Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9438/13-к
Провадження № 1-кп/490/193/2018
У Х В А Л А

18 листопада 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 1, 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. В порядку частини 3 статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України судом було поставлене питання щодо доцільності подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

2. Під час розгляду цього питання судом прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб.

В обґрунтування клопотання послалась про те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, що, на думку прокурора, становить суспільний інтерес, який в цьому випадку превалює над принципом поваги до свободи особи.

До того ж, прокурор посилалась про те, що з огляду на особисті обставини ОСОБА_4 забезпечити його належну процесуальну поведінку інакше, ніж шляхом його тримання під вартою, не видається за можливе.

Спираючись про таке, прокурор наполягала на задоволенні клопотання.

3. Захисник під час судового розгляду проти задоволення клопотання прокурора заперечував та в свою чергу заявив клопотання, у якому просив змінити обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування послався про те, що обвинувачений перебуває під вартою вже протягом тривалого проміжку часу, проте до теперішнього часу держава так й не спромоглась довести його винуватість у вчиненні злочину.

До того ж, наразі ОСОБА_4 виконав усі покладені на нього процесуальні обов`язки, сприяє суду у розгляді кримінального провадження та встановленні дійсних обставин кримінального провадження.

Окрім того, наразі ОСОБА_4 має соціальні зв`язки, що здатні забезпечити його житлом на період, необхідний для закінчення судового розгляду.

Захисник також підкреслив, що розмір застави, що був раніше визначений судом, не є домірним його матеріальному становищу; за своїм матеріальним становищем він не може спромогтись сплатити навіть мінімальну передбачену законом суму застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження позицію його захисника підтримав.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 1, 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин

в період часу з 23.25 24 березня 2013 року до 02.30 25 березня 2013 року він, реалізуючи злочинний намір, направлений на скоєння розбійного нападу та протиправне заподіяння смерті працівникам нелегального залу ігрових автоматів, розташованого у будинку АДРЕСА_1 /наразі - Героїв України/ у місті Миколаєві в зв`язку із програшем у цьому закладі значної суми коштів з метою заволодіння грошовими коштами, що знаходились в приміщенні залу, проник до цього приміщення.
Там він, діючи несподівано для охоронця ОСОБА_5 який відкрив йому двері, напав на нього, та між ними в коридорі закладу гральних автоматів почалась бійка. В ході бійки ОСОБА_4 ножем. який був при ньому, завдав 9 колото-різаних поранень передньої та задньої поверхонь грудної клітини та лівого плеча ОСОБА_5 , від яких останній впав на підлогу в коридорі закладу та перестав подавати ознаки життя.
Реалізуючи далі свій злочинний умисел, він проник безпосередньо до зали ігрових автоматів, де побачив адміністратора - ОСОБА_6 , та, діючи умисно, завдав їй 6 колото-різаних поранень передньої та задньої поверхонь грудної клітини, задньої-бокової поверхні грудної клітини, задньої-бокової поверхні грудної клітини зліва, від яких ОСОБА_6 впала на підлогу в кімнаті залу гральних автоматів та перестала подавати ознаки життя.
Після цього він заволодів грошовими коштами, що знаходились у вказаному залі.

2. 25 березня 2013 року в межах цього кримінального провадження органами досудового розслідування ОСОБА_4 був затриманий.

3. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_7 від 27 березня 2013 року відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 травня 2013 року.

В подальшому цей строк продовжувався слідчими суддями неодноразово.

4. 03 вересня 2013 року вказане кримінальне провадження прокуратурою Миколаївської області було скероване до суду з обвинувальним актом для розгляду висунутого ОСОБА_4 обвинувачення.

4.1. 03 вересня 2013 року це кримінальне провадження вперше надійшло на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва.

22 червня 2014 року воно було розглянуте судом та був ухвалений вирок, яким ОСОБА_4 був визнаний винуватим за пред`явленим йому обвинуваченням та йому було призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року апеляційна скарга засудженого на вказаний вирок була залишена без задоволення, а вирок Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2014 року - без змін.

4.2. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року вказані вирок Центрального районного суду міста Миколаєва та ухвала апеляційного суду Миколаївської області були скасовані з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

4.3. 02 серпня 2017 року справа про обвинувачення ОСОБА_4 повторно надійшла у провадження Центрального районного суду міста Миколаєва.

4.4. Відповідно до клопотання обвинуваченого для повторного розгляду кримінального провадження 02 листопада 2017 року був сформований суд присяжних, який був повноважний до 29 вересня 2018 року.

Під час судового розгляду у цьому складі судом були допитані потерпілий ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та поняті, досліджені письмові матеріали кримінального провадження та призначені додаткові судово-медичні експертизи, результати яких були отримані судом у лютому 2019 року.

4.5. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 вересня 2019 року раніше обрані для розгляду цього кримінального провадження присяжні були усунуті в зв`язку із закінченням строку їх повноважень.

4.6. 24 жовтня 2019 року для розгляду цього кримінального провадження був сформований новий склад суду присяжних, після чого розгляд справи був розпочатий з початку.

4.7. За період з 24 жовтня 2019 року до теперішнього часу по справі було проведено 16 судових засідань, під час яких судом досліджувались докази та вживались заходи для отримання додаткових доказів.

5. Найбільш суттєві результати судового розгляду кримінального провадження наразі зводяться до такого.

5.1. Під час судового розгляду кримінального провадження, окрім іншого, був отриманий та досліджений висновок експерта № 258 від 26 грудня 2018 року, відомості якого дають можливість відтворити умови та обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

При цьому встановлені цим висновком обставини дають обґрунтовані підстави для припущення про те, що під час заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, внаслідок яких сталась його смерть, той бився з нападником.
Обґрунтованість припущення про те, що під час заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, внаслідок яких сталась його смерть, той бився з нападником дає підстави припустити, що на тілі нападника залишились сліди цієї бійки.

З цього приводу наразі судом отримані відомості про усі сліди, що були наявними на тілі ОСОБА_4 станом на березень 2013 року. Їх дослідження, так саме, як й дослідження результатів їх фіксації, не є можливим без застосування спеціальних пізнань. З огляду на таке судом наразі призначена додаткова судово-медична експертиза, проведення якої доручене експертам Дніпровського обласного бюро судово-медичних експертиз.

Та саме результати нового експертного дослідження головним чином дозволять або -хоча б початково підтвердити, або ж - взагалі спростувати підозру у вчиненні саме ОСОБА_4 стверджуваного злочину.

5.2. В межах досудового розслідування цього кримінального провадження 25 березня 2013 року був проведений огляд місця події /том 3, а.с. 233 - 263/.

Під час судового розгляду кримінального провадження були отримані:

-висновок експерта № 258 від 26 грудня 2018 року /том 7, а.с. 2 - 126/;

-висновок експерта № 259 від 31 січня 2019 року /том 7, а.с. 128 - 234/,

які, сукупно з іншими обставинами кримінального провадження, вказують на те, що описані у згаданому протоколі трупні явища не могли утворитись на період огляду місця події, що зазначений у тексті протоколу.

Будучи допитаною під час судового розгляду кримінального провадження, як свідок, ОСОБА_13 у суді зазначила, що будучи судово-медичним експертом, брала участь в огляді місця події, за наслідками якого був складений згаданий протокол. При цьому вона безпосередньо оглядала трупи та диктувала отримані нею відомості "дівчинці"; під час опису трупів у протоколі вжиті "її слова"; як вона підписувала протокол, вона не пам`ятає, на теперішній час наявний під протоколом підпис, виконаний від її імені, видається їй не схожим на її.

Будучи допитаним в суді, як свідок, ОСОБА_14 , від імені якого складений згаданий протокол, зазначив, що в дійсності протокол ним не складався а огляд місця події - не проводився.

Будучи допитаними під час судового розгляду кримінального провадження, як свідки, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 засвідчили, що, будучи працівниками СУ УМВС України в Миколаївській області, приймали безпосередню участь в огляді місця події, за наслідками проведення якого був складений протокол. При цьому ОСОБА_16 безпосередньо оглядав місце події та диктував отримані ним відомості "дівчинці".

Ці свідки також зазначали, що протокол був складений від імені ОСОБА_14 , оскільки таке відповідало посадовим обов`язкам ОСОБА_14 та нормативним документам МВС, що на той час регулювали порядок організації огляду місця події у випадку вчинення резонансного жорстокого злочину.

Наведене у сукупності об`єктивно спонукає неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати дійсні обставини проведення відповідного огляду та, на їх підставі, дійсний зміст отриманих внаслідок проведеного огляду відомостей.
Проте, результати таких дій самі по собі не є здатними ані - підтвердити, ані-спростувати підозру у вчиненні ОСОБА_4 стверджуваного злочину. За такого необхідність у вчиненні таких дій може бути визначеною лише за наслідками призначеного судом експертного дослідження.

6. Для завершення розгляду кримінального провадження судом необхідно організувати проведення та дослідити висновки призначених судом експертиз та вирішити питання про доцільність вчинення дій щодо отримання додаткових доказів у справі.

7. Наразі у судовому засіданні оголошена перерва до отримання висновку експертів.

8. Протягом періоду з 25 березня 2013 року до теперішнього часу ОСОБА_4 безперервно перебуває під вартою.

Підставами для такого були:

-протягом періоду з 25 березня 2013 року до 23 листопада 2014 року ухвали слідчих суддів та суду;

-протягом періоду з 24 листопада 2014 року до 18 липня 2017 року обвинувальний вирок суду, який був ухвалений в межах цього кримінального провадження;

-протягом періоду з 19 липня 2017 року до теперішнього часу ухвали суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Наразі загальний строк перебування обвинуваченого під вартою становить 07 років 06 місяців 20 днів.

При цьому ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 липня 2019 року судом, як альтернатива триманню під вартою, визначена застава, розмір якої з того періоду й до теперішнього часу поступово зменшувався відповідно до клопотань захисту та на цей час є мінімальним та становить 168.160 грн.

До теперішнього часу визначена судом сума застави обвинуваченим не внесена.

9. Продовжуючи строк тримання ОСОБА_4 під вартою протягом періоду з 19 липня 2017 року до теперішнього часу, суд виходив з того, що той обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та існує ризик того, що він, перебуваючи на волі, зможе ухилятись від суду, чим перешкодити встановленню дійсних фактичних обставин справи.

10. ОСОБА_4 є громадянином Республіки Вірменія.

У місті Миколаєві наразі мешкають його колишня дружина ОСОБА_17 та його неповнолітня донька ОСОБА_18 , які, як свідчить їх позиція у суді, підтримувати стосунки із ним не бажають, через що надати йому підтримку не здатні.

На території міста Миколаєва також мешкають родичі колишньої дружини обвинуваченого, які надавати йому підтримку не бажають.

В той же час, обвинувачений має родину у місті Єревані /Вірменія/, яка надає йому матеріальну та моральну підтримку.

11. Наявні в ОСОБА_4 соціальні зв`язки дозволяють йому, у разі його звільнення, отримати місце проживання на території міста Миколаєва, а також - отримати підтримку, зокрема, від парафіян Вірменської Апостольської Православної Церкви та офіційних представників Республіки Вірменія в Україні.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

1. Відповідно до частини 2 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 177 цього Кодексу діями, можливість вчинення яких є підставою для застосування запобіжного заходу, є лише спроби

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

До того ж, відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є лише забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити вказані дії.

2. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

4. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

5. Відповідно до статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців…
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу /частина 3/.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу /частина 2/.

6. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних підстав для застосування запобіжного заходу та додаткового доведення того, що завершити розгляд справи до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

7. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

До того ж, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Мамедова проти Росії" (рішення від 01 червня 2006 року): "…хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі. … Це особливо важливо в таких справах, як ця, в якій правова кваліфікація фактів, а отже, й покарання, що загрожувало заявниці, була дана обвинуваченням без судового дослідження питання про те, чи підкріплюють зібрані докази обґрунтовану підозру в тому, що заявниця вчинила інкримінований злочин …" (п.74).

8. Частиною 2 статті 115, статтею 63 Кримінального Кодексу України передбачене показання у вигляді позбавлення волі на певний строк; строк застосування такого покарання не може перевищувати 15 років.

9. Частина 2 статті 115, стаття 64 Кримінального Кодексу України передбачають також застосування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, але лише у випадку, якщо суд не вважатиме за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

При цьому, як зазначається у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 1-42/2004 зазначається, що застосування державою найтяжчого виду покарання довічного позбавлення волі обумовлюється принципом соціальної доцільності, а також принципом співмірності відповідальності вчиненому злочину.

10. Відповідно до частини 3 статті 323, частини 2 статті 2971 Кримінального Процесуального Кодексу України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтею 115 Кримінального Кодексу України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.

11. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України обираючи запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, суд зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1)прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5)не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6)пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7)докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9)носити електронний засіб контролю.

12. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права
Відповідно до статті 2 Конвенції право кожного на життя охороняється законом та нікого не може бути умисно позбавлено життя.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Андронікоу та Константіноу проти Кіпру", передбачене статтею 2 Конвенції право на життя «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини перше речення статті 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні з загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує «гарантування кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Kaya v. Turkey», 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя.
Для того, щоб розслідування стверджуваного незаконного вбивства було ефективним воно має бути здатне привести до встановлення обставин смерті людини та встановлення і покарання відповідальних осіб
Прогалини ж у розслідуванні, які підривають його здатність встановити причину смерті або відповідальних осіб, чи то прямих виконавців створюють ризик недодержання такого стандарту.
/див. рішення Європейського суду з прав людини у справах

«Муравська проти України» «Гонгадзе проти України», «Шевченко проти України», "Меркулова проти України" та інші/

Таке узгоджується з нормами статті 3 Конституції України саме життя людини визнається найвищою соціальною цінністю, а згідно до статті 27 Основного Закону кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити життя людину.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд відзначає таке.

І……Щодо обґрунтованості підозри.

1. Припущення органів досудового розслідування у частині того, що в цьому випадку злочин відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (у той чи інший спосіб) був вчинений є обґрунтованим, адже воно підтверджується висновками судово-медичних експертиз, з яких вбачається, що потерпілим були завдані ножові поранення.
В той же час, спосіб вчинення такого злочину (власне - його подія) наразі не є встановленим, висновки експертів № 258 від 26 грудня 2018 року та № 259 від 31 січня 2019 року дають підстави для версії, що різниться від викладеної в обвинувальному акті.
Та перевірка цих та інших версій наразі й є предметом судового розгляду.

2. Припущення органів досудового розслідування про те, що ОСОБА_4 є причетним (у тій чи іншій мірі) до вчинення злочину відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наразі також не може бути ані - спростованим, ані - відкинутим.
Воно ґрунтується головним чином на відомостях про те, що ОСОБА_4 був серед осіб, яки спілкувалась з ОСОБА_6 , або ж - намагалась поспілкуватись із нею безпосередньо перед її смертю.
Та перевірка такого припущення наразі також є предметом розгляду суду.

3. Суд також констатує, що наявні на цій стадії матеріали здебільшого свідчать не про подію злочину, але лише про рівень ретельності та дбайливості під час досудового розслідування. Відомості ж про подію злочину, які наразі отримані (здебільшого - внаслідок судового розгляду кримінального провадження) мають розрізнений характер, а наявні прогалини потребують очевидних припущень для того, щоб побудувати більш-менш переконливу версію про подію злочину.

4. До того ж, самі докази на підтвердження стверджуваних фактів були зібраними без належної ретельності та дбайливості, а недбальство, допущене під час збирання доказів, має наслідком необхідність вчинення додаткових дій щодо встановлення навіть події злочину, не кажучи вже про причетність до його вчинення певних осіб (зокрема - ОСОБА_4 ). Результати ж таких додаткових дій наразі взагалі не є передбачуваними.

З огляду на це слід прийти до висновку про те, що наразі висунута ОСОБА_4 підозра у вчиненні злочину для вирішення питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою є "обґрунтованою".
Разом з цим суд констатує, що ступінь обґрунтованості такої "підозри" є мінімальною.

ІІ……В той же час, суд не може завершити судовий розгляд.

1. Так, суд не може завершити судовий розгляд та перейти до судових дебатів, оскільки наразі можливість отримання інформації про подію злочину не є вичерпаною.

В той же час, судовий розгляд саме цього кримінального провадження наразі є єдиною можливістю розслідування обставин смертей потерпілих.

За такого припинення такого розслідування зробить його неефективним. Таке, в свою чергу, матиме наслідком невиконання державою свого обов`язку щодо захисту права на життя.

2. В той же час, заходи, які за клопотанням сторін вживаються судом для отримання додаткових відомостей, потребують значних організаційних зусиль та фінансових витрат, що потребує певного, здебільшого - значного часу.

3. До того ж результати вчинюваних дій наразі є непередбачуваними та, за певних умов, можуть спонукати до вчинення додаткових дій щодо встановлення важливих для справи фактів.

Таке доводить, що завершити розгляд цього кримінального провадження у передбачувані, до того ж - порівняно короткі - строки - не видається за можливе.

ІІІ……Говорячи про ризики вчинення обвинуваченим дій, запобігти спробам вчинення яких покликаний запобіжний захід, суд відзначає таке.

1. Суд відзначає, що через сплив значного проміжку часу з моменту вчинення стверджуваного злочину та тривалість перебування обвинуваченого під вартою підстави вважати, що наразі внаслідок стверджуваних дій публічний порядок перебуває під загрозою або ж - що звільнення обвинуваченого є здатним реально порушить публічний порядок, є відсутніми.

2. Попередніми ухвалами суду встановлений ризик спроб вчинення обвинуваченим лише переховування від органів досудового розслідування та суду.

3. Ступінь цього ризику відповідає меті вчинення дій щодо переховування від органів досудового розслідування та суду, яка поза розумним сумнівом полягає ні в чому іншому, як в уникненні кримінальної відповідальності. Формою реалізації кримінальної відповідальності (її змістом) є кримінальне покарання.

3.1. В цьому ж випадку строк тримання обвинуваченого під вартою наразі становить 07 років 07 місяців 25 днів, в зв`язку із чим у разі підтвердження висунутої підозри та призначення обвинуваченому покарання у строк його відбуття слід буде зарахувати щонайменше 15 років 03 місяця 20 днів, що вже перевищує передбачений законом максимальний строк покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

3.2. Що ж стосується можливості призначення обвинуваченому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, то таке покарання може бути призначене лише у випадку встановлення усіх обставин злочину та лише за умови, що встановлені обставини будуть саме винятковими, домірними такому виключному виду покарання.

Проте, стосовно цього кримінального провадження слід відзначити, що в цьому випадку факти, наявність яких стверджується органами досудового розслідування, та які надали змогу кваліфікувати дії обвинуваченого таким чином, що йому могло бути призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, були викладені без ретельного дослідження питання про те, чи підкріплюються вони зібраними доказами.

За такого висновки як про кваліфікацію дій особи, яка вчинила вбивство ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , так й відповідне їй покарання наразі вочевидь є передчасними.

Отже, наразі дії щодо переховування від суду є такими, що позбавлені їх природної мети. В зв`язку з таким ризик вчинення ОСОБА_4 дій щодо переховування від суду наразі істотно зменшився.

4. До того ж, на цій стадії судового процесу дії щодо переховування від суду, так саме, як й нехтування обвинуваченим своїми обов`язками щодо явки до суду, не здатні перешкодити ані - завершенню розгляду справи, ані - притягненню обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Так, на теперішній час усі персоніфіковані дії, проведення яких без особистої участі обвинуваченого є фактично неможливим, судом здійснені.
За такого означені дії в силу наведених вище приписів частини 3 статті 323, частини 2 статті 2971 Кримінального Процесуального Кодексу України не здатні ані - перешкодити суду здійснювати та завершити судовий розгляд, ані - вирішити питання про притягнення/не притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та, у разі ухвалення його про притягнення до такої відповідальності - реалізувати ухвалене рішення.

5. Обговорюючи можливу наявність ризику щодо вчинення обвинуваченим нового злочину, суд відзначає, що наразі обвинувачений перебував під вартою протягом строку, який відповідно до вимог діючого законодавства є достатнім для запобігання вчиненню ним будь-якого злочину.

Суд враховує й те, що контроль за поведінкою обвинуваченого може бути забезпеченим не тільки внаслідок його постійного тримання під вартою, але й за допомогою інших передбачених законом заходів, покликаних на зниження криміногенних факторів.

Отже, ризики, що враховувались під час обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час істотно зменшились.

Оцінюючи наведені вище обставини, а саме - те, що:
-висунута ОСОБА_4 "підозра" є мінімально обґрунтованою та значною мірою ґрунтується на припущеннях;

-тривалість строку перебування обвинуваченого під вартою, який наразі перевищує строк застосування усіх передбачені законом покарань, окрім - виключного;

-непередбачуваність подальшого перебігу судового розгляду та суттєву тривалість заходів, що мають бути вжитими для його завершення;

-мінімальний рівень ризиків вчинення обвинуваченим дій, запобіганню спробам вчинити які покликані запобіжні заходи

у їх сукупності, суд приходе до висновку про відсутність передбачених законом приводів та підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на таке, суд вважає за необхідне змінити раніше обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід на непов`язаний з триманням під вартою.

З огляду ж на те, що обвинувачений не є здатним внести заставу у розмірі, що є мінімальним з передбачених законом, суд вважає, що відносно нього має бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

При цьому з метою більш ефективного контролю за його поведінкою суд вважає за доцільне на підставі частини 5 статті 194 Кримінального Кодексу України додатково до обмежень, що покладаються на обвинуваченого в зв`язку з обранням відносно нього запобіжного заходу, покласти на нього низку обов`язків.

Отже, клопотання обвинувачення та захисту підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора та захисту - задовольнити частково
Змінити обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у квартирі АДРЕСА_2 , заборонивши йому залишати це житло цілодобово.

Покласти на ОСОБА_4 , окрім загального обов`язку з`являтись до суду за першим викликом, такі обов`язки:

-не залишати квартиру АДРЕСА_2 , за винятком випадків звернення за медичною допомогою, явки до суду та, за погодженням з органами Національної поліції - відвідування магазинів для задоволення побутових потреб;

-повідомляти суд про засоби зв`язку та їх зміну;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб із потерпілими у справі та особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

-не відвідувати розважальні заклади, зокрема - місця проведення лотерей, тоталізаторів, інші заклади, у яких здійснюються азартні ігри;

-носити електронний засіб контролю

Строк дії ухвали встановити в 2 місяці - до 18 січня 2021 року.

ОСОБА_4 негайно доставити до квартири АДРЕСА_2 , після чого звільнити його з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя