Справа № 128/2401/20
Провадження №11-кп/801/1222/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -
в с т а н о в и в :
До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло клопотання начальника ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , яке мотивоване тим, що засуджений відбув 2/3 строку покарання та своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив в його задоволенні з тих підстав, що ОСОБА_7 своїм ставленням до праці не довів свого виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання начальника Стрижавської ВК №81. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він за час відбування покарання режиму установи не порушував, має два заохочення, з березня 2020 року працює на виробництві установи неофіційно, а на даний час вже офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, на його утриманні перебуває матір похилого віку, яка хворіє.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в її задоволенні.
Висновок суду про необхідність відмови в задоволенні клопотання обґрунтований, відповідає вимогам ст. 81 КК України, ч.1 ст. 6 КВК України та узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».
Так, згідно ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-достроково звільнити особу від відбування покарання можливо за умови, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, обов`язковими показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені в ч. 2 ст. 81 КК України, критерії: сумлінна поведінка засудженого та сумлінне ставлення до праці.
У ході судового розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у вигляді 2 років позбавлення волі та відбув 2/3 його строку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався та має два заохочення у вигляді подяки за сумлінне виконання обов`язків чергового по камері та виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та ПВР установи, дотримання правил трудового розпорядку та безпеки праці, характеризується посередньо, у взаємовідносинах з персоналом установи поводить себе тактовно, виконує їх законні вимоги, приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.

Однак, 12.11.2019 комісією установи ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні до нього ст. 101 КВК України, а також 13.04.2020 відмовлено в застосуванні до нього ст. 82 КК України як особі, що не стає на шлях виправлення.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення своїм відношенням до праці.
Так, він не був працевлаштований в установі, незважаючи на задовільний стан здоров`я, працевлаштувався лише в серпні 2020 року в майстерні ДУ «Стрижавська ВК (№81), даний факт переконує колегію суддів у тому, що засуджений працевлаштувався з метою задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не досягнув ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 81 КК України та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4