ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 661/533/15-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/34/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
іменем України

20 липня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000224 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 з доповненнями на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раковець Богородчанського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
Постановлено стягнути ОСОБА_8 на користь держави в особі Херсонської обласної клінічної лікарні витрати на лікування потерпілого ОСОБА_10 на суму 1189 грн.80 коп.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Вирішено питання про процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 15 вересня 2014 року близько 22.55 години в м. Нова Каховка Херсонської області, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по другорядній дорозі вул. Леніна зі сторони вул. Горького в напрямку вул. Першотравнева, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, в порушення вимог п.п.2.3 «б», п.16.11 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи з другорядної дороги вул. Леніна на перехрестя з головною дорогою вул. Першотравнева, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, не надав перевагу у русі автомобілю «ГАЗ 32213 224» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 який рухався по головній дорозі вул. Першотравнева зі сторони пр. Дніпровський в напрямку вул. Дзержинського, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім. Зіткнення автомобілів відбулось на перехресті віл. Першотравнева та вул. Леніна в м. Нова Каховка Херсонської області, на смузі руху автомобіля «ГАЗ 32213 224», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля «ГАЗ 32213 224» - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я; пасажиру автомобілю «Daewoo Lanos» - ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку щодо ОСОБА_8 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів указує, що надані в судовому засіданні показання обвинуваченим ОСОБА_8 не відповідають дійсності щодо обставин швидкості руху транспортного засобу, яким він керував. Наголошує, що вона особисто під час руху транспортного засобу попереджала обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він обрав недозволену швидкість, однак він не прийняв це до уваги, що і стало підставою вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, апелянт указує, що згідно показань свідка ОСОБА_13 , після вчинення ДТП ОСОБА_8 залишив транспортний засіб, не надавав жодної допомоги потерпілим, що свідчить про вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України. Проте в порушення вимог ст.339 КПК України прокурором не було висунуто йому додаткове обвинувачення та в порядку ст.338 КПК України не було змінено обвинувачення в суді. В порушення вимог ст.ст.128, 129 КПК України судом було залишено без розгляду цивільні позови потерпілих, не було досліджено докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд не врахував, що він не відшкодував завдану злочином шкоду, не було з`ясовано чи матиме змогу обвинувачений виконати покарання у виді штрафу, оскільки займається безоплатною діяльністю. Вказує, що пом`якшуючи обставини, зокрема, визнання вини обвинуваченим, жодним чином не були виражені. Часткове відшкодування шкоди не свідчить про поновлення прав потерпілого, поведінка ОСОБА_8 не була пов`язана з розкаянням. З цих підстав вважає невмотивованим висновок суду про призначення обвинуваченому покарання без визначення додаткового покарання.

Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У доповненнях до апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що судом у вироку не в повному обсязі відображено зміст її показань, де вона вказувала, що швидкість транспортного засобу, яким керував ОСОБА_8 , становила понад 90 км/год та машину розвернуло на 360 градусів. Також вона вказувала, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, що судом не було прийнято до уваги. Всупереч вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції у вироку не було відображено зміст протоколів допитів інших потерпілих, якими також підтверджено вказані обставини. Крім того, в доповненнях потерпіла зазначає, що судом безпідставно залишено без розгляду її цивільний позов та не було роз`яснено порядок звернення з ним. Стверджує, що дії обвинуваченого після вчинення ДТП носили неправомірний характер, оскільки він не надав потерпілим жодної допомоги та зник з місця події, вона ж втратила свідомість і допомога їй була надана медичними працівниками. Крім цього, обвинувачений відшкодував їй завдану матеріальну шкоду лише частково, його дружина вимагала написання нею розписок і лише після цього надавала гроші на лікування. Під час повторного звернення до обвинуваченого про надання матеріальної допомоги на операцію, вона її не отримала і моральна шкода їй взагалі не була відшкодована. Апелянт вказує про негативну соціальну репутацію обвинуваченого, зокрема те, що його було відлучено від церкви, з ним розлучилась дружина та з нього було стягнуто аліменти на утримання дитини. Наголошує, що на час вчинення обвинуваченим ДТП вона була вагітною і в результаті отримання тілесних ушкоджень та проходження курсу лікування її вагітність було перервано. Вона не повідомляла про ці обставини під час досудового розслідування та судового розгляду, однак вказує, що вони мають бути враховані наразі судом апеляційної інстанції.

Не погоджуючись зі змістом заперечень сторони захисту потерпіла ОСОБА_9 вказує про те, що під дію Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 не підпадає, оскільки згідно вимог ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які не відшкодували завдані ними збитки або не усунули заподіяну шкоду. Зазначає, що до обвинуваченого ОСОБА_8 має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він протягом 4 років переховувався від апеляційного суду, під час судового розгляду без поважної причини не з`являвся в судові засідання. Стверджує, що під час розгляду кримінального провадження суддею ОСОБА_1 було проявлено упередженість, до виходу судді в нарадчої кімнати всім учасникам кримінального провадження було відомо, яке покарання буде призначено обвинуваченому.

Просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Просить призначити автотехнічну експертизу щодо встановлення швидкості руху автомобіля, яким керував обвинувачений ОСОБА_8 , призначити судово-медичну експертизу щодо встановлення впливу лікарських засобів на стан вагітності, в якому на момент вчинення ДТП перебувала потерпіла, витребувати з Новокаховської ЦРЛ медичні документи щодо переривання її вагітності.

Апеляційну скаргу просить розглянути без її участі.

У запереченнях обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 указують на необґрунтованість апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 . Зазначають, що перевищення обвинуваченим допустимої швидкості руху транспортного засобу та залишення ним місця ДТП не було встановлено належними доказами. ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні разом з потерпілими. Позовні вимоги потерпілої не були підтверджені належними доказами. Потерпіла не вказує про наявність розписок, відповідно до яких обвинуваченим відшкодовано їй завдану шкоду в повному обсязі. Призначене обвинуваченому покарання відповідає санкції ч.1 ст.286 КК України. На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь потерпілої ОСОБА_9 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої з доповненнями, просили звільнити ОСОБА_8 від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу потерпілої з доповненнями такою, що не підлягає задоволенню, не заперечував проти застосування амністії до обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі з доповненнями потерпілої ОСОБА_9 заявлено клопотання про збирання нових доказів та дослідження нових обставин, а саме призначення автотехнічної експертизи для встановлення швидкості руху автомобіля, яким керував ОСОБА_8 , витребування з Новокаховської ЦРЛ медичної документації щодо обставин переривання її вагітності та призначення судово-медичної експертизи для з`ясування обставин переривання її вагітності, про дослідження яких вона не заявляла клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, що суперечить положенням ч.ч.3, 4 ст.404 КПК України.

Враховуючи, що потерпілою не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторони обвинувачення були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження обставин та задоволення клопотання потерпілої відсутні.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 тілесні ушкодження середньої тяжкості, за встановлених та викладених у вироку обставин, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину та показав, що 15 вересня 2014 року близько 22.55 години в м. Нова Каховка Херсонської області, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Леніна зі сторони вул. Горького в напрямку вул. Першотравнева, не помітивши дорожніх знаків та вважаючи, що рухається по головній дорозі, на перехресті виїхав на вул. Першотравнева, де здійснив зіткнення з автомобілем «ГАЗ 32213 224», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок зазначеної ДТП потрапив до лікарні, а пізніше дізнайся, що ОСОБА_9 , яка перебувала в його автомобілі та два пасажири автомобіля «ГАЗ 32213 224» отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, яким під час перебування на лікуванні, відшкодував матеріальну та моральну шкоду в обумовлених з ними сумах, а також відшкодував вартість відновлювального ремонту автомобіля «ГАЗ 32213 224».

Крім показаній обвинуваченого ОСОБА_8 , його вина у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_11 про те, 15.09.2014 року близько 22.00 години, будучи оперуповноваженим Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області, в складі слідчо-оперативної групи виїхали на виклик на службовому автомобілі «Газель» реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_12 , він знаходився на правому передньому сидінні, слідчий ОСОБА_10 та експерт Новокаховського бюро СМЕ ОСОБА_14 сиділи у салоні автомобілю. З відділу вони виїхали по пр. Дніпровському, повернули на вул. Першотравневу та продовжили рух у напрямку вул. Дзержинського, та, коли вони знаходились на перехресті з вул. Леніна, в праву частину автомобілю відбувся удар іншим автомобілем, від чого їх автомобіль «Газель» розвернуло практично на 360 градусів, та перекинуло на праву сторону, внаслідок чого він опинився на проїзній частині зажатим під автомобілем та отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що 15.09.2014 року близько 22.00 години, будучи слідчим Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області, в складі слідчо-оперативної групи виїхали на виклик на службовому автомобілі«Газель» реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_12 , на правому передньому сидінні сидів ОСОБА_11 , він та експерт Новокаховського бюро СМЕ ОСОБА_14 знаходились у салоні автомобілю. З відділу вони виїхали по пр. Дніпровському, повернули на вул. Першотравневу та продовжили рух у напрямку вул. Дзержинського, коли вони знаходились на перехресті з вул. Леніна, він відчув удар в праву сторону їх автомобілю, внаслідок якого його викинуло на асфальтне покриття, та він втратив свідомість, отямився вже у лікарні, де проходив курс лікування, оскільки отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 про те, що 15.09.2014 року близько 23.00 години вона в якості пасажира знаходилася на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Daewoo Lanos», яким керував ОСОБА_8 , та, коли вони їхали по вул. Леніна в сторону вул. Першотравнева, вона з лівої сторони побачила транспортний засіб, на що обвинувачений ОСОБА_8 відповів «проскочимо», бо вони рухались на великій швидкості, але сталось зіткнення, внаслідок чого вона втратила свідомість, отямилась вже у лікарні, де проходила курс лікування, оскільки отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що 15.09. 2014 року близько 22.00 години, будучи водієм Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області, в складі слідчо-оперативної групи виїхав на виклик на службовому автомобілі «Газель» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, рядом з ним на правому передньому сидінні сидів оперуповноважений ОСОБА_11 , у салоні автомобілю сиділи слідчий ОСОБА_10 та експерт Новокаховського бюро СМЕ ОСОБА_14 , та, коли вони рухались по вул. Першотравневій, яка є головною по відношенню до вул. Леніна, у напрямку вул. Дзержинського, проїжджаючи перехрестя з вул. Леніна, в праву частину автомобілю відчув удар іншим автомобілем, від чого їх автомобіль «Газель» перекинувся на правий бік, оперуповноважений ОСОБА_11 опинився зажатим під автомобілем, слідчого ОСОБА_10 викинуло на асфальтне покриття, де він лежав у непритомному стані, він разом із експертом ОСОБА_14 залишились в салоні автомобіля, з якого вибрались через люк. Потім за допомогою перехожих намагались підняти транспортний засіб, щоб звільнити ОСОБА_11 .. Пізніше на допомогу приїхали працівники МЧС та Новокаховського МВ УМВС України підняли автомобіль та витягли ОСОБА_11 , якого разом із слідчим ОСОБА_10 направили до лікарні.

Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_14 ..

Показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що він 15.09.2014 року близько 24.00 години був свідком як транспортний засіб «Daewoo Lanos», який рухався по вул. Леніна в сторону вул. Першотравнева, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Газель», який рухався по вул. Першотравнева в сторону вул. Дзержинського, внаслідок чого автомобіль «Газель» перекинувся на праву сторону, та ОСОБА_11 опинився зажатим під автомобілем, слідчий ОСОБА_10 лежав на асфальтному покритті, а він та інші присутні намагались підняти автомобіль та витягти ОСОБА_11 .. В автомобілі «Daewoo Lanos» залишалась зажата дівчина, яку також витягли та направили до лікарні.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.09.2014 року з планом-схемою та ілюстративною таблицею до нього (т.1 а.п.1-14), якого убачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась на нерегульованому перехресті вул. Першотравнева та вул. Леніна м. Нова Каховка, в зоні дії дорожнього знаку 2.1 Дати дорогу, встановленого при виїзді з вул. Леніна, автомобіль «Газель» д.н. НОМЕР_2 лежав на правому боці в 6,0 м. від переднього колеса до границі проїжджої частини та 5,3 м. від заднього колеса; автомобіль «Daewoo Lanos» д.н. НОМЕР_1 розташований на тротуарі в 1,4 м. від передніх та 1,2 м. від задніх коліс до границі проїзної частини.

Висновком судово-медичної експертизи №305к від 13.10.2014 року встановлено, що у потерпілого ОСОБА_10 виявлено такі тілесні ушкодження: закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням відломків, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я. Струс головного мозку, забиті рани на голові та обличчі, садна в області тулуба та кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Усі тілесні ушкодження спричиненні тупими предметами, не виключно 15.09.2014р. від ударів об випираючи частини салону автомобілю, який рухався при зіткненні з другим автомобілем. (т.1 а.п. 21, 22)

Висновком судово-медичної експертизи № 306к від 16.10 2014 року встановлено, що у потерпілого ОСОБА_11 виявлено такі тілесні ушкодження: перелом лівої ключиці, перелом 2-го ребра по лівій середньо ключичної лінії, перелом 3-го ребра по правій біляхребетної лінії, забій головного мозку легкого ступню, садна на голові, тулубі та кінцівках відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я. Усі тілесні ушкодження спричиненні тупими предметами, не виключно 15.09.2014р. від ударів об випираючи частини салону автомобілю, який рухався при зіткненні з другим автомобілем та при подальшому здавлені тіла між випираючими частинами автомобілю та дорожнім покриттям.
(т.1 а.п 23, 24),
Висновком судово-медичної експертизи № 302к від 17.10 2014 року встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 отримала такі тілесні ушкодження: закритий перелом правої плечової кістки, забій головного мозку, забиті рани та садна обличчя відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я. Усі тілесні ушкодження спричиненні тупими предметами, не виключно 15.09.2014р. від ударів об випираючи частини в салоні автомобілю, який рухався, при зіткненні з другим автомобілем. (т.1 а.п. 26, 27)
Висновком повторної комісійної судово медичної експертизи № 65 від 23.10.2015 року, який є аналогічним висновку судово-медичної експертизи № 302к від 17.10. 2014 року щодо тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 .

Висновком автотехнічної експертизи № 3906 від 24.12.2014 року з ілюстративною таблицею підтверджено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди гальмівна система, рульове керування автомобіля «DAEWOO LANOS» державний номерний знак НОМЕР_1 знаходились в технічно-працездатному стані;
(т.1 а.п.33-37)
Висновком автотехнічної експертизи № 3907 від 25.12.2014 року підтверджено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди гальмівна система, рульове керування автомобіля «Газ 32213» державний номерний знак НОМЕР_2 знаходились в технічно-працездатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, що могли впливати на їх вихідні параметри. (т.1 а.п. 39-42)
Зазначені вище висновки автотехнічних та судово-медичних експертиз не викликають будь-якого сумніву у своїй об`єктивності, науковості, обґрунтованості, базуються на дослідженні даних отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, з якими погодилися учасники кримінального провадження, атому у суду не було підстав для ставити під сумнів їх належність та допустимість.

Викладені вище докази не є суперечливими та узгоджуються між собою щодо фактичних обставин порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тому у суду першої інстанції не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність та достатність, які обґрунтовано прийнято до при ухваленні судового рішення.

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи технічно справним транспортом засобом автомобілем, недотримався правил безпеки дорожнього руху, виїжджаючи з другорядної дороги на перехрестя з головною дорогою, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі автомобілю «ГАЗ 32213 224» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, що спричинило потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Давши належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності, суд, відповідно до встановлених фактичних обставин провадження, обґрунтовано зробив висновок про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.286 КК України.

Отже, доводи потерпілої ОСОБА_9 в апеляційній скарзі з доповненнями про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є такими, що суперечать наведеним доказам.

Підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це ставиться питання потерпіла, колегія суддів не вбачає.

Твердження потерпілої про неправдивість показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо швидкості руху транспортного засобу, яким він керував, що, на її думку, перевищувала 90 км/год і не була допустимою в межах населеного пункту, не підтверджуються жодними доказами, і це не ставилося в провину ОСОБА_8 .

Жодним із учасників кримінального проведення, зокрема потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,не було підтверджено показання потерпілої ОСОБА_9 щодо швидкості руху автомобіля, яким керував обвинувачений.

Судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 порушив п.п.2.3 «б», п.16.11. Правил дорожнього руху і його дії перебувають в прямому причинному зв`язку із обставинами та наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вказуючи про те, що швидкість руху автомобіля під керуванням обвинуваченого перевищувала 100 км/год та від зіткнення з іншим автомобілем, транспортний засіб розвернуло на 360 градусів, апелянт ОСОБА_9 не обґрунтовує зміст своїх доводів, фактично лише констатує ті обставини, за яких ОСОБА_8 було визнано винним, але не вказує, яким чином вони впливають на висновки суду щодо встановлених обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 ..

Позбавлені підстав і доводи потерпілої про те, що суд не в повному обсязі відобразив у змісті вироку її показання, оскільки під час прослуховування аудіозапису судового засідання та перевірки змісту журналу судового засідання від 17.06.2015 року випливає, що у вироку відображено зміст показань ОСОБА_9 , які вона надавала під час допиту у вказаному судовому засіданні, що жодним чином не свідчить про неповноту судового розгляду.

Є неприйнятними посилання потерпілої на те, що обвинувачений добре орієнтується на місцевості та не міг не знати дорогу, по якій рухався, оскільки такі доводи не підтверджуються жодними доказами, і клопотання щодо з`ясування цього питання потерпіла під час судового розгляду не заявляла.

Безпідставними є доводи потерпілої про те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони не підтверджуються дослідженими у справі доказами, зокрема, висновком судово-медичної експертизи №289к від 10.10.2014 року про відсутність у ОСОБА_8 стану алкогольного сп`яніння та наявність у нього середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а отже такі доводи є її припущеннями. (т.1 а.п.30,31)

Посилання потерпілої на те, що у вироку не відображено зміст протоколів допитів потерпілих, які також вказували про факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, є неприйнятними, оскільки відповідно до вимог ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Під час допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у судовому засіданні від 17.06.2015 року вони не підтвердили факт перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, а тому доводи потерпілої ОСОБА_9 з цього приводу ґрунтуються на припущеннях.

Що стосується доводів потерпілої про те, що обвинувачений ОСОБА_8 також вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.135 КК України, і всупереч вимог ст.339, 338 КПК України прокурором не було висунуто додаткове обвинувачення та не змінено його в суді, то колегія суддів вважає їх такими, що не грунтуються на законі.

Відповідно до ст.135 КК України злочин вважається вчиненим за наявності прямого умислу винного на завідоме залишення потерпілого в небезпеці.

Як убачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину не висувалось.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводився лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із ст.ст.338, 339 КПК України зміна обвинувачення або висунення додаткового обвинувачення є правом сторони обвинувачення, а тому не реалізація прокурором такого права є поза межами повноважень суду та не може визнаватись порушенням таких вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України суд першої інстанції не має права виходити за межі висунутого обвинувачення та вирішувати ще й питання про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та погіршувати його становище.

У свою чергу відповідно до ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Що ж до доводів потерпілої ОСОБА_9 про порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.128, 129 КПК України під час вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч.1 ст.128 КПК України передбачено реалізацію права особи, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоди під час кримінального провадження заявити цивільний позов до початку судового розгляду.

Чинним кримінальним процесуальним законом не врегульовано порядок вирішення питання цивільних позовів, які подано після початку судового розгляду, а отже залишення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , який подано після початку судового розгляду не суперечить вимогам вказаної норми кримінального процесуального закону.

Крім того, відповідно до вимог ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, не позбавлена права та можливості пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Як установлено під час перевірки матеріалів провадження, в підготовчому судовому засіданні 18.03.2015 року головуючим-суддею учасникам кримінального провадження (потерпілим) було роз`яснено право подати цивільний позов у кримінальному провадженні до початку судового розгляду та право подати позов в порядку цивільного провадження в разі ухвалення обвинувального вироку, якщо такий позов не буде подано відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України до початку судового розгляду. Зі змісту аудіозапису вказаного судового засідання випливає, що потерпіла ОСОБА_9 зрозуміла порядок розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Під час судового розгляду 27.03.2015 року ОСОБА_9 не подала цивільний позов та повідомила, що подавати його не буде. Але 06.05.2015 року, тобто вже після початку судового розгляду, подала до суду цивільний позов, тому суд обгрунтовано залишив цивільний позов ОСОБА_9 без розгляду, що не позбавляє її права подати цивільний позов у порядку цивільного судочинства.

Не можуть бути прийняті до уваги вказівки потерпілої про те, що ОСОБА_8 не було відшкодовано їй завдану матеріальну та моральну шкоду, оскільки з наявних в матеріалах провадження розписок ОСОБА_9 вбачається, що їй була відшкодована матеріальна та моральна шкода (т.1 а.п. 49-51), і вона не вказувала про те, що обсяг відшкодування є неповним, вказувала, що не має претензій до ОСОБА_8 ..

Твердження апелянта про те, що дружина обвинуваченого змусила її написати розписки і лише після цього їй було оплачено лікування, жодними доказами не підтверджуються, як і не підтверджуються доводи потерпілої щодо повторного звернення до обвинуваченого для надання ним матеріальної допомоги на проведення повторної операції.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження органом досудового розслідування та судом обставин, що могли мати значення для кримінального провадження. Як убачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування та судом були встановлені та досліджені всі обставини, зокрема, допитані всі особи-очевидці події, показання яких мають істотне значення для висновків суду, перевірені позиція учасників судового розгляду шляхом допиту обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідження висновків автотехнічних та судово-медичних експертиз, комісійної судово-медичних експертиз, проведеної за клопотанням потерпілої під час судового розгляду, яким дано належну оцінку у вироку.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, зокрема при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розв`язанні клопотань, які могли перешкодити суду всебічно й повно розглянути справу або вплинути на його висновки щодо винності ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не виявлено.

Доводи потерпілої про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання, є непереконливими.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, є необережним злочином, його наслідки, кількість потерпілих, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину 2004 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність за скоєне, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, часткове відшкодування завданої злочином шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і з урахуванням конкретних обставин справи суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу. Щодо мотивів не призначення додаткового покарання суд, враховуючи сферу діяльності обвинуваченого, який є настоятелем церковної громади в населених пунктах Каховського району: с. Коробки, с. Семеновка, с. Костогризово, в яких на нього покладено обов`язки проведення богослужіння, що передбачає необхідність пересування між зазначеними населеними пунктами, вважав можливим не застосовувати до обвинуваченого додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання через його м`якість.

Посилання потерпілої на неправильне визнання судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, під час під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним та не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, під час досудового розслідування відшкодував завдану злочином шкоду в добровільному порядку всім потерпілим, і ці обставини є такими, що пом`якшують покарання.

У своїх розписках ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_8 їй була відшкодована матеріальна та моральна шкода (т.1 а.п.49-51), претензій до нього не має та просить строго не карати.

Враховуючи те, що під час досудового розслідування обвинуваченим було відшкодовано завдану злочином шкоду, тому підстави вважати про відсутність у нього самокритичної поведінки та розкаяння у вчиненому, не має.

Відомості про те, що ОСОБА_8 раніше притягувався адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, в матеріалах справи відсутні.

Надуманими є твердження потерпілої про те, що ОСОБА_8 займається безоплатною діяльністю та не зможе виконати основне покарання у виді штрафу, а тому йому має бути призначене покарання у виді обмеження волі, оскільки вони жодними доказами не підтверджені.

Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_8 було відшкодовано шкоду, завдану злочином, всім потерпілим під час досудового розслідування, що підтверджено наявними в матеріалах провадження розписками (т.1 а.п.49-56), відсутні будь-які підстави вважати, що обвинувачений не має достатнього матеріального забезпечення, яке є на заваді виконання ним покарання у виді штрафу.

Не заслуговують на увагу доводи потерпілої про негативну репутацію ОСОБА_8 та недостатність застосування до нього покарання у виді штрафу, а саме те, що його відлучено від церкви, з ним розлучилася дружина та він виплачує аліменти на утримання дитини, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами.

Посилання потерпілої в апеляційній скарзі з доповненнями на те, що на момент вчинення ДТП вона була вагітною та за наслідками проходження нею лікування вагітність було перервано, тобто ставить питання про встановлення нових обставин, про які вона не вказувала як на досудового розслідування, так і судовому розгляду, не можуть бути предметом апеляційного розгляду, оскільки вони виходять за межі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, а суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Крім того, відповідно до вимог ст.93 КПК України збирання доказів у кримінальному провадженні здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, а не судом.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Тому, зважаючи на доводи потерпілої та заявлені нею вимоги, її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_7 заявили клопотання про застосування до ОСОБА_8 амністії.
У доповненнях до апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_9 заперечує проти задоволення вказаного клопотання.
Прокурор не заперечує проти задоволення клопотання сторони захисту про застосування амністії до ОСОБА_8 ..
Під час вирішення зазначеного клопотання апеляційний суд дійшов до наступного.
Згідно із п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, обвинувачений ОСОБА_8 є суб`єктом амністії, оскільки на день набрання чинності цим Законом 08.09.2017 року його визнано винним у вчиненні необережного злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України не є особливо тяжким злочином, та не входить до переліку осіб, передбачених ст.9 цього Закону, до яких амністія не застосовується. Обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого він не позбавлений батьківських прав, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та довідкою служби у справах дітей Каховської районної державної адміністрації від 20.05.2020 року.

З огляду на викладене, клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування амністії має бути задоволено, а він на підставі п. «в» ст.1, ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Посилання потерпілої ОСОБА_9 про те, що відповідно до ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не може бути застосована до ОСОБА_8 з підстав того, що він не відшкодував завдані ним збитки та не усунув заподіяну шкоду, оскільки вказаними нормами, на які посилається потерпіла, це не передбачено.

Що стосується клопотання потерпілої про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він 4 роки перебував у розшуку, ухилився від суду апеляційної інстанції, що завадило розгляду справи в розумні строки, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.184, 188, 331 КПК України вказане питання вирішується під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення (прокурора). У вказаному кримінальному провадженні клопотання про надання дозволу на затримання ОСОБА_8 та вирішення питання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не подавалось.

Ініціювання питання про обрання запобіжного заходу та надання дозволу на затримання з метою приводу іншими учасниками кримінального провадження чи судом апеляційної інстанції за власною ініціативою чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Крім того, відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, який ОСОБА_8 не ставиться в провину.

Твердження потерпілої про те, що суддя ОСОБА_1 була зацікавлена в результатах розгляду справи та учасникам кримінального провадження було завідомо відомо, яке покарання буде призначено ОСОБА_8 , ще перед виходом до нарадчої кімнати, а також про упереджену поведінку судді, не приймаються до уваги.

Так, відомостей про упереджену поведінку судді та порушення таємниці нарадчої кімнати, матеріали справи не містять. Крім того, під час судового розгляду потерпіла з цих підстав відвід судді не заявляла, і про це вона вказує лише в доповненнях до апеляційної скарги.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, п.«в» ст.ст.1,10 Закону України «Про амністію у 2016 році» колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 з доповненнями залишити без задоволення, а вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4