ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 702/344/19 Провадження № 11кп/821/292/20 Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коритня Монастирищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працює охоронцем ТОВ «Явір 2005», має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, з поміщенням його до кримінально виконавчої установи.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня затримання.

Вирішено стягнути із обвинуваченого на користь держави судові витрати за проведення: експертизи технічного стану транспортного засобу №4/1004 від 13.12.2018 в сумі 2 288,00 грн., експертизи технічного стану транспортного засобу №4/203 від 29.03.2019 в сумі 2 288,00 грн.; судової транспортно-трасологічної експертизи №4/152 від 28.03.2019 в сумі 2 288,00 грн.; судової авто-технічної експертизи №4/194 від 29.03.2019 в сумі 1 144,00 грн., а всього: 8 008 (вісім тисяч вісім) гривень.

Вирішено питання про скасування арешту, накладеного на автомобілі марки «Volkswagen Golf» та марки «ВАЗ 2107».

Вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 01.10.2018, близько 09 годин 05 хвилин, керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі сполученням Орадівка-Мошни, від м. Монастирище в напрямку смт. Цибулів, на 41 км вказаної автодороги, на території Монастирищенського району Черкаської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та відповідно не відреагував на її зміну. Так, він перед зміною напрямку руху для виконання обгону попутного транспортного засобу, а саме автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався попереду в попутному напрямку руху, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05-7-02/386 від 22.01.2019 отримала тілесні ушкодження у вигляді дуговидного садна передньої поверхні правого колінного суглобу; крововилив в м`яких тканинах грудної клітки в ділянці переломів ребер зліва та справа; переломи 2,3,4 ребер справа по передньопахвинній лінії; переломи 2,3 ребер зліва між середньо-ключичною та передньопахвинної лініями; відкритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток черепа з крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки; дифузного аксонального ураження головного мозку з вираженою аксінальною і поперечною дислокацією серединних структур мозку (клінічно по даних КТ) з травматичний набряк, забоєм-розмізчення головного мозку, в результаті яких ІНФОРМАЦІЯ_4 померла в КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради.

Вказані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в ухвалі (ДТП 01.10.2018) і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_13 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме вимог п. 2.3 б), 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_13 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок змінити. Ухвалити рішення, яким призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції основне покарання у виді 3 років позбавлення волі пом`якшити, звільнивши від відбування покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що не оспорюють правову кваліфікацію дій та доведеність вини у вчиненні злочину, проте, вважають призначене покарання занадто суворим, таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Так, на переконання апелянтів, суд не врахував щире каяття, недостатньо врахував активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілим, надання матеріальної допомоги та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Крім того, наголошують на тому, що даний злочин є необережним, після ДТП обвинувачений не покидав місце події, надавав допомогу потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання.

Заслухавши суддю доповідача, захисників та обвинуваченого, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, міркування прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Ці вимоги закону місцевим судом дотримані не в повному обсязі.

Так, висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено при обставинах наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які повністю досліджені та оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого - вірно з чим погоджується колегія суддів та не ставить під сумнів щодо правильності даної кваліфікації.

Судове рішення в частині доведення винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Стосовно доводів апеляційної скарги з приводу призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів при призначенні покарання також враховує, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Судом першої інстанції вищевказані вимоги Кримінального кодексу та постанови Пленуму ВСУ про "Про практику призначення судами кримінального покарання" дотримані не в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що обираючи вид покарання ОСОБА_15 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65,66 та постанови Пленуму ВСУ про "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Призначаючи покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів з необережною формою вини, дані про особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках не перебуває, позитивну характеристику з місця проживання та роботи, перебування на утриманні малолітньої дитини, обставини, що пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, про, що свідчить відсутність в кримінальному провадженні цивільного позову та заяви потерпілих про відшкодування матеріальних та моральних збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому вважає за можливим призначити ОСОБА_15 основне покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням вимог ст.75 КК України з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Крім вищезазначеного, застосовуючи до ОСОБА_15 положення ст.75 КК України, колегія суддів враховує поведінку обвинуваченого після скоєння злочину та його відношення до скоєного, який до прийняття судового рішення, практично через два місяця після ДТП, повністю відшкодував завдану шкоду потерпілим, що підтверджується розписками та нотаріально посвідченими заявами.

При цьому колегія суддів враховує, що кошти для відшкодування шкоди потерпілим, ОСОБА_15 взяв в борг під відсотки у різних фізичних осіб, що свідчить також про його відношення до скоєного, оскільки останній не обмежився власними недостатніми фінансовими можливостями і для найскорішого повного відшкодування шкоди погодився на боргові зобов`язання, що підтверджується відповідними розписками.

З боргових розписок вбачається, що ОСОБА_15 зобов`язався повернути кошти кредиторам до кінця 2020 року початку 2021 року і тому в разі реального ув`язнення його сім`я (з урахуванням малолітньої дитини та непрацюючої дружини) опиниться у непоправно скрутному матеріальному становищі.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що визначений вид покарання ОСОБА_15 не відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про призначення обвинуваченому ОСОБА_15 занадто суворого покарання у виді реального позбавлення волі є слушними та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

У зв`язку з вищенаведеним, рішення суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_15 основного покарання слід змінити, в зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 404,405,407,409, 419 КПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Застосувати до ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий суддя

Судді ухвалила: Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 змінити.Застосувати до ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.Головуючий суддя Судді