Справа № 713/1028/20
Провадження №1-кп/713/21/21
Вирок
Іменем України

05.02.2021 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду м. Вижниця угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000183 від 14.05.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Замостя Вижницького району Чернівецької області та жителя АДРЕСА_1 українця, громадянина України, одруженого, на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, з освітою середньою, не працюючого , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.240 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 13 травня 2020 року переслідуючи умисну, корисливу мету направлену на незаконний видобуток піщано-гравійної суміші, всупереч вимог постанови Кабінету Міністрів України за №557 від 12.07.2005 «Про затвердження порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду», а саме: не маючи жодних дозвільних документів на проведення русло - регулюючих робіт та видобування корисних копалин, усвідомлюючи значення своїх протиправних дій за допомогою трактора «ЮМЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював навантаження піщано-гравійної сировини на вантажний автомобіль КАМАЗ 5511 державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить громадянину ОСОБА_6 , з берега річки Черемош в межах с. Слобода-Банилів, Вижницький район, Чернівецької області, чим здійснив незаконний видобуток піщано-гравійної суміші в кількості 2 (двох) метрів кубічних, яка є не карбонатним піщаним грунтом сіро-коричневого кольору з камінням, а саме піщано-гравійною сумішшю в кількості гравію, яка становить 71,44%.

Внаслідок вищевказаних умисних, протиправних дій ОСОБА_5 направлених на незаконний видобуток піщано-гравійної суміші без будь-яких дозвільних детальних документів державі було завдано збитків на суму 1 586 гривень .

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі фактичні обставини справи, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні злочину доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 240 ч. 2 КК України, незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

04 лютого 2021 року прокурор Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні за № 0000183 з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , з іншого боку, діючи на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472, 473, 476 КПК України в приміщенні Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області за адресою м. Вижниця, вул. Гагаріна, 3а, уклали угоду про визнання винуватості, яку учасники процесу під час проведення судового засідання просили затвердити.

Згідно вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_5 , повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 240 ч.2 КК України.

Сторони погоджуються, виходячи з вимог ст. 61, 65, 66 КК України, призначити ОСОБА_5 , покарання за ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції , яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) покарання у виді штрафу у розмірі 400 (п`ятсот) неоподаткованих доходів громадян що становить 6800 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ст.240 ч.2 КК України щодо якого він визнає себе повністю винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 , вказував на те, що угода про визнання винуватості укладена між ним та прокурором добровільно, без застосування будь - якого насильства, примусу чи погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник ОСОБА_4 , в судовому засіданні не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між обвинуваченим ОСОБА_5 , та прокурором вважаючи, що умови угоди не суперечать вимогам кримінально-процесуального закону.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 , узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши угоду на відповідність вимогам ст.ст.472-473 КПК України та нормам КК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у її затвердженні.

Відповідно до вимог п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно абзацу 5 ч.4 ст.469 КПК Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.240 ч.2 КК України, дане кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого злочину.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи те, що взяті на себе зобов`язання обвинуваченим ОСОБА_5 , можуть бути реально виконані, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, постановивши відносно ОСОБА_5 , обвинувальний вирок та призначивши йому узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до частини 2 статті 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до частини 2 статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, посилено кримінальну відповідальність, передбачену частиною 2 статті 240 КК України. Відтак, покарання слід призначити у виді штрафу в межах санкції статті за якою кваліфіковано діяння в редакції чинній до 01 липня 2020 року.

Судом також з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи те, що взяті на себе зобов`язання обвинуваченим ОСОБА_5 , можуть бути реально виконані, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, постановивши відносно ОСОБА_5 , обвинувальний вирок та призначивши йому узгоджену сторонами міру покарання.

Вирішуючи питання про речові докази суд виходить з наступного.

Згідно з ч.9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

При цьому, за приписами п.1 та п.5 ч.9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю). Гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

При цьому суд вважає, що вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», модель «5511», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не був безпосереднім знаряддям вчинення вказаного злочину, а мав бути використаний лише для майбутнього перевезення вже видобутих обвинуваченим корисних копалин, однак, навіть таке перевезення здійснене не було внаслідок припинення злочину. А тому цей речовий доказ не підлягає конфіскації.

Трактор «ЮМЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 з гідравлічною установкою ковшом №03378 , яким обвинувачений безпосередньо здійснював видобування корисних копалин, належить його батьку ОСОБА_7 , який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка якому та він повідомив, та йому не було відомо з якою метою його син ОСОБА_5 його використовує. Тому вказані транспортні засоби та свідоцтва про їх реєстрацію слід повернути їх власникам.

Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого суді від 19.05.2020 року на тимчасово вилучене майно: трактор «ЮМЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 з гідравлічною установкою ковшом № НОМЕР_3 та належить на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_4 від 02.08.1993 року ОСОБА_7 та вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», модель «5511», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та належить на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 , ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_2 та повернути власникам.

Сировина піщано-гравійна (гравій) , на підставі п.5 ч.9 ст. 100 КПК України підлягає конфіскації у дохід держави.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Питання щодо речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судові витрати в кримінальному провадженні вирішено в порядку ст.124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 469, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд,-.

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000486 від 04.02.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.240 ч.2 КК України, яка укладена 08 січня 2019 року між прокурором Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.240 ч.2 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.240 ч.2 КК України у виді штрафу у розмірі 400 (чотириста) неоподаткованих доходів громадян що становить 6700 (шість тисяч сімсот) гривень.

Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого суді від 19.05.2020 року на тимчасово вилучене 13.05.2020 року під час огляду місця події в с. Слобода-Банилів Вижницького району Чернівецької області майно:

- трактор «ЮМЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 з гідравлічною установкою ковшом № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 , жителю с. Карапчів .

вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», модель «5511», реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом заборони власнику ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_2 та володільцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю с. Карапчів Вижницького району розпоряджатися ним.

Вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», модель «5511», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути власнику ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_2 .

Трактор «ЮМЗ», реєстраційний номер ШТ 8196 з гідравлічною установкою ковшом №03378, повернути власнику ОСОБА_7 , жителю с. Карапчів Вижницького району, Чернівецької області.

Речові докази: ДВД диск із відеозаписами «0000000__0011» зберігати при матеріалах кримінального провадження .

Зразки гравійно піщаної суміші , які містяться в сейф пакетах №4132015, 4132016, які містяться в камері схову Вижницького РВП, конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_5 витрати на проведення експертизи грунтів в сумі 1634,50 гривень в дохід держави.

На вирок суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1