Справа № 175/1506/18
Провадження № 1-кп/175/103/18
Ухвала

Іменем України

12 січня 2021 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальні провадження № 0000338 і № 0000741 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.10.2017 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.125 КК України до 120 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.389 КК України,

встановив:

Згідно з обвинувальним актом від 25 квітня 2018 року, зміненим під час судового провадження 27 травня 2019 року, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 16 лютого 2018 року приблизно о 12.30 годині при проведенні державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області виконавчих дій по виконавчому провадженню № 55320172 він, перебуваючи біля місця свого проживання по АДРЕСА_1 , побачив свого батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час словесного конфлікту з яким на ґрунті особистих неприязних відносин у нього раптово виник умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень останньому.

З цією метою обвинувачений дочекався, коли ОСОБА_8 нахилиться, після чого умисно наніс йому один удар правою ногою у праву частину обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох саден у носо-губному трикутнику праворуч, на червоній каймі нижньої губи праворуч і на підборідді праворуч; двох внутрішньо-шкіряних крововиливів на правому крилі носу з переходом до основи носу, на червоній каймі нижньої губи праворуч з переходом на шкіру; крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Ці дії ОСОБА_5 , які виразилися у спричиненні потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, прокурором кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

Крім того, згідно з обвинувальним актом від 31 липня 2018 року ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, будучи засудженим за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року до покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт, усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт, без поважних жодного разу не вийшов на роботу до Любимівської сільської ради, і таким чином, ухилився від відбування призначеного йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Ці дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України.

При виконанні вимог ст.363 КПК України захисник заявила письмове клопотання про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений підтримав підписане ним клопотання захисника.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Потерпілий ОСОБА_7 просив проводити судовий розгляд без його участі.

Обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, суд дійшов до наступного.

Частиною 4 статті 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За приписом п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положенням п.1 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 року N 2617-VIII) особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, якщо з дня вчинення нею… проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Частиною 2 статті 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 року N 2617-VIII) передбачено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Виходячи з того, що з дня вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за яке передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року (в редакції на день розгляду клопотання), тобто яке відповідно до ч.2 ст.12 КК України віднесене до категорії кримінальних проступків, - минуло понад два роки, клопотання сторони захисту підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України, а за приписом вказаної статті кримінального закону і п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із закінченням строків давності, що є обов`язковим видом звільнення.

При закритті провадження по справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, судом не вирішується.

Така правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що лише при ухвалені обвинувального вироку, постановлені ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989 року (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається.

Враховуючи, що по кримінальному провадженню не ухвалюється обвинувальний вирок і з огляду на вимоги ч.1 ст.129 КПК України, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди, суд залишає без розгляду. З таким позовом потерпілий вправі звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Витрати на залучення експертів і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.129, 284, 286, 363, 369 КПК України, суд
ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 і обвинуваченого ОСОБА_5 від 12 січня 2021 року - задовольнити.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закривши відносно нього кримінальне провадження № 0000338.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_7 право звернення з таким позовом до суду в порядку цивільного судочинства після набрання ухвалою законної сили.

Копію ухвали після її проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику і прокурору, направити потерпілому.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1