Справа № 592/8875/20
Провадження № 1-в/592/400/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення з-під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, -

встановив:

До Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення з-під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник клопотання підтримали.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що за вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 ОСОБА_5 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі та підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі не має.
Заслухавши думку засудженого, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 ОСОБА_5 було засуджено за п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 22.03.2005 вирок Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Відповідно до ст. 63 КК України, - покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Законом України № 838-VІІІ частину п`яту статті 72 КК України викладено в редакції, згідно з якою зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку: 1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини; 2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті. При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання (ЗУ від 26.11.2015).
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 838-VІІІ, - цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
У приписах частини п`ятої статті 72 КК України (у редакції Закону № 838-VІІІ) зазначено про те, що передбачені в ній правила зарахування строку попереднього ув`язнення мають застосовуватися у період дії цієї норми при засудженні осіб до позбавлення волі. Тобто, в зазначеній нормі визначено порядок розрахунку строку попереднього ув`язнення та позбавлення волі, але при цьому не вказано, для якого саме позбавлення волі (довічного чи на певний строк) слід застосовувати це правило.

Оскільки ОСОБА_5 був засуджений до довічного позбавлення волі, яке є видом позбавлення волі, він в жодному разі не має права на звільнення його від відбування покарання з підстав, зазначених в його клопотанні.

Крім того, на цей час ОСОБА_5 залишений тимчасово в ДУ «Сумський СІЗО» для розгляду його скарг та клопотань і відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку (про звільнення від покарання), зокрема у разі необхідності вирішення питань за п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України).

Керуючись ст. ст. 369-372, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення з-під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

На ухвалу суду може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Сумського апеляційного суду, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії судового рішення, через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1