Провадження № 1-кп/161/1226/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 03 листопада 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002412 від 04 липня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Демидівка, Демидівського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
08.02.2018 року Волинським апеляційним судом за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 3 роки;
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , 03 липня 2020 року близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу ресторану «Базилік», який знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 11А, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення, спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, шляхом ривка, повторно, відкрито викрав із плеча потерпілого ОСОБА_5 шкіряну сумку чорного кольору, вартістю 500 гривень, у якій знаходились грошові кошти у сумі 670 гривень 00 копійок, мобільний телефон марки «SONY Xperia M2 D2303 1/8Gb» ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 2500 гривень 00 копійок із micro-sd карткою з об`ємом пам`яті 4 Gb, вартістю 150 гривень 00 копійок, сім картою мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_2 та чохлом чорного кольору, які матеріальної цінності не становлять, паспорт громадянина України з ідентифікаційним кодом на ім`я потерпілого, які матеріальної цінності не становить, чим завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 3820 гривень.
Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що дійсно, він, за вказаних обставин, місця та часу вчинив дане кримінальне правопорушення. Суму викраденого не заперечував. У вчиненому розкаявся, просив суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю ствердив показання обвинуваченого щодо фактичних обставин справи. Збитки йому не відшкодовано. Просить обвинуваченого суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими повторно.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце реєстрації та проживання, потерпілому шкода не відшкодована, потерпілий просить обвинуваченого суворо не карати, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, знову вчинив корисливий злочин в період іспитового строку, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, вчинений ним злочин, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст.71 КК України.
Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, так і іншими особами.
Речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до покарання призначеного за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2018 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази: договір № 371-20005785 від 06.07.2020 залишити при матеріалах кримінального провадження; чохол для мобільного телефону, який знаходиться в камері схову Луцького ВП ГУНП у Волинській області передати за належністю ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: