Дата документу 22.12.2020 Справа № 310/8802/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/1308/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/8802/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магадан РФ, громадянина України, не працюючого, має професійно-технічну освіту, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби в межах строку досудового розслідування, тобто до 25.01.2021 включно. Покладено на обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, 26.11.2020 слідчий СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що 23.11.2020 о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» модель «312D», д.р.н. НОМЕР_1 для подальшого використання його у своїх особистих цілях, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на огородженій території домоволодіння АДРЕСА_3 , де зберігався вказаний автомобіль, проник через незачинені водійські двері до салону вказаного транспортного засобу, який належить ОСОБА_9 , знаходячись в якому, маючи вільний доступ до ключа запалювання від вказаного транспортного засобу, який знаходився в замку запалювання, повернув ключ запалювання, в результаті чого привів двигун вказаного автомобіля в дію та відразу після цього, ОСОБА_7 , керуючи вказаним транспортним засобом виїхав з території вказаного домоволодіння, тобто таємно протиправно вилучив його у ОСОБА_9 , всупереч волі потерпілого та в подальшому розпорядився автомобілем на власний розсуд, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 , майнову шкоду на суму 255000 грн.

Крім того, 23.11.2020 приблизно о 07 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись поблизу перехрестя автомобільної дороги Н-30 та вул. Покровської в с. Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з багажника транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» модель «312D», д.р.н. НОМЕР_1 , таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, а саме: 76 одиниць жіночих бюстгальтерів, 96 одиниць жіночих трусів, 4 комплекти термобілизни на загальну суму 37160 грн.

Відразу після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 37160 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя зазначив, що погоджується з обґрунтованістю підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів. Однак дійшов висновку, що доводи слідчого про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не обґрунтовані та не доведені у судовому засіданні. Слідчий суддя зазначив, що прокурор не навів мотивів щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Враховуючи викладене, слідчий суддя вважав, за можливе застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, таким запобіжним заходом, на думку слідчого судді, домашній арешт, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор, зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною і невмотивованою, тому підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, викладених у судовому рішенні. Апелянт вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26.11.2020 та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органом досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Слідчий суддя фактично дійшов висновку про доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України. В той же час, слідчий суддя зазначив, що доводи слідчого про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не обґрунтовані та не доведені у судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункту 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя постановив ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже вважав недоведеним існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що існують певні ризики, передбачені ст.177 КПК України, однак наявність яких не давала достатніх підстав слідчому судді для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Враховуючи особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного достатнім є застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, що в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 177-178 КПК України.

Під час розгляду апеляції скарги прокурором так само не доведено обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді.

Слідчий суддя обираючи запобіжний захід, оцінив в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що домашній арешт ОСОБА_7 та виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування.

Усі наведені апелянтом обставини, тяжкість покарання і мінімальна ймовірність існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України перевірені та враховані слідчим суддею при прийнятті рішення по суті клопотання.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Відсутні будь-які відомості про допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні направлено до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та 21.12.2020 проведено підготовче судове засідання.
Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення та про досягнення мети застосування запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби в межах строку досудового розслідування, тобто до 25.01.2021 включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4