Дата документу 20.11.2020 Справа № 554/9904/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача інспектора Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000331 від 15.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач-інспектор звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням про накладення арешту на майно третьої особи у кримінальному провадженні №0000331 від 15.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, в якому просив накласти арешт арешт на частину нерухомого майна, а саме: на 11/50 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власно ОСОБА_4 із забороною проводити реконструкцію, перепланування у вказаному приміщенні.
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що у провадженні Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження за №0000331 від 15.11.2018 року, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 356 КК України.

Установлено, що у спільній комунальній власності територіальної громади м. Полтави та власності Держави в особі Генеральної прокуратури України, в оперативному управлінні прокуратури Полтавської області, знаходиться нежитлова будівля за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 19а. Згідно договору оренди від 29.04.2016 року за №49/4, укладеним управлінням майном комунальної власності міста з ФОП ОСОБА_4 , останньому передано в оренду частку зазначеного приміщення площею 37,9 кв. м., яка перебуває в комунальній власності. Водночас, ОСОБА_4 без попереднього погодження, незаконно проведено перепланування в орендованій будівлі, що унеможливило доступ до приміщень, які перебувають в оперативному управлінні прокуратури області, а саме: коридору площею 9.3 кв.м та умивальнику площею 1.7 кв.м., чим заподіяно значної шкоди інтересам володільця майна та Держави.

Відповідно до висновку комплексної будівельно-технічної, оціночно- будівельної та економічної експертизи №520/704/1608 від 30.09.2019 року установлено, що в нежитловихприміщеннях громадської будівлі по АДРЕСА_1 , було проведено самочинне перепланування, яке виразилося в наступному: у приміщенні коридору влаштовано перегородку, яка закрила доступ з приміщення тамбуру до приміщення умивальника іншому співвласнику; у приміщенні проведено перепланування, внаслідок чого приміщення збільшилося в габаритах, за рахунок демонтування дверного блоку влаштованого раніше, а також з даного приміщення пробито дверний отвір в приміщення кабінету, яке переобладнано за рахунок місць загального користування; між приміщеннями замуровано дверний отвір, що унеможливлює вільний доступ до приміщенні, які перебувають у державній власності; з приміщення тамбуру пробито дверний отвір в капітальній стіні приміщення кабінету.

У подальшому на підставі договору купівлі - продажу комунального майна №1185 від 09.07.2020 року частину приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , передано у приватну власність ОСОБА_4 . Водночас, встановлені експертизою порушення ОСОБА_4 не усунуто, що свідчить про наявність триваючого кримінального правопорушення, та заподіяння шкоди інтересам держави.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлові будівлі розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 в розмірі 11/50 та Держави України в особі Генеральної прокуратури України в розмірі 39/50.

У зв`язку з вищевикладеним є необхідність у накладенні арешту на вищевказане нерухоме майно із забороною розпоряджатись, користуватись ним, так як існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом правопорушення, оскільки є достатні підстави вважати, що не застосування такого заходу може призвести до можливої втрати майна та його відчужено третім особам, знищення доказів вчинення злочину. Таке обмеження права власності буде відповідати завданням кримінального провадження, співрозмірним з огляду на обставини кримінального провадження.

Зважаючи на положення ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, яке не було тимчасово вилучене, суд вважає за необхідне розглянути клопотання дізнавача інспектора про арешт майна без повідомлення його власника.
В судове засідання дізнавач інспектор та прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дізнавач інспектор надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання слідчим суддею у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що Полтавським відділом поліції ГУ НП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000331 від 15.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Як вбачається з витягу з ЄРДР у спільній комунальній власності територіальної громади м. Полтави та власності Держави в особі Генеральної прокуратури України, в оперативному управлінні прокуратури Полтавської області, знаходиться нежитлова будівля за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 19а. Згідно договору оренди від 29.04.2016 за №49/4 укладеним управлінням майном комунальної власності міста з ФОП ОСОБА_4 , останньому передано в оренду частку зазначеного приміщення площею 37,9 кв. м., яка перебуває в комунальній власності. Водночас, ОСОБА_4 , без попереднього погодження, незаконно, проведено перепланування в орендованій будівлі, що унеможливило доступ до приміщень, які перебувають в оперативному управлінні прокуратури області, а саме: коридору площею 9.3 кв.м та умивальнику площею 1.7 кв.м., чим заподіяно значної шкоди інтересам володільця майна та Держави.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 173,6 кв.м., перебуває у спільній частковій власності. Територіальна громада м.Полтави в особі Полтавської міської ради володіє 11/50 частинами, а держава Україна в особі Генеральної прокуратури України володіє 39/50 (у власності 119,9 кв.м., в загальному користуванні 20,2 кв.м.).

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з частиною другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).
За приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна ,застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження .
Відповідно до частини третьою статті 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до частини 4 статті 170 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд зобов`язані застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Згідно з частиною 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В своєму клопотанні дізнавач інспектор посилається на те, що накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві спільної часткової власності належить територіальній громаді міста Полтави в особі Полтавської міської ради в розмірі 11/50 є необхідним, оскільки існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та не застосування такого заходу може призвести до можливої втрати майна та його відчужено третім особам.
Між тим, даних про визнання вказаного нерухомого майна речовим доказом у кримінальному провадженні матеріали клопотання не містять та дізнавачем жодним чином не доведено, що майно, на яке просить накласти арешт, має важливе доказове значення для доведення будь якої з наведених вище обов`язкових ознак даного злочину, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, у клопотанні дізнавача інспектора не зазначено, який саме спосіб арешту має бути застосований судом, з огляду на те, що відповідно до статті 170 КПК України арешт майна полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, не зазначено, щодо яких саме осіб судом мають бути встановлені такі обмеження у праві на відчуження, розпорядження та/або користування майном, оскільки забороною відчуження, розпорядження та/або користування майном може бути порушено право власності самої територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради.
Посилання на існування ризику відчуження нежитлової будівлі слідчий суддя вважає недоведеним, оскільки на сьогодні саме територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради є власником 11/50 частини, відповідно до інформаційної довідки, ФОП ОСОБА_4 не є власником вказаного майна, а лише орендує його, відповідно до договору оренди № 49/4.

Таким чином, оскільки матеріали клопотання не містять даних щодо визнання у кримінальному провадженні речовим доказом нежитлової будівлі, на яку дізнавач просить накласти арешт, слідчим у клопотанні не конкретизовано спосіб арешту, який має бути застосований судом, не зазначено щодо кого саме мають бути встановлені заборони, оскільки накладенням арешту можуть бути порушені права самого власника майна, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про накладення арешту на нерухоме майно,яке на праві спільної часткової власності належить територіальній громаді міста Полтави в особі Полтавської міської ради в розмірі 11/50, необхідно відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 110, 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання дізнавача інспектора Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000331 від 15.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1