В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.20 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
представника органу пробації ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області кримінальне провадження № 0000606 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка Лубенського району Полтавської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середньо-технічна, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:
06.05.2020 року близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля свого господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , побачив ОСОБА_6 та його дочку ОСОБА_9 , які йшли по дорозі, ведучи на повідках двох собак породи «Кане-корсо». В подальшому, ОСОБА_4 , маючи намір на з`ясування стосунків, наздогнав ОСОБА_6 біля оглядового майданчика «Підкова», що по 3 тупику Достоєвського в м. Лубни. В цей час, в ході раптово виниклої словесної суперечки, у ОСОБА_4 , виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, долонею правої руки штовхнув останнього в область грудної клітки, після чого кулаками правої та лівої руки наніс йому три удари: один удар в область лобу, один удар в область лівої скроні та один удар в область перенісся. Діючи далі, ОСОБА_4 носаком правої ноги, взутою в кросівок, наніс ОСОБА_6 один удар по лівій нозі в область стегна та повалив останнього на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 , який лежав спиною на землі, чотири удари носаками ніг, взутих у кросівки, по тулубу та ногах, при цьому, останній намагався затулятися від ударів руками, проте ОСОБА_4 , нахилившись над ОСОБА_6 , взяв його за одяг та вдарив декілька разів об бетонну стіну «Підкови». Після чого ОСОБА_4 , сівши зверху на ОСОБА_6 , наніс йому один удар кулаком правої руки по голові в область лобу.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху середньої фаланги 5-го пальця лівої кисті, струсу головного мозку, синця з поверхневими забитими ранами в лівій лобно-скроневій ділянці голови, синець в області лобу справа над бровою, синець в області перенісся, садно в лівій виличній ділянці голови, ділянка переривчастого осадження по зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, ділянка переривчастого осадження з поверхневою забитою раною по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, садно по долонній поверхні правої кисті в проекції п`ясних кісток, садно по долонній поверхні лівої кисті у основи 1 пальця, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 118 від 07.05.2020 року по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення передбачене частиною 2 статті 125 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину при зазначених вище обставинах не визнав та пояснив, що він того дня, коли стався конфлікт повертався додому і побачив, як на відставні близько 1 м від двору, який він орендував, проходили донька потерпілого і потерпілий, ведучи своїх собак на повідку, після цього він зробив зауваження доньці потерпілого про те, що таких собак потрібно вигулювати в намордникові, на що остання нецензурно вилаялась в його бік. Після цього, за словами обвинуваченого, він повернувся за викруткою, яка випала з його мопеда під час руху і знову зробив аналогічне зауваження вже потерпілому, на що знову донька потерпілого нецензурно вилаялася в бік обвинуваченого. Обвинувачений вказав, що потерпілий вдарив його правою рукою в ліву щоку, зірвав з нього сумку, після цього обвинувачений звалив портерілого підніжкою на землю при цьому наніс один удар кулаком потерпілому в обличчя, за словами обвинуваченого «по інерції, рефлекторно, відбиваючись». Після цього за словами обвинуваченого потерпілий піднявся і побіг за обвинуваченим, а той знову за допомогою підніжки повалив потерпілого на землю і пішов додому, а потерпілий ще певний час переслідував обвинуваченого, коли той йшов додому, дома обвинувачений викликав наряд поліції. Обвинувачений пояснив, що судово-медичну експертизу пройшов лише 13.05.2020 року, бо після конфлікту викликав поліцію і думав, що розпочалося розслідування за його завою, але про те, що по його повідомленню не розпочато розслідування дізнався лише згодом, після цього було проведено вказану експертизу.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами:
- показаннями допитаного в ході судового провадження потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що того дня, коли стався інцидент він з донькою повертався з прогулянки мимо подвір`я обвинуваченого, той їхав на скутері, і вони його пропустили, останній вийшов з двору і почав кричати, що таких собак потрібно вигулювати в наморднику, обвинувачений наздогнав потерпілого в кущах метрів за 50 від свого двору, провокував собаку на агресію, розмахував руками, а вона не реагувала на це, потім завдав потерпілому удари в голову, і один удар по стегну лівої ноги, збив потерпілого з ніг, ударив потерпілого головою об так звану «Підкову», наніс три чи чотири удари по потерпілому, коли той лежав, сів на потерпілого і завдав ще кілька ударів руками. Після інциденту потерпілий потрапив до відділення швидкої допомоги, де йому було надано медичну допомогу, свідком інциденту була лише його донька;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , доньки потерпілого, яка показала, що в день, коли трапився інцидент, вони з батьком поверталися з прогулянки зі своїми собаками, невідомий на той час їй чоловік на скутері заїхав у двір, мимо якого вони проходили, він вийшов з двору, почав кричати, наздоганяти їх, кричав, ображав їх, замахнувся на батька, потім почав наносити удари, перший удар у щелепу, потім ще три удари стоячи, повалив батька, не давав йому встати, бив батька, коли той лежав, в тому числі бив головою об так звану «Підкову», вона зафіксувала сутичку на свій телефон;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , дружини потерпілого, яка показала, що 06.05.2020 року близько 17 год. 00 хв. зателефонувала донька, вона була схвильована, сказала, що батька побили, свідок викликала поліцію і швидку, чоловік був в крові, лице побите, були гематоми, припустила, що у чоловіка переламаний палець, бо він не міг ним поворушити, вона стерла бруд зі спини чоловіка, перевдягнула, поклала його лежати, потім приїхала фельдшер, яка і надала медичну допомогу;
- змістом протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.05.2020 року, де потерпілий просить притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка завдала йому тілесні ушкодження;
- даними протоколу огляду місця події від 13.05.2020 року з фото таблицею до нього, у якому зазначено, що потерпілий пояснив, що саме на вказаному місці обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.05.2020 року з відповідними фото таблицями, де потерпілий показує, як саме обвинувачений наносив йому тілесні ушкодження;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14.05.2020 року, з відповідними фототаблицями, де свідок ОСОБА_9 показує, як саме обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілому;
- висновком судово-медичної експертизи № 118 від 07.05.2020 року, згідно якого у потерпілого встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху середньої фаланги 5-го пальця лівої кисті, струсу головного мозку, синця з поверхневими забитими ранами в лівій лобно-скроневій ділянці голови, синець в області лобу справа над бровою, синець в області перенісся, садно в лівій виличній ділянці голови, ділянка переривчастого осадження по зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, ділянка переривчастого осадження з поверхневою забитою раною по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, садно по долонній поверхні правої кисті в проекції п`ясних кісток, садно по долонній поверхні лівої кисті у основи 1 пальця, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 118 від 07.05.2020 року по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- висновком судово-медичної експертизи № 136 від 20.05.2020 року, згідно якого як покази потерпілого, так і свідка ОСОБА_9 під час проведення з ними слідчих експериментів в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи потерпілого в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень;
- фото, наданими ОСОБА_6 , на яких зображений потерпілий, як зазначено на пояснювальному написі, після його побиття 06.05.2020 року;
- фото, як вбачається зі змісту відповідного пояснювального напису, виконаними свідком ОСОБА_9 , на яких зображені події, що передували нанесенню потерпілому тілесних ушкоджень.
Суд приходить до висновку, що вимоги клопотання захисника обвинуваченого про визнання фотоматеріалів, які відображають обвинуваченого в кримінальному провадженні №0000606 ОСОБА_4 недопустимими доказами не підлягають задоволенню, оскільки, відомостей про те, що вказані фотографії піддавалися зміні чи монтажу суду не надано, відповідних клопотань про призначення експертиз для дослідження питання про те, чи піддавалися ці фотографії змінам чи монтажу суду не заявлено. Зміст вказаних фото не суперечать свідченням потерпілого, свідка ОСОБА_9 , висновкам судово-медичних експертиз, даним протоколу місця огляду події від 13.05.2020 року, даним протоколів проведення слідчих експериментів від 13.05.2020 року та від 14.05.2020 року.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , покалала, що перебуває з обвинуваченим у фактичних шлюбних відносинах, хоча шлюб між ним офіційно не укладений, 06.05.2020 року після 17 год. 00 хв. її чоловік ОСОБА_4 поїхав до магазину, в цей час до них зайшов знайомий, вона бачила, як її чоловік сперечався з якимось іншим чоловіком, потім цей незнайомий чоловік наніс ОСОБА_4 удар кулаком в обличчя, при цьому ОСОБА_4 стояв до неї спиною, у ОСОБА_4 після цього була розбита щока з середини, після цього ОСОБА_4 зайшов у будинок і сказав, що зробив зауваження цьому чоловікові, що собаки вигулюються без намордника, а той чоловік його вдарив, потім вона викликала наряд поліції. Свідок також вказала, що ОСОБА_4 їй сказав після інциденту, що чоловіка, який вигулював собаку, прийшлось штовхнути і звалити, бо той «йшов до кінця».
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що в день інциденту прийшов до будинку обвинуваченого попити каву, потім він з будинку обвинуваченого почув звук мопеда, після цього вони разом з жінкою обвинуваченого пішли понад парканом двору і він побачив на певній відстані від двору (приблизно 50 м), що ОСОБА_4 сперечається з невідомим чоловіком, потім чоловік кинув собаку і вдарив ОСОБА_4 , при цьому ОСОБА_4 стояв до свідка спиною, що було потім йому не було видно, а за кілька хвилин ОСОБА_4 вийшов з так званої «Підкови».
Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_11 , щодо того, що потерпілий перший наніс удар обвинуваченому. Зі змісту показань цього свідка, обвинуваченого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_10 , вбачається, що у обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 були дружні відносини, показання свідка ОСОБА_11 носять вибірковий характер, він пояснив, що від двору обвинуваченого, звідки він спостерігав за конфліктом, і місцем конфлікту була досить значна відстань, близько 50 м. Однак, свідок ОСОБА_11 показав, що бачив як потерпілий перший вдарив ОСОБА_4 рукою в обличчя, хоча при цьому, зі слів свідка, обвинувачений знаходився до свідка спиною. Свідок також показав, що після цього йому вже не було видно, що відбувалося між обвинуваченим і потерпілим через особливості рельєфу місця, де відбувався конфлікт. Зі слів свідка лише через деякий час він побачив обвинуваченого, який йшов з місця події. Свідок показав, що не бачив тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_4 , коли той повернувся з місця конфлікту.
Суд також критично відноситься і до показань свідка ОСОБА_10 , яка, з її слів, перебуває з обвинуваченим у фактичних шлюбних відносинах, щодо того, що потерпілий перший наніс удар обвинуваченому, її свідчення носять також вибірковий характер. Свідок вказує, що від їхнього двору, звідки вона спостерігала за конфліктом, до місця самого конфлікту існує досить значна відстань, однак, як зазначила свідок, вона бачила як потерпілий першим наніс удар обвинуваченому в обличчя, хоч, з її слів, обвинувачений знаходився в цей момент до неї спиною.
Показання обвинуваченого про те, що саме потерпілий перший наніс йому удар рукою в голову, а він тільки захищався, і захищаючись «рефлекторно, по інерції» неумисно наніс певні тілесні ушкодження потерпілому, суд сприймає як спробу уникнути покарання за скоєне кримінальне правопорушення, такі показання спростовуються свідченням потерпілого, свідка ОСОБА_9 , висновками судово-медичних експертиз, даним протоколу місця огляду події від 13.05.2020 року, даним протоколів проведення слідчих експериментів від 13.05.2020 року та від 14.05.2020 року. Суд також критично відноситься до показань обвинуваченого про те, що потерпілий сам спровокував конфлікт, оскільки, після зауваження про порушення потерпілим, на думку обвинуваченого, вимог законодавства про необхідність вигулу собак бійцівських порід без намордника, і залишення потерпілим такого зауваження без реагування, обвинувачений не був позбавлений можливості звернутися до працівників поліції з вимогою перевірити відповідні дії потерпілого на предмет відповідності вимогам законодавства. Крім цього, сам обвинувачений не заперечував, що саме він наздогнав потерпілого після того, як потерпілий з собакою пройшли повз його двір і почали віддалятися, і ініціював початок розмови, яка переросла в конфлікт.
Суд критично відноситься до даних висновку експерта від 13.05.2020 року, за яким у ОСОБА_4 встановлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи зліва, і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, оскільки, факт нанесення потерпілим обвинуваченому тілесних ушкоджень 06.05.2020 року спростовується свідченням потерпілого, свідка ОСОБА_9 , висновками судово-медичних експертиз, даним протоколу місця огляду події від 13.05.2020 року, даним протоколів проведення слідчих експериментів від 13.05.2020 року та від 14.05.2020 року, при цьому вказану експертизу було проведено лише 13.05.2020 року, тобто через шість днів після вказаної дати, інших належних і допустимих доказів нанесення обвинуваченому потерпілим тілесних ушкоджень 06.05.2020 року суду не надано.
Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет справи і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Проаналізувавши всі досліджені в судовому засіданні докази, які є послідовними, узгоджуються один з одним, відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий, за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується нейтрально; згідно соціально-психологічної характеристики, що міститься в досудовій доповіді, обвинувачений проживає в орендованому будинку разом з сім`єю, на утриманні має неповнолітню доньку, згідно характеристики Духівської сільської ради Лубенського району Полтавської області характеризується позитивно, за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, ввічливий, добросовісний, трудолюбивий, користується повагою односельців, оцінка ризику вчинення повторного правопорушення визначена - середня, ризик небезпеки для суспільства - середній.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено. У обвинувальному акті зазначено, що обставин, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, відсутні. У судовому засіданні прокурор не вчиняв передбачених ст. 338 КПК України дій, пов`язаних зі зміною обсягу обвинувачення.
При призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості - вчинений злочин є злочином невеликої тяжкості, та громадську небезпеку вчиненого кримінального правопорушення - діяння, вчинене обвинуваченим, є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на здоров`я особи, враховує обстановку та обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, бере до уваги молодий вік обвинуваченого, те, що він притягується до кримінальної відповідальності вперше, стан здоров`я ОСОБА_4 , який є працездатним.
З огляду на поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення кримінального правопорушення і до часу постановлення щодо нього вироку, суд не вбачає з його боку щирого розкаяння, оскільки не видно, що він жалкує про вчинене і негативно оцінює кримінальне правопорушення та бажає виправити ситуацію, яка склалася, шляхом співчуття потерпілому та вибачення за вчинення щодо потерпілого кримінального правопорушення, при цьому обвинувачений, скориставшись останнім словом, про своє щире каяття суду не повідомив, тому суд приходить до переконання про можливість призначення покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Застосування більш суворих видів покарання за конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого, суд визнає явно не справедливим і достатніх підстав для цього не вбачається, так само як і для застосування правил ст. 69 КК України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого у даному кримінальному провадженні суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особі якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями обвинуваченого.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Так, потерпілим заявлений цивільний позов, в якому він просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь 452,42 грн. як відшкодування завданої матеріальної шкоди, 50000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди, 3500 грн. витрат на надання правової допомоги.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.
В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги.
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов у кримінальному провадженні не визнав.
У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховним Судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений своїми протиправними діями спричинив потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Щодо розміру заподіяних потерпілому обвинуваченим матеріальних збитків суд встановив наступне. На а.с. 61 міститься копія товарного чеку від 07.05.2020 року щодо купівлі медичних препаратів (дескет, метоклопрамід, етамзилат) та шприців на загальну суму 307 грн. 12 коп. (з ПДВ), та копія відповідної квитанції від 07.05.2020 року про оплату товарів у аптеці на цю ж суму. На а.с. 53 міститься копія результатів первинного огляду невропатолога від 07.05.2020 року, де, крім іншого, в анамнезі зазначено: «зі слів 06.05.2020 року о 17 год. 20 хв. на вулиці туп. Достоєвського був побитий невідомим», а в графі «Призначення» зазначаються вищевказані медичні препарати. Таким чином, в цій частині позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків підлягають задоволенню.
В той же час докази про сплату коштів на рахунок «Бюро СМЕ» в сумі 38 грн. (а.с.а.с. 59-60) суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», проведення судових експертиз, обстежень і досліджень судово-медичними та судово-психіатричними установами здійснюється за рахунок коштів, які безпосередньо і цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з державного чи місцевого бюджету, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. За ч. 4 цієї ж статті проведення судових експертиз, обстежень і досліджень у кримінальному провадженні державними спеціалізованими установами, судово-медичними та судово-психіатричними установами на замовлення підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, їх захисників, законного представника, потерпілого, його представника здійснюється за рахунок замовника. Як вбачається з висновку експерта № 118, експертизу було проведено на підставі постанови слідчого СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, а не на замовлення потерпілого. Таким чином, позовні вимоги про стягнення вказаних коштів з обвинуваченого на користь потерпілого задоволенню не підлягають.
На а.с. 62 міститься копія чека щодо купівлі медичного препарату дексалгіну та шприца на загальну суму 44 грн. 30 коп., однак, зі змісту копії списку медичних препаратів, що міститься на цьому ж аркуші вище, не зрозуміло, хто призначав вказані медичні препарати, коли, кому і зв`язку з чим. Таким чином, і в цій частині позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.
Отже, позовні вимоги цивільного позивача про стягнення матеріальної шкоди з цивільного відповідача підлягають задоволенню лише в частині стягнення 307 грн. 12 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода може відшкодовуватись грішми.
Із системного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд приймає до уваги викладені у позовній заяві пояснення позивача про те, що в результаті злочину він зазнав фізичного болю та душевних страждань, що ним було перенесено значний біль, що він переживає емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, обурення, тривоги, страху за своє життя та здоров`я, що він був вимушений терпіти болісне лікування та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування, що у нього повністю змінився спосіб життя, порушені життєві плани, він втратив спокій, не спить вночі, його мучать неприємні сновидіння, що наслідки злочину спричинили нераціональне витрачання життєвого часу. Суд також приймає до уваги письмові пояснення потерпілого про те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є особою з інвалідністю 2 групи війни і знаходиться на лікуванні в неврологічному відділенні КП`Лубенський обласний госпіталь для ветеранів війни Полтавської області».
Отже, суд з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п. п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) визначає розмір відшкодування потерпілому моральної шкоди, який підлягає стягненню із обвинуваченого на користь останнього 15000 грн. Саме такий розмір буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості .
У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог Глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Суд приходить до висновку, що вимоги цивільного позивача у частині стягнення з відповідача на його користь витрат за надання правової допомоги не підлягають задоволенню за недоведеністю такої вимоги. Суду не наданий акт прийому-передачі вказаних послуг з детальним переліком таких послуг та зазначенням їхньої вартості. Таким чином, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 128-130, 368, 370, 373-376 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрат на правову допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 307 (триста сім) гривень 12 копійок, як відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, як відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Оржицький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя