ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/98/21 Справа № 705/2629/19 Категорія: ч.1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

прокурора в режимі відеоконференції

з Уманським міськрайонним

судом Черкаської області ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0001696 за апеляційною скаргою прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Самшвільдо, Тетріцкаровського району, Грузія, вірмен, громадянин України, з вищою освітою, розлучений, непрацюючий зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь:

- держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 2198,14 грн.;

- потерпілого ОСОБА_10 10000 грн. моральної шкоди.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.09.2020 ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 08 листопада 2018 року, близько 10 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «DAEWOO-Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Садовій в м. Умань, здійснюючи поворот ліворуч на перехресті з вулицею Суровцової, порушуючи вимоги п. 2.3 б (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну); п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); п. 16.13 (перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку. А також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч) правил Дорожнього руху України, будучи не уважним, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та не забезпечивши безпеки для руху інших учасників дорожнього руху, допустив зіткнення з водієм мопеда «Honda-AF20», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному для нього напрямку по вул. Садовій м. Умань.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового внутрішньо суглобового перелому зовнішнього виросткулівої великогомілкової кістки зі зміщенням відламків, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-01/99 від 15.02.2019, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля марки «DAEWOO-Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , а саме вимог п.п.2.3 б; 10.1; 16.13 Правил Дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважаючи його незаконним, просила скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, а також в достатній мірі не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та рівень суспільної небезпечності.

Крім того обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тоді як санкція ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, передбачає покарання у виді штрафу в розмірі від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Призначене обвинуваченому покарання є надмірно м`яким та не відповідає нормам закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку захисника ОСОБА_9 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду залишити без змін, оскільки обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, не є підставами, в розумінні ст. 409 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2020 року не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено при обставинах, наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які в повному обсязі досліджені судом першої інстанції та оцінено кожний доказ у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності та допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та ніким в апеляційному порядку не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч. 1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимоги прокурора про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалення нового вироку щодо ОСОБА_8 до задоволення не підлягають, оскільки суперечать положенням ст.. 420 КПК України щодо підстав скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення свого вироку судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 420 КПК України визначено перелік підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку судом апеляційної інстанції, зокрема у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З апеляційної скарги прокурора вбачається, що він просить вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.09.2020 щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у вигляді 2 років обмеження волі, із звільненням від його відбування з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців на підставі ст. 75 КК України, тобто призначити покарання, яке не підлягає реальному виконанню.

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.09.2020 ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу, тобто покарання, яке підлягає реальному відбуттю.

Колегія суддів вважає, що оскільки прокурор в апеляційній скарзі просить призначити ОСОБА_8 покарання, яке не підлягає реальному відбуванню та, яке є більш м`яким покаранням по відношенню до покарання, призначеного судом першої інстанції у виді штрафу, який підлягає реальному виконанню, тому відсутні підстави для постановлення нового вироку в даному кримінальному провадженні, в частині призначеного покарання, як про це просить прокурор, що узгоджується з положеннями ст. 420 КПК України. За вказаних апеляційних вимог прокурора вирок суду першої інстанції підлягав би зміні відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, так як прокурор фактично просить пом`якшити обвинуваченому покарання, а не застосувати більш суворе покарання.

Разом з цим, доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є обґрунтованими.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008) з поміж інших передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.09.2020 ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки покарання обвинуваченому, хоча і призначено в межах ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу, однак в меншому розмірі, ніж передбачено санкцією статті.

В ч. 2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, вказані обставини дали суду першої інстанції підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, в розмірі 850 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з цим визначаючи розмір штрафу в сумі 850 грн., який є меншим ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції, за наявності двох пом`якшуючих обставин, фактично призначив його нижче нижчої межі встановленої в санкції статті КК України, тобто із застосуванням ст. 69 КК України, однак посилання на вказану статтю не зробив.

Колегія суддів вважає, що відсутність обтяжуючих покарання обставин, позитивна характеристика обвинуваченого, часткове відшкодування спричиненої шкоди потерпілому, відношення обвинуваченого до скоєного, щире каяття, в сукупності з обставинами, врахованими судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та дають підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижче від нижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, в розмірі призначеному судом першої інстанції - 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в межах ч. 2 ст. 53 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Доводи прокурора про недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та рівня суспільної небезпечності є необґрунтованими, оскільки вказані обставини в повній мірі були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості, недостатнім для досягнення мети покарання.

За результатами апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин,які б слугували підставами для скасування вироку суду та постановлення нового вироку, як того просить прокурор в апеляційній скарзі, таких обставин не наведено й в апеляційній скарзі прокурора.

Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування вироку суду, відсутні.

З врахуванням викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п.2 ч.1 ст. 407, ст. 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті - вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.