Номер провадження: 11-кп/813/950/21
Номер справи місцевого суду: 496/3558/19
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 19.01.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000299 від 19.05.2019 відносно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Калинівка Джанкойського району АР Крим Україна, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.03.2021 включно

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 19.01.2021 на стадії судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0000299 від 19.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України було задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 19.03.2021 включно.

Мотивуючи зазначене рішення, суд врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину (особливо тяжкий), його ступінь суспільної небезпечності, а також прийняв до увагу особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, зокрема, те, що останній раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, допитаний в судовому засіданні не був, у зв`язку із чим дійшов висновку про неможливість застосування стосовно нього більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, враховуючи продовження існування ризиків переховування від суду та вчинення іншого злочину.

Окрім того, суд 1-ої інстанції звернув увагу на те, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання не змінились обставини, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, а також не змінилась обстановка.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з оскаржуваною ухвалою суду з огляду на наступне:
- судом не було враховано, що протягом півтора року його утримання під вартою його провина у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена жодними показаннями, умислу на позбавлення життя його фактичної дружини в нього не було, події стали наслідком побутової сварки, а висновками експертизи підтверджується, що побої відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та потерпіла його обмовляє;

- поза увагою суду залишилось те, що він раніше не судимий, в місцях позбавлення волі захворів, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.

Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та новою ухвалою змінити застосований стосовно нього запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Біляївському райсуді Одеської обл. знаходиться кримінальне провадження №0000299 від 19.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке заявлялось.

Із зазначених вище підстав апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази його провини у скоєному, оскільки докази, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, досліджуються судом безпосередньо та оцінюються лише під час судового розгляду провадження по суті в суді 1-ої інстанції, а на теперішній час судовий розгляд триває.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, пов`язаних із замахом на завдання смерті його близькій особі фактичній дружині, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до вимог ч. 3 ст. 68 КК України, позбавлення волі на строк від 7 та не більше 10 років за закінчений замах), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду, та впливу на потерпілу і свідків у зазначеному кримінальному провадженні.

Підтвердженням існування зазначених ризиків слугує характеристика особи останнього, зокрема, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, неодружений, тобто фактично міцних соціальних зв`язків не має.

Водночас, зважаючи на те, що обвинувачений особисто знає потерпілу ОСОБА_8 , оскільки вона була його співмешканкою на момент події, остаточне рішення по справі відносно останнього не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні повністю не досліджені, існують ризики того, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів приймає до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він раніше не судимий та має зареєстроване місце постійного проживання в Одеській області, проте зазначає, що вказані обставини не свідчать про зменшення або відсутність викладених вище ризиків.

Що стосується посилань обвинуваченого на позитивну характеристику його особи за місцем проживання та наявність у нього хвороб, апеляційний суд наголошує на тому, що такі твердження є голослівними, жодних доказів на їх підтвердження обвинуваченим надано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, зокрема, з вересня 2019 року, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги той факт, що судові засідання суду 1-ої інстанції неодноразово відкладались саме за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 , тобто останній сприяє затягуванню розумних строків розгляду провадження.

Водночас, ухвалами Одеського апеляційного суду від 03.08.2020, 26.11.2020 та 13.01.2021 вже тричі зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних стрів розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне вкотре наполегливо звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19.01.2021, якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.03.2021 включно залишити без змін.

В черговий раз рекомендувати суду 1-ої інстанції вжити заходів щодо розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів , передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в розумні строки.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3