Ухвала
Іменем України

14 січня 2021 року

м. Київ
справа № 462/851/19
провадження № 51- 4184ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 липня 2020 року,

встановив:

Засуджена ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд зазначених судових рішень.

Одночасно засуджена просить задовольнити її клопотання та поновити строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень, посилаючись на те, що вона не володіє українською мовою та є юридично необізнаною, а також на те, що її захисник належним чином не виконував свої обов`язки щодо її захисту, внаслідок чого вона не змогла подати касаційну скаргу в установлений законом строк.

Суд, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі та клопотанні про поновлення строку, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задоволенню не підлягає, а касаційну скаргу слід повернути з таких підстав.
Згідно з ч.2 ст.426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувану правову позицію.
Як вбачається з касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 , оскаржувану нею ухвалу Львівського апеляційного суду постановлено 20 липня 2020 року.
З вказаного рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що апеляційний розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 20 липня 2020 року відбувся за її участю, та, зокрема, її захисника та перекладача.
Відповідно до протоколу затримання особи, засудженої за вчинення кримінального правопорушення від 18 листопада 2020 року (яке надійшло до Касаційного кримінального суду з Залізничного районного суду м. Львова), ОСОБА_4 було затримано 18 листопада 2020 року.
Отже, виходячи з вищевикладеного, оскільки ухвала апеляційного судупостановлена за участю ОСОБА_4 , яка на момент постановлення цього судового рішення під вартою не трималась, в даному випадку застосовуються загальні положення ст. 426 КПК України, якими передбачено, що касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Касаційну скаргу до Верховного Суду ОСОБА_4 надіслала 22 грудня 2020 року (згідно з супровідним листом ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», тобто поза межами визначеного процесуальним законом строку на касаційне оскарження.

На думку Суду, зі змісту поданого клопотання не вбачається обґрунтованих підстав для поновлення ОСОБА_4 строку на касаційне оскарження, оскільки в ньому не зазначено переконливих обґрунтувань на підтвердження доводів про неспроможність подати касаційну скаргу вчасно. Посилання засудженої на її юридичну необізнаність та неналежне виконання її захисником своїх обов`язків, на думку Суду, не є безумовною і поважною причиною поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 не заявляла будь-яких клопотань про відмову від захисника чи його заміну, скарг на дії захисника також нею подано не було.
Інших поважних причин пропуску строку, якібпозбавили ОСОБА_4 реальної можливості у порядку та строки, передбачені законодавством, реалізувати свої права на подання касаційної скарги, у поданому клопотанні не наведено.

Згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає поверненню.
Керуючись ст.429 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 липня 2020 року, а її касаційну скаргу повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3