ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2412/20 Справа № 176/999/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року, за ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,
про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року відмовлено в задоволенні подання ДУ «Жовтоводська виправна колонія №26» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 .
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що засуджений відбув 3/4 частини строку покарання, невідбутий строк покарання становить 01 рік 01 місяць 27 днів, за період відбування характеризується позитивно, має 3 заохочення, стягнень не має, в період з 01 липня 2018 року по 01 вересня 2018 року був працевлаштований на виробництві установи Ливарне виробництво, на день звернення до суду з поданням не працевлаштований. Однак, з урахуванням всіх обставин справи, та того, що на засіданні комісії установи 02 січня 2020 року йому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, як такому, що не став на шлях виправлення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 не довів своє виправлення та умовно - достроковому звільненню від відбування покарання не підлягає.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вимоги скарги засуджений обґрунтовує незаконністю судового рішення, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Так, засуджений вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він має 3 заохочення за сумлінну поведінку, протягом всього терміну відбування покарання виконує роботи по благоустрою, до суспільної праці відноситься відповідально, з 01 серпня 2018 року не працевлаштований, у зв`язку із зміною законодавства, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу Освіта, має міцні соціальні зв`язки, дружину та двох синів, вину визнав, у вчиненому розкаївся, тому вважає, що до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбаченого ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання установи про застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 289 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна. Цим вироком у строк відбування покарання зараховано час відбування покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 27 травня 2017 року по 28 листопада 2017 року та з 22 лютого 2018 року по 20 травня 2018 року включно, відповідно до ч. 2 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до подання, засуджений відбув 3/4 частини строку покарання.
Згідно з зарактеристикою, за час відбування покарання в ДУ «Жовтоводська виправна колонія №26» з 16 червня 2018 року засуджений характеризується позитивно, має 3 заохочення, стягнень не має, підтримує зв`язки з рідними. Окрім цього в період з 01 липня 2018 року по 01 вересня 2018 року був працевлаштований на виробництві установи Ливарне виробництво, на цей час не працевлаштований, але виконує роботи по благоустрою колонії, до суспільно-корисної праці відноситься добре, поставлені завдання виконує вчасно, на заходи виховного характеру реагує добре, приймає участь у реалізації програм диференційованого характеру впливу "Фізкультура та спорт" і "Підготовка до звільнення",
Наведені обставини судом першої інстанції були враховані під час постановлення судового рішення, також взято до уваги, що ОСОБА_5 раніше судимий, однак належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин.
Окрім цього, судом взято до уваги й те, що відповідно до ст. 82 КК України 02 січня 2020 року було розглянуто питання про заміну ОСОБА_5 не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, та комісією установи було відмовлено у застосуванні цієї пільги, як такому, що не став на шлях виправлення.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого та правильного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, зокрема тому, що свою вину у вчиненому він визнав повністю, щиро розкаївся, характеризується добре, має зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив всі вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 хоча і характеризується позитивно, однак за весь час відбування покарання має лише 3 заохочення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення ставленням до праці та не свідчить про те, що його поведінка зазнала позитивних змін.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ДУ «Жовтоводська виправна колонія №26» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4