Категорія:ч. 2 ст. 121 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0004131 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючий двірником, неодружений, раніше не судимий:
засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.
Обрано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу проголошення вироку.
Вироком вирішено долю речових доказів та цивільний позов.
ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він 17.06.2016 в період часу з 20.00 год 30 хв до 21 год 30 хв, ОСОБА_8 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту із цивільною дружиною ОСОБА_11 , який виник на побутовому ґрунті під час розпиття спиртних напоїв, умисно наніс останній не менше семи ударів кулаками обох рук по голові, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому правої тім`яної кістки з поширенням через праву скроневу кістку на основу черепа, крововиливами під мозкові оболонки та в речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком-набуханням та стисненням останнього, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, від яких остання померла на місця вчинення злочину.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження та в ході судового розгляду не здобуто жодного доказу який би свідчив про причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину. Вказує, що під час досудового розслідування до обвинуваченого чинився тиск зі сторони працівників поліції, всі покази, як при допиті так і слідчому експерименті давались під психологічним тиском та під диктовку працівників поліції. Зазначає, що під час всього досудового розслідування ОСОБА_8 вимагав забезпечити йому захисника, однак слідчим були проігноровані його прохання. Також вказує на те, що в порушення вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, судом безпідставно покладено в основу вироку показання обвинуваченого дані ним під час досудового розслідування. Просить вирок суду скасувати та ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати вирок, прокурора та представника потерпілих ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

На думку апеляційного суду, місцевим судом при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано не було.
При ухваленні оскаржуваного вироку, судом було допущено невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Як вбачається оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, дослідивши всі матеріали кримінального провадження, в тому числі докази, які викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, не проаналізував їх та не дав їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Так, в основу оскаржуваного вироку про визнання винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції поклав заяву обвинуваченого про скоєння злочину від 18.06.2016, протокол слідчого експерименту за його участі від 31 серпня 2016 року та висновки експертиз які було проведено у кримінальному провадженні.

Згідно заяви ОСОБА_8 про скоєний злочин, яка написана власноручно без будь-якого тиску з боку працівників поліції від 18.06.2016, останній вказує, що 17.06.2016 він разом з ОСОБА_11 вживали спиртні напої, і у них виник конфлікт, в результаті чого, він наніс не менше п`яти ударів кулаком руки в область голови, в результаті чого, остання впала і вдарилась головою об підлогу. Свою вину визнає повністю і розкаюється (Т.1 а.м.к.п 148).

Так, відповідно до заяви ОСОБА_8 від 31 серпня 2016 року, він надав добровільну згоду на проведення слідчого експерименту за його участі як підозрюваного за адресою: АДРЕСА_1 , (Т.1 а.м.к.п.157).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 31.08.2016 (Т.1 а.м.к.п.158-162), обвинувачений показав, що під час словесного конфлікту він наніс потерпілій чотири удари кулаком правої та лівої руки в область обличчя, також в даному протоколі наявні фототаблиці, на яких ОСОБА_8 , показав яким чином він наносив удари.

Відповідно до висновку експерта №546/333 від 07 жовтня 2016 року (Т.1 а.м.к.п.63-72), покази обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним під час проведення слідчого експерименту не узгоджуються із встановленою в ході експертизи загальною кількістю заподіяних травматичних впливів в ділянку голови ОСОБА_11 .

При цьому суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив, що суд приходить до переконання, що покази обвинуваченого надані в процесі слідчого експерименту не узгоджуються з висновками експертиз (ст. 10 вироку Т.3 а.м.к.п.214), а тому визнав їх неправдивими.

Разом з тим, суд першої інстанції протокол проведення слідчого експерименту від 31.08.2016 покладає в основу вироку як доказ винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину (ст. 11 вироку Т.3 а.м.к.п.214).

Крім того, у своєму вироку суд зазначає, що суд немає підстав ставити під сумнів показання обвинуваченого, які надані ним під час проведення слідчого експерименту від 31.08.2016 та які підтверджуються показаннями потерпілих, свідків, які є логічними, послідовними та незмінними (ст. 13 вироку Т.3 а.м.к.п.217), таким чином суд допустив суттєві протиріччя у своєму вироку.

Таким чином, суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвали законне та обґрунтоване судове рішення.

Що стосується слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , який покладено в основу обвинувального вироку щодо останнього, то слід зазначити таке.

Приписами ст.240 КПК України регламентовано, що слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

Показання ОСОБА_8 , дані ним під час слідчого експерименту, обвинувачений змінив під час судового розгляду в суді першої інстанції. При цьому він вказував на застосування щодо нього незаконних методів слідства та порушення його права на захист, адже слідчий експеримент було проведено за відсутності захисника.

Однак, незважаючи на такі заяви обвинуваченого ОСОБА_8 , в порушення положень ч.6 ст.206 КПК України, відповідно до яких якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1)забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2)доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3)вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством,

місцевий суд не доручив органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених обвинуваченим, а поклав його показання в основу обвинувального вироку щодо нього.

Що стосується слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , то суд першої інстанції, не перевіривши належним чином доводи сторони захисту, з урахуванням того, що даний доказ має вирішальне значення в даному кримінальному провадженні, поклав даний доказ в основу обвинувального вироку.

Відповідно до висновку №398 від 15 липня 2016 року, кров, яка була виявлена на сходинках в під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить потерпілій ОСОБА_11 (Т.1 а.м.к.п.88-90).

Будучи допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_13 показала, що її дочка ОСОБА_11 біля 13 років проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_2 . Вони неодноразово приїжджали до неї, і допомагали по господарству. ЇЇ дочка жалілась, що останній часто застосовує до неї фізичне насильство. Перед даної подією, вони приїжджали до неї, і дочка скаржилась, що у неї болять ноги, інших скарг на здоров`я не було. 18.06.2016 їй подзвонила внучка і повідомила, що ОСОБА_11 померла від наявних на її тілі тілесних ушкоджень. Вважає, що у смерті її дочки винен обвинувачений, а тому просить призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі та повністю задовольнити цивільні позови.

Крім того, будучи допитаним під час судового розгляду судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що він працює дільничним інспектором поліції, і обслуговує територію де проживає обвинувачений. За час його служби були неодноразові виклики щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 зі сторони ОСОБА_8 . За даними викликами складались адміністративні протоколи на обвинуваченого, а також з ними проводились бесіди. При бесіді з обвинуваченим, останній підтверджував факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Згідно з висновком експерта №56 від 12 липня 2016 року, при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту рук ОСОБА_8 крові потерпілої ОСОБА_11 не виявлено (т.1 а.м.к.п.97-98).

Суд першої інстанції, дослідивши даний доказ, не дав йому оцінки у своєму вироку, хоча зазначив, що вину обвинуваченого підтверджується наданими прокурором доказами.

Місцевий суд, спростовуючи доводи сторони захисту про порушення права на захист обвинуваченого, вказав, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування не заявляв клопотань про залучення йому захисника, а тому слідчий експеримент за його участю було проведено без участі захисника 31.08.2016.

А вже на наступний день 01.09.2016 слідчий звернувся до Рівненського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з постановою про залучення захисника для захисту інтересів ОСОБА_8 ..

Отже, захисник ОСОБА_8 був залучений вже після проведення слідчого експерименту за його участю, під час якого він дав визнавальні показання.

При цьому, як показав слідчий в суді першої інстанції, залучення захисника в даному кримінальному провадженні відбулось за ініціативою ОСОБА_8 ..

Такі показання слідчого спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_8 не бажав мати захисника під час досудового розслідування.

Також місцевим суду не дано жодної оцінки тим обставинам, що отримавши вже 18.06.2016 заяву ОСОБА_8 про вчинення ним злочину, орган досудового розслідування лише більш як через два місяці, без залучення захисника, провів із ОСОБА_8 слідчий експеримент, в якому останній дав показання про обставини вчинення ним злочину, які змінив під час судового розгляду.

Відповідно до звукозапису судового засідання Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2018 року, будучи допитана експерт ОСОБА_15 суду показала, що неможливо встановити час, коли саме кров потерпілої яка виявлена на сходинках в під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була залишена на місці її виявлення.

Відповідно до звукозапису судового засідання Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року будучи допитана потерпіла ОСОБА_13 суду показала, що її дочка ОСОБА_11 проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_8 .. Вони неодноразово приїжджали до неї, і допомагали по господарству. ЇЇ дочка жалілась, що останній часто застосовує до неї фізичне насильство. Перед вказаною подією, вони приїжджали до неї, і дочка скаржилась, що у неї болять ноги, крові на потерпілій ОСОБА_11 не було.

Отже, навівши у своєму вироку дані докази, місцевий суд не встановив обставин походження крові на сходах від потерпілої.

Як слідує з матеріалів провадження, питання щодо відповідності вищевказаних доказів критеріям належності та допустимості суд першої інстанції надав без належної оцінки всіх обставин справи та матеріалів, зібраних під час досудового слідства.

Таким чином, не усунувши суперечності в зібраних та досліджених судом доказах та не давши їм належну оцінку як кожному окремо, так і у взаємозв`язку, побудувавши висновки на суперечливих та неперевірених доказах, суд допустив істотне порушення вимог КПК, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та дійшов передчасного висновку, що відповідно до п.1-3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК є підставою для скасування судового рішення.

Отже, оскільки місцевим судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, неповноту судового розгляду, невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, висновки, викладені у вироку, містять суттєві суперечності, та які перешкодили прийняти законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , і які апеляційна інстанція усунути не може.
За змістом вимог ст.ст.409, 410, 412 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, при цьому істотними є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість і достатність та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Виходячи з вимог ст. 407, 409, 415 КПК України при скасуванні судових рішень з направленням справи на новий розгляд у суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону, тому доводи поданої апеляційної скарги з наведених питань підлягають перевірці при новому розгляді.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді: