Номер провадження: 11-кп/813/1617/20
Номер справи місцевого суду: 521/178/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 05 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002885 від 14 липня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадян України, з середньою спеціальною освітою, не працює, не одружений, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , фактично до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
24.10.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.ст. 189 ч. 2, 357 ч. 3, 70, 75 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; частинами 1 та 2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; частинами 1 та 2 ст.187 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки;
- за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років;
- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, окрім житла.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, окрім житла.
Відповідно до ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2015 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 9 (дев`ять) років із конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, окрім житла.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбутого ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення з 21 грудня 2017 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, виправдати в частині обвинувачення за ч.1 ст.187 КК України у зв`язку з відсутністю доказів винуватості ОСОБА_8 , а також змінити кваліфікацію дій ОСОБА_8 по епізоду вчинення злочину щодо заволодіння чужим майном поєднаним з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 на ч.2 ст.189 КК України, та кваліфікувати його дії як вимогу передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим, або розголошення відомостей, які потерпілий бажав зберегти в таємниці (вимагання). Крім того, захисник зазначив про призначення судом першої інстанції занадто суворого покарання, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.
В свою чергу 24 липня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року, в якій просив:

1)виправдати його за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України;

2)перекваліфікувати його дії за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України на ст.186 КК України;

3)перекваліфікувати його дії за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України на ст.189 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 05 березня 2019 року,без наведення будь-яких причин поважності пропуску такого строку.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти його задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.392 КПК України вирок суду, крім випадків, передбачених ст.394 КПК України, може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Обвинувачений та інші особи зазначені у ст.393 КПК України, реалізують своє конституційне право на апеляційне оскарження судових рішень (п.8 ст.129 Конституції України) шляхом подачі відповідної апеляційної скарги.

Згідно з п.1) ч.2 ст.395 КПК України вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 отримав копію вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року, в день його проголошення. (Т.3 а.к.п.14).

Крім того, в матеріалах справи наявна розписка обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що 21.03.2019 року він ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до журналу судового засідання від 05 березня 2019 року (Т.3 а.к.п.2) та змісту самого вироку, вбачається, що ОСОБА_8 , відповідно до положень ст.376 КПК України, було роз`яснено строк і порядок набрання вироком законної сили та порядок його оскарження.

В свою чергу апеляційну скаргу шляхом поштового відправлення обвинувачений ОСОБА_8 подав лише 24 липня 2020 року, тобто більше ніж через рік після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Крім того, у клопотанні про поновлення строку обвинувачений ОСОБА_8 взагалі не наводить будь-яких обставин, які перешкодили останньому подати апеляційну скаргу в передбачений п.1) ч.2 ст.395 КПК України 30-ти денний строк.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Звертаючись з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_8 не надав доказів про наявність у нього перешкод у реалізації свого права на оскарження вказаного судового рішення у встановлений законом строк.

Докази поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які б могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні та не надані стороною захисту під час розгляду клопотання ОСОБА_8 апеляційним судом.

Згідно з п.4) ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року не підлягає задоволенню, а тому апеляційну скаргу слід повернути особі, що її подала.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 ідентичні вимогам апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , яка перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду та є забезпеченням права обвинуваченого ОСОБА_8 на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Керуючись статтями 395, 396, 399, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 05 березня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; частинами 1 та 2 ст.187 КК України.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 повернути особі, що її подала.

Відповідно до ч.5 ст.399 КПК України копію ухвали, разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати обвинуваченому ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який відбуває покарання, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3