Провадження № 1-кп/643/1335/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000438 від 17.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з вищою освітою, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
17.04.2020 року приблизно о 08:00 годині ОСОБА_5 на праві особистої власності керував технічно справним автомобілем «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. Краснодарській зі сторони вул. Тракторобудівників в напрямку вул. Ахієзерів (вул. Халтуріна) в м. Харкові та на перехресті з пр. Льва Ландау здійснював поворот ліворуч на пр. Льва Ландау в напрямку пр. Московського зі швидкістю приблизно 40-50 км/год.

Під час руху по вказаній вулиці на зелене світло світлофора в районі перехрестя вул. Краснодарської з пр. Льва Ландау та вул. Ахієзерів (вул. Халтуріна), водій ОСОБА_5 , діючи необережно, перед початком повороту ліворуч на перехресті, не переконався в безпеці свого маневру, та під`їжджаючи до регульованого пішохідного переходу, на якому в той час перебувала пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився перед ним, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, згідно якого:

п. - 10.1. "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху",

п. - 16.2. "На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку",

та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїжджу частину вул. Льва Ландау по регульованому пішохідному переходу на зелений для себе сигнал світлофору, зліва на право по ходу руху автомобіля «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_4 , згідно висновку експерта № 09-2245/2020 від 07.08.2020 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого осколкового перелому проксимального метаепіфіза обох кісток лівої гомілки зі зміщенням.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 виразилося в тому, що він керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повертаючи ліворуч на перехресті, не переконався в безпеці свого маневру, та при наближенні до регульованого пішохідного переходу, не вжив усіх необхідних заходів для того, щоб забезпечити безпеку при проїзді пішохідного переходу, тобто не зупинив керований ним автомобіль, маючи таку можливість, щоб дати дорогу пішоходу, яка перетинала проїзну частину (на яку він повертав) зліва на право відносно руху автомобіля та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , чим спричинив їй тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В діях водія автомобіля «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 7/1220 СЕ-20 від 18.08.2020 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху, які з технічної точки перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні вказаного вище злочину, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, та підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення.

Визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, не оспорювання ним фактичних обставин справи дозволили суду зі згоди всіх учасників судового розгляду не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення та розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Суд вважає вину ОСОБА_5 доведеною повністю та, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В ході судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням між обвинуваченим та потерпілою.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, у зв`язку з його примиренням з потерпілим.

Потерпіла у судовому засіданні підтвердила примирення з обвинуваченим, просила звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, зазначила, що обвинуваченим їй було відшкодовані завдані збитки, претензій матеріального та морального характеру вона не має.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши у судовому засіданні думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження, враховуючи наступне.
Однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, реалізація якої дає змогу досягти найкращого співвідношення врахування інтересів потерпілого та відповідальності правопорушника.

Положеннями ст. 44 Кримінального кодексу України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 46 Кримінального кодексу України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як на тому наголошено у абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.

Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Суд зазначає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 Кримінального кодексу України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному.

Звертаючись до телеологічного (цільового) тлумачення, яке передбачає встановлення мети, якою керувався законодавець під час формулювання ст. 46 Кримінального кодексу України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, суд зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 Кримінального кодексу України.

Право на примирення у ст. 46 Кримінального кодексу України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

У ст. 46 Кримінального кодексу України передбачено такі обов`язкові умови (передумови) та підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим:

1) умова - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів;

2) підстава - примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо:

- вона вчинила злочин вперше;

- вчинене нею діяння належить до злочинів невеликої тяжкості або необережних злочинів середньої тяжкості;

- її посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину;

- повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Для застосування ст. 46 Кримінального кодексу України слід встановити, як правило, сукупність всіх перелічених елементів.

Під вчиненням злочину вперше у ст. 46 Кримінального кодексу України розуміється, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК, про що на практиці свідчить відсутність: у особи непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку із вчиненням особою будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але: була виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; була правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; була реабілітована; була засуджена без призначення покарання або звільнена від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунена законом (відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 88 вона визнається такою, що не має судимості).

При визначенні особи такою, що вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, необхідно виходити, перш за все, з етимологічного значення цього поняття, а саме: такою визнається особа, яка фактично вчинила злочин перший раз. Разом з тим, при вирішенні цього питання слід враховувати і кримінально-правовий зміст поняття «вчинення злочину вперше». Це означає, що особа визнається такою, що вчинила злочин невеликої тяжкості вперше і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не перший раз, але на день його вчинення існували юридичні підстави, що виключали можливість визнання вчинення злочину повторним або рецидивом злочинів. Це має місце, зокрема, якщо за раніше вчинений злочин: особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК(в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності), згідно з законом про амністію чи на підставі акта про помилування; особа хоча і була засуджена, однак на момент вчинення нового злочину судимість було погашено або знято; особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння, скасована новим кримінальним законом.

Також слід зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, закон надає їй право заперечувати проти закриття справи.

В даному випадку, судом під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_5 вперше вчинив злочин, який відповідно до приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів, його посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи те, що ст. 46 Кримінального кодексу України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочину за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності із роз`ясненнями, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності передбачених у ст. 46 Кримінального кодексу України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, посилання на об`єкт злочину має значення лише для встановлення самого складу злочину, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України, і при застосуванні ст. 46 Кримінального кодексу України значення немає.

Спричинення злочином шкоди також інтересам суспільства, яку неможливо усунути, знаходиться поза предметом регулювання підстав для закриття справ у зв`язку з примиренням винного у злочині з потерпілим, адже кримінальний закон вирішення долі кримінальної справи таким чином пов`язує лише з волевиявленням з боку згаданих осіб. Крім того, склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, має місце лише тоді, коли шкоду завдано саме потерпілому (тілесне ушкодження середньої тяжкості) і про жодну іншу шкоду в диспозиції цієї частини статті не йдеться.

Зміст ст. 46 Кримінального кодексу України свідчить, що передумовою звільнення від кримінальної відповідальності може бути лише такий злочин невеликої тяжкості, яким шкода заподіяна певному потерпілому, тобто фізичній особі, якій заподіяна моральна, матеріальна, або фізична шкода і яка визнана потерпілою відповідно до ч. 2 ст. 49 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки кримінальна відповідальність особи за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України настає у разі порушення нею правил безпеки руху й експлуатації транспорту тільки за умови, якщо в результаті цих порушень настали суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння особі тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та наявності причинного зв`язку між діянням та цими наслідками, наявні підстави для застосування положень ст. 46 Кримінального кодексу України та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої її позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим. Крім того, обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 Кримінального процесуального кодексу України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 Кримінального кодексу України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 46 Кримінального кодексу України.

Під час судового засідання 19.11.2020 року потерпіла підтримала подану нею заяву про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у зв`язку з примиренням, зазначивши, що з обвинуваченим вони примирились, останній повністю відшкодував їй завдані збитки і жодних претензій до нього вона не має. При цьому, потерпіла пояснила, що примирення з обвинуваченим є добровільним, жодного тиску на неї не вчинялось.

Таким чином, у судовому засіданні 19.11.2020 року суд пересвідчився у дійсному волевиявленні потерпілої ОСОБА_4 щодо примирення з обвинуваченим ОСОБА_5 . При цьому, інтереси потерпілої жодним чином не порушуються.

Положеннями частини 1 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 4 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 288 Кримінального процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає необхідним на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України звільнити обвинуваченого від ОСОБА_5 кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Питання про процесуальні витрати в загальному розмірі 1 307, 60 грн., пов`язані з проведенням експертизи, суд вирішує у відповідності до вимог ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України, згідно яких вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2020 року (справа № 953/6353/20, н/п 1-кс/953/3241/20) за клопотанням прокурора накладено арешт на автомобіль «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, вищевикладене, накладений арешт на автомобіль «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. ст. 284, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Звільнити ОСОБА_5 на підставі ст. 46 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Кримінальне провадження № 0000438 від 17.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судової-автотехнічної експертизи № 7/1220 СЕ 20 від 18.08.2020 в сумі 1 307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп.

Скасувати арешт на автомобіль «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 , який накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2020 року (справа № 953/6353/20, н/п 1-кс/953/3241/20).

Речовий доказ: Автомобіль "RENAULT SANDERO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений 17 квітня 2020 року, який зберігається на території спеціально обладнаного майданчику зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Московського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Халтуріна, буд. 30, повернути власнику ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційної скарги поновлено, вважається, що ухвала набрала законної сили.

Повний текст ухвали буде проголошено 23.11.2020 року о 10:45 год.

Суддя ОСОБА_1