п. 37-58/.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 200 000 гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково /а.п. 59-112/.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_7 6 333 гривень 22 копійок, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 200 000 гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині цивільних позовів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати в розмірі 3 140 гривень 20 копійок за проведення експертиз №12-1/2886 від 10.01.2020 року, №12-1/59 від 14.01.2020 року на користь держави.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: