Номер провадження: 11-кп/813/1461/20
Номер справи місцевого суду: 513/60/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатки ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.03.2020 у кримінальному провадженні №0000299, внесеному до ЄРДР 13.09.2019, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Роздольне, Татарбунарського р-ну, Одеської обл., громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, вдівця, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2004 р. н., та двох малолітніх синів: ОСОБА_10 , 2010 р. н., та ОСОБА_11 , 2013 р. н., не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишено колишню у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахується з дня його фактичного затримання з 13.09.2019.

Вироком районного суду також вирішено питання щодо речових доказів у справі та процесуальних витрат, -

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком районного суду ОСОБА_12 визнано винуватим в тому, що 13 вересня 2019 року, приблизно з 09:00 год., ОСОБА_13 , разом з ОСОБА_14 знаходились за місцем проживання ОСОБА_15 за адресою : АДРЕСА_3 , де разом працювали по господарству, та на протязі дня, всі разом вживали спиртні напої до 14:00 год., коли ОСОБА_13 , разом з ОСОБА_14 повертались додому та проходячи по пасовищу, розташованому на відстані приблизно 300 м. від с. Сергіївка, Саратського району Одеської області де в ході раптово виниклої сварки з останньою, умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_14 , усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків в результаті своїх дій - умисно наніс потерпілій ОСОБА_14 один удар лівою рукою, стиснутою в кулак в обличчя, в результаті чого остання впала на ґрунтову поверхню землі.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , умисно наніс приблизно 5-10 ударів руками, стиснутими в кулак в область обличчя останньої та більше 20-ти ударів ногами, озутими у резинові капці, по різним частинам тіла потерпілої, чим, згідно висновку судово-медичної експертизи № 58/107 від 01.11.2019 р., спричинив останній тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя, від яких наступила смерть ОСОБА_14 .

Причиною смерті ОСОБА_14 стала сполучена, закрита травма органів грудної і черевної порожнини, з розривом печінки, брижі товстого та тонкого кишечнику, і розвинута гостра крововтрата, на що вказує: поодинокі трупні плями; численні садна, синці, голови, тулубу, кінцівок; переломи ребер; розрив печінки; розрив брижі тонкого та товстого кишечнику; наявність в черевній порожнині 1,8 літрів крові; малокров`я внутрішніх органів та стоїть в прямому причинному зв`язку з наявними у неї тілесними ушкодженнями в ділянці черева розриви печінки, брижі тонкого та товстого кишечнику.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильності кваліфікації його дій, захисниця обвинуваченого подала апеляційну скаргу в якій просить вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання, призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, яке є співрозмірним його діянням, та особі обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не повністю врахував пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, характеристику з місця проживання, злочин вчинено особою, раніше не судимою, находження на утриманні неповнолітніх дітей, які залишились без матері та батька.

На думку захисниці, районним судом під час ухвалення вироку, не повністю враховано вказані обставини та не застосовано вимоги ст. 69 КК України під час призначення остаточного покарання, в зв`язку з чим, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є таким, що не відповідає обставинам кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в зв`язку з суворістю

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисниці, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши вимоги апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить таких висновків.

Розгляд справи судом першої інстанції проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, будь-яких процесуальних порушень застосування судом вказаних вимог закону апеляційним судом не встановлено (а. с. 109-111).

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку районного суду злочину, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, досліджені в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України, ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно призначення занадто суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 65 КК України, призначаючи покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 встановлено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його вік, особу винного та його сімейний стан, а саме знаходження на його утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2004 р. н. та двох малолітніх синів: ОСОБА_10 , 2010 р. н та ОСОБА_11 , 2013 р. н.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, районний суд вірно визнав: щире каяття, посередню характеристику з місця постійного проживання і реєстрації, активне сприяння ним розкриттю злочину, першу судимість.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, районним судом вірно визнано знаходження обвинуваченого під час вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також ступінь тяжкості та конкретні обставини і наслідки вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, наявність обтяжуючої покарання обставини, районний суд вірно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі.

На переконання апеляційного суду, встановлені судом обставини не свідчать про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й можливість призначення обвинуваченого ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 лише шляхом його ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого на утриманні дітей, не є підставою для зміни оскарженого вироку з таких підстав.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Безпосереднім предметом вказаного злочину є життя особи, яке, відповідно до вимог ст. 27 Конституції України, визнається найвищою соціальною цінністю.

Крім цього апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні вбивства своєї дружини ОСОБА_14 (а. с. 93), яке вчинено за обтяжуючої покарання обставини в стані алкогольного сп`яніння (а. с. 111).

Відповідно до характеристики, наявної в матеріалах справи, за місцем проживання характеризується посередньо (а. с. 92), офіційно не працевлаштований.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що сама лише фактична наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 неповнолітніх дітей, не може визнаватися підставою для зміни вироку районного суду та призначення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Крім цього згідно з заявою потерпілої ОСОБА_16 , остання просила районний суд провести судовий розгляд кримінального провадження за її відсутності та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідно до закону (а. с. 72-75).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Під час розгляду справи достатніх підстав для застосування

щодо ОСОБА_8 ст. 69 КК України апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисниці також не наведено.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Пунктом 1 частини1 статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржений вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатки ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.03.2020 у кримінальному провадженні №0000299, внесеному до ЄРДР 13.09.2019, відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.03.2020 у кримінальному провадженні №0000299, внесеному до ЄРДР 13.09.2019, відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4