ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/3820/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1377/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 72 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника засудженої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні її клопотання зарахування строку попереднього ув`язнення до строку призначеного покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась ОСОБА_7 , засуджена вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2019 року за ч. 2 ст. 190 із застосуванням ст. 71 до остаточного покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, з клопотанням, в якому просила зарахувати у строк призначеного їй покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі, за період з 26 вересня 2018 року по 16 вересня 2019 року.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання засудженої, з тих підстав, що вона відбуває покарання за кримінальні правопорушення, які вона вчинила протягом 2018 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить зарахувати у строк призначеного їй покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі, за період з 26 вересня 2018 року по 16 вересня 2019 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є несправедливим, оскільки всі епізоди за ст. 190 КК України були об`єднані в одне кримінальне провадження, а закон зворотної сили не має.

Заслухавши доповідь судді, засудженої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що у жодному з проваджень попереднє ув`язнення до засудженої не застосовувалось, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строку перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з огляду на наступне.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2019 року, ОСОБА_7 була визнана винуватою у вчиненні 3 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, які вона скоїла протягом 2018 року. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 26 вересня 2018 року (а.с. 20-21).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 було залишено без задоволення, а вищевказаний вирок без змін. Також колегією суддів було визнано безпідставними вимоги ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, оскільки вона вчинила злочини у 2018 році (а.с. 22-23).

Крім того, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року засудженій ОСОБА_9 раніше вже було відмовлено у задоволенні її клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі, за період з 26 вересня 2018 року по 16 вересня 2019 року (а.с. 26-27).

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що в розумінні ч. 1 ст. 5 КК України є зворотною дією закону, який «іншим чином поліпшує становище особи».

У тому разі, коли особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню також підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, однак в такому випадку це вже буде прямою дією закону в часі.

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як зворотної, так і прямої дії кримінального закону в часі.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

В той же час Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином, Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, про що фактично і йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

У випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то застосування Закону № 2046-VIII буде неправильним, оскільки зворотна дія цього закону як такого, що «іншим чином погіршує становище особи» в розумінні ч. 2 ст. 5 КК України не допускається, і в такому разі, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Якщо особа вчинила злочин починаючи з 21 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягатиме ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII, що буде прямою дією цього закону в часі.

Що стосується доводів засудженої з приводу того, що частина зі злочинів, за які вона була засуджена, була вчинені нею до 21 червня 2017 року, а в подальшому провадження були об`єднані (вочевидь засуджена має на увазі призначення їй покарання із застосуванням ст. 71 КК України), то вони є також необґрунтованими, оскільки відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2016 року ОСОБА_7 дійсно було засуджено за вчинення 18 епізодів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, які вона вчинила у період часу з 18.02.2015 року по 01.06.2015 року, але запобіжний захід відносно неї у вказаному кримінальному провадженні не застосовувався і від відбування призначеного покарання її було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В подальшому вироком Хортицького районного судом м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року ОСОБА_7 було визнано винуватою у вчиненні 17 епізодів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 1980 КК України, які вчинила вона у період часу з 06.07.2016 року по 30.11.2016 року. Вказаним вироком їй було призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, до якого частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2016 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Разом з тим і у межах вказаного кримінального провадження до ОСОБА_7 не було застосовано попереднє ув`язнення і судом було постановлено до набрання вироку законної сили залишити застосований відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а строк відбування покарання рахувати з моменту затримання засудженої в порядку виконання вироку.

Останнім вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2019 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення 3 епізодів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, які вона вчинила у період часу з 05.05.2018 року по 12.05.2018 року. Вказаним вироком суду ОСОБА_7 було засуджено до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, до якого відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2017 року та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, строк відбування покарання постановлено рахувати з дня затримання для відбування покарання за попереднім вироком суду з 26.09.2018 року, запобіжний захід в даному кримінальному провадженні до ОСОБА_7 не застосовувався також.

Отже в жодному з вказаних кримінальних проваджень до ОСОБА_7 попереднє ув`язнення не застосовувалось, що вказує на відсутність підстав для здійснення відповідного зарахування такого строку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до строку призначеного покарання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 Дата документу Справа № 937/3820/20