Справа № 472/1050/20
Провадження № 1-кс/472/185/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про скасування постанови про закриття кримінального провадження

08 жовтня 2020 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2 ,
представника потерпілого - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 смт. Веселинове Миколаївської області скаргу представника потерпілого - ОСОБА_3 на постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 22.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2020 року представник потерпілого - ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 22.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року.
Скарга обґрунтована тим, що 22 вересня 2020 року інспектор сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенант поліції ОСОБА_4 винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000004, яке було зареєстроване в ЄРДР 02.01.2020 року. Вважає, що дана постанова є незаконною, винесеною за невідповідності висновків дізнавача, викладених у постанові, фактичним обставинам кримінального провадження, а також за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, в своїй постанові інспектор посилається на те, що показання потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , так як останні пояснили, що 01.01.2020 р. на території літньої площадки бару «Корчма» дійсно між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, під час якого вони штовхали один одного, однак удари не наносили. Після того, як ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 сіли до автомобіля і намагалися поїхати, ОСОБА_5 знову став провокувати конфлікт, в результаті чого між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 розпочалася бійка. Однак, дані свідки не змогли пояснити, як саме відбувалася бійка, хто першим спричинив удари та як саме ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Також, інспектор посилається на те, що допитані в подальшому додатково вказані свідки пояснили, що не пам`ятають деталей отримання тілесних ушкоджень потерпілим, а також механізм їх спричинення.

У зв`язку з зазначеним, інспектор ОСОБА_4 дійшла висновку про неможливість підтвердження факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , їх спосіб та характер нанесення, а також кількість ударів, та прийняла постанову про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Але, такий вказаний висновок дізнавача суперечить як обставинам справи, так і матеріалам справи.
Тому, просить скасувати постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 22.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року.
В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, вказаних в скарзі.
Інспектор сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенант поліції ОСОБА_4 та прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується витягом з розносної книги. Про причини неявки прокурор та дізнавач суд не повідомили.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, якщо вони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. З огляду на це, суд вважає за можливе розглядати скаргу у відсутність дізнавача та прокурора, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду скарги.
Заслухавши пояснення представника потерпілого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до положень п.1, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження можливе, зокрема, при встановленні відсутності події кримінального правопорушення та при встановленні відсутності складу кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження № 0000004 інспектором сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000004 від 02.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Постановою інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 22.09.2020 року кримінальне провадження № 0000004 від 02.01.2020 року було закрите в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Так, підстави для закриття кримінального провадження визначені у ст. 284 КПК України.
У ч. 2 ст. 9 КПК України закріплено обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У ст. 25 КПК України визначено, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Згідно з ч. 5 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Аналіз вищенаведених положень КПК України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст. 284 КПК України, має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.
Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Так згідно з п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу. Таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав, та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

З огляду на сутність та підсумковий характер рішення про закриття кримінального провадження в загальній динаміці кримінального процесу, особливе значення набуває забезпечення його своєчасності, законності та обґрунтованості. Адже передчасне прийняття такого рішення стороною обвинувачення не відповідає вимозі проведення ефективного розслідування та завданню поновлення прав особи, що постраждала від злочину. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає від органів влади проведення ефективного офіційного розслідування, а неодноразове закриття кримінального провадження і його поновлення стосовно заявника слід розглядати як неефективність розслідування та затягування провадження справи. Згідно з мінімальними критеріями ефективності, які ЄСПЛ визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю («Мута проти України»). Ретельність розслідування означає, що органи влади завжди повинні намагатися добросовісно з`ясувати, що трапилося й не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Під час досудового слідства національні органи влади не повинні приймати безпідставні рішення про закриття справи або зупинення досудового слідства, оскільки це може призвести, в тому числі, до закінчення строку давності, без вжиття необхідних заходів та зробити неможливим подальше провадження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що дізнавачем при закритті кримінального провадження вказаних вище вимог у повному обсязі дотримано не було.
В своїй постанові інспектор посилається на те, що показання потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , так як останні пояснили, що 01.01.2020 р. на території літньої площадки бару «Корчма» дійсно між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, під час якого вони штовхали один одного, однак удари не наносили. Після того, як ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 сіли до автомобіля і намагалися поїхати, ОСОБА_5 знову став провокувати конфлікт, в результаті чого між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 розпочалася бійка. Однак, дані свідки не змогли пояснити, як саме відбувалася бійка, хто першим спричинив удари та як саме ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Також, інспектор посилається на те, що допитані в подальшому додатково вказані свідки пояснили, що не пам`ятають деталей отримання тілесних ушкоджень потерпілим, а також механізм їх спричинення.

У зв`язку з зазначеним, інспектор ОСОБА_4 дійшла висновку про неможливість підтвердження факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , їх спосіб та характер нанесення, а також кількість ударів та прийняла постанову про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Але, такий висновок інспектора суперечить як обставинам справи, так і матеріалам кримінального провадження № 0000004.
По-перше, інспектор жодним чином не обґрунтовує необхідність в додаткових допитах свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , оскільки їх повноцінні допити та протоколи слідчих експериментів наявні в матеріалах провадження.

По-друге, інспектором ОСОБА_4 не взято до уваги показання свідка ОСОБА_9 від 15.01.2020 р., тобто, безпосередньо після вказаних подій, згідно з якими один з трьох чоловіків, які приїхали на автомобілі до бару, «почав бити ОСОБА_12 кулаками по голові та всьому тілу та ОСОБА_13 говорив, що досить, але його дуже били», свідка ОСОБА_7 від 21.01.2020 р., де він чітко вказує, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_14 була бійка, він підскочив і відтягував ОСОБА_15 .

Адже, саме показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 спростовується висновок інспектора ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_5 лише штовхалися і удари не наносили.

Крім того, з показань свідка ОСОБА_11 також вбачається, що у ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був конфлікт з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , їх розбороняли, а коли він повторно вийшов з приміщення бару, то ОСОБА_5 і ОСОБА_6 лежали на підлозі літньої площадки бару з тілесними ушкодженями, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 від`їздили в цей час від бару на своєму автомобілі.

Тобто, вказане свідчить, що конфлікт проходив не у вигляді штовхань, а мало місце саме спричинення тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів.

Вказаний висновок підтверджується і тим, що ОСОБА_5 одразу звернувся до лікарні, де і були зафіксовані вказані тілесні ушкодження, які також підтверджено висновком судово-медичної експертизи (далі - СМЕ), якому інспектор в своїй постанові не надала аналіз та оцінку.

І саме, висновком СМЕ спростовується висновок інспектора ОСОБА_4 , так як у висновку зазначено і локалізація тілесних ушкоджень, і кількість ударів, і механізм їх спричинення, і неможливість отримання їх від падіння.

Крім того, варто зазначити, що неможливість органом досудового розслідування зібрати належним чином докази винуватості особи, не свідчать про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Також, інспектор в своїй постанові належним чином не мотивує, чому приймає до уваги одні докази і відкидає інші.

Крім того, інспектор в своїй постанові не надала оцінку показам самого ОСОБА_10 , який показав, що в нього з ОСОБА_5 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 наніс йому один удар рукою, після чого він вдарив його два рази. Тобто, сам ОСОБА_10 в своїх поясненнях підтвердив факт нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, але інспектор ОСОБА_4 залишила даний факт поза увагою.

Таким чином, в даному випадку, матеріали кримінального провадження містять фактичні дані щодо спричинення потерпілому ОСОБА_5 01.01.2020 р. тілесних ушкоджень під час конфлікту з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Отже, зазначене свідчить про наявність в діянні складу кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та незаконність постанови про закриття вказаного кримінального провадження.

Також варто наголосити, що відповідно до ч. 4 ст. 96 КПК України свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК України слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях. На початку такого допиту встановлюється, чи знають викликані особи одна одну і в яких стосунках вони перебувають між собою. Свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за давання завідомо неправдивих показань, а потерпілі - за давання завідомо неправдивих показань. Викликаним особам по черзі пропонується дати показання про ті обставини кримінального провадження, для з`ясування яких проводиться допит, після чого слідчим, прокурором можуть бути поставлені запитання. Особи, які беруть участь у допиті, їх захисники чи представники мають право ставити одна одній запитання, що стосуються предмета допиту.

Згідно з ч. 1 ст. 300 КПК України для досудового розслідування кримінальних проступків дозволяється виконувати всі слідчі (розшукові) дії, передбачені цим Кодексом.

Тобто, якщо інспектор вбачає розбіжності в показаннях свідків, то він має право і зобов`язаний провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, для встановлення істини в криміналньому провадженні.

Крім того, інспетором не було усунуто порушення, на які вказав прокурор ОСОБА_16 в своєму листі від 22.09.2020 року, тобто не було проведено повторних слідчих експериментів зі свідками на території бару "Корчма" з додержанням вимог ч. 5 ст. 240 КПК України (слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи).

Наведене дає підстави для висновку, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято без проведення повного, неупередженого та ефективного досудового розслідування, за формальними ознаками, що суперечить засадам кримінального процесуального законодавства.
Отже, слідчий суддя не може погодитися із доводами дізнавача про обґрунтованість постанови та забезпечення проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування.
За наведених обставин, слідчий суддя погоджується із доводами заявника, що стосуються необґрунтованості прийнятого інспектором рішення.
Зважаючи на зазначене, слідчий суддя вважає, що постанова інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 22.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року є необгрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 305, 306, 307, 371, 372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ :

Скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 на постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 22.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року, - задовольнити.
Скасувати постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 22.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року.
Матеріали кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року повернути до сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області для продовження досудового розслідування.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1