КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2860/2020 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000641 по обвинуваченню за ч.2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2020 року,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_10

представника потерпілих ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортирними засобами на строк 3 (три) роки. Вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та цивільного позову.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 04.11.2018, близько 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz 111CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху по проїзній частині вул.Київський Шлях в районі буд. №214 м. Борисполя Київської області, у смузі для руху в бік м. Харкова, в порушення вимог п. 2.3 б), д) ПДР України, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, унаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог п.п. 12.3, 12.4 ПДР України, рухаючись із перевищенням максимально дозволеної в населеному пункті швидкістю руху, а саме приблизно 90-100 км/год, маючи можливість заздалегідь виявити небезпеку для руху, яку йому становив пішохід ОСОБА_12 , перетинаючи проїзну частину вулиці Київський Шлях зправа наліво відносно напрямку руху автомобіля по пішохідному переходу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_12 , в результаті чого ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень (поєднаної травми з переломами кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів, що супроводжувалося шоком та крововтратою) помер в Бориспільській центральній районній лікарні Київської області.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Зазначає, що ОСОБА_6 під час судових засідань не тільки поводив себе зухвало замість того, щоб вдати щире каяття, а ще й погрожував йому, а батьки обвинуваченого насміхались над їхньою сім`єю. Крім того, на запитання чим визнає обвинувачений свою вину у вчиненому, останній відповів, що визнає вину у тому, що керував автомобілем, що на думку потерпілого свідчить про те, що ОСОБА_6 не визнає своєї вини за вчинений злочин.

Звертає увагу, що за останні півтора роки, що передували ДТП, обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, на момент злочину та ніколи до цього офіційно не працював, у 17 році був відрахований з університету, та займався контрабандою товарів між Росією та Україною під прикриттям громадської організації на території України; ухилявся від призову на військову службу.

Також зазначає про суттєве перевищення ОСОБА_6 швидкості руху його автомобіля, про спілкування по телефону під час руху та ненадання першої допомоги на місці ДТП. Вважає, що обвинувачений заслуговує найвищу міру покарання за даний злочин.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2020 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України; повторно дослідити докази, встановлені під час кримінального провадження (а.с. 191), зокрема висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження № 9298 від 24.05.2019; доручити органу досудового розслідування провести слідчий експеримент за участі обвинуваченого, а саме відтворення обстановки ДТП з метою перевірки та уточнення показань обвинуваченого; допитати експертів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у допиті яких відмовив суд 1-ї інстанції; призначити комплексну авто технічну, транспортно-трасологічну та судово-медичну експертизу, у призначенні якої відмовив суд 1-ї інстанції.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки вона є вираженням горя батька, чий син загинув, та бажанням помститися особі, яку він вважає винуватою. При цьому, в апеляційній скарзі відсутній аналіз ДТП та тих обставини, які цьому сприяли.

На його думку, обставини, викладені в апеляційній скарзі потерпілого, є частково голослівними, а частково такими, що не мають відношення до справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає таким, що відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим, підтвердженим зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженими в судовому засіданні, і доводи апеляційної скарги захисника його не спростовують.

Зокрема, вина ОСОБА_6 в порушенні ним 2.3 б), 2.3 д), 12.3, 12.4 та 18.1 ПДР України та спричиненні ДТП, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_12 було заподіяно поєднану травму з переломами кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів, що супроводжувалося шоком та крововтратою,які знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Як показав обвинувачений ОСОБА_6 в суді, він визнає, що порушив ПДР, унаслідок чого загинула людина, однак не визнає те, що він перевищив швидкість дорожнього руху, та що потерпілий на момент зіткнення перебував на пішохідному переході. Стверджує, що під час руху по трасі «Київ-Харків», наближаючись до зупинки «Каховська», що на виїзді із м. Борисполя, на відстані 30-40 метрів в світлі фар він побачив хлопця в камуфляжній формі із рюкзаком на плечах, який стояв на розділювальній смузі. Перед наїздом на вказаного пішохода він рухався зі швидкістю близько 40-50 км/год. Він рухався в бік м. Харкова по правій частині дороги, а пішохід стояв боком відносно нього та спиною до правої проїзної частини смуги руху. Коли він під`їхав ближче, то пішохід зробив декілька кроків назад, і тоді почувся хлопок, а він побачив відсутність дзеркала з лівого боку автомобіля. Екстреної зупинки він не застосував, оскільки не одразу зрозумів, що сталося, а потім зупинив свій автомобіль через 10 метрів і побіг до потерпілого. Дорожню розмітку «зебру» він побачив вже після того, як зіткнувся з пішоходом. Усього там три пішохідних переходи, розмітку двох із них видно добре, а на місці ДТП розмітку стерто.

Разом з тим, показання обвинуваченого щодо його безпечної швидкості руху на момент зіткнення, повної концентрації на дорожній обстановці на момент зіткнення, відсутності дорожньої розмітки на нерегульованому пішохідному переході, а також вчиненні будь-яких дій щодо надання першої допомоги потерпілому, спростовуються показаннями в суді 1-ї інстанції свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були пасажирами автомобіля «Mercedes Benz 111CDI» під керуванням ОСОБА_6 в момент ДТП. Обидва звернули увагу на високу швидкість автомобіля у населеному пункті (близько 90-10 км/год), і свідок ОСОБА_16 неодноразово робила обвинуваченому зауваження та просила знизити швидкість до безпечної. Також свідки показали, що дорожню розмітку на пішохідному переході, де ОСОБА_6 збив потерпілого, було добре видно, а сам перехід освітлювався ліхтарями.

Про достатнє освітлення дороги та наявність дорожньої розмітки «зебри» на пішохідному переході показали в суді і свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а останній бачив автомобіль ОСОБА_6 , який з високою швидкістю наближався до пішохідного переходу, по якому звичайною ходою йшов потерпілий ОСОБА_12 .

Показання свідка ОСОБА_19 щодо руху потерпілого по пішохідному переходу також підтвердив свідок ОСОБА_20 , який бачив, як ОСОБА_12 переходив дорогу у межах «зебри» спокійним кроком.

Встановлені судом обставини також підтверджуються письмовими доказами, дослідженими належним чином в суді, та які покладені в основу вироку:
- даними протоколів огляду місця ДТП від 04.11.2018 та місця події від 05.11.2018 із хемою місця ДТП та фотоілюстрацій до неї;
- даними протоколу огляду та затримання транспортного засобу від 04.11.2018,
- даними висновків експертного дослідження №454 від 05.11.2018, №12-2/57 від 04.03.2019, №12-2/480 від 22.03.2019; судово-медичної експертизи №21/454/тр від 03.03.2019;
- даними лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_12 №454 від 05.11.2018;
- даними протоколів слідчого експерименту від 25.02.2019 за участю свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зі схемами та фотоілюстрацією.

Отже, показання свідків щодо обставин вчиненого ОСОБА_6 узгоджуються між собою та у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, дослідженими в суді 1-ї інстанції, однозначно свідчать про порушення ОСОБА_6 вимог п. 12.2, п. 12.4 та п. 18.1 ПДР України і, як наслідок, вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, як і доводи апеляційної скарги про необхідність призначити комплексну авто технічну, транспортно-трасологічну та судово-медичну експертизу, які, на думку сторони захисту, доведуть, що обвинувачений ОСОБА_6 не вчиняв ДТП, а тому задоволенню не підлягають.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обрано судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України.

Зокрема, судом 1-ї інстанції враховано, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше не судимий, вчинив вперше злочин з необережності, втім раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває. Одружений, призовник, який підлягає призову на строкову військову службу з осені 2017 року. Має повну загальну середню освіту та диплом бакалавра, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, є співзасновником громадської організації «БЛАГОВІСТ 2013», за місцем проживання характеризується позитивно, приймає активну участь в житті селища. Веде добропорядний спосіб життя, спиртними напоями не зловживає, проживає у батьків разом із своєю сім`єю, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Також судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особливості його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, характер та мотиви допущених обвинуваченою порушень правил безпеки дорожнього руху, думку прокурора та потерпілого у справі щодо необхідної міри покарання, а отже висновок суду про доцільність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, у даному конкретному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і підстав для застосування більш тяжкого покарання, як про це просить в апеляційній скарзі потерпілий, колегія суддів не вбачає.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Таким чином, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4