Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5879/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17 липня 2020 року,
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах третьої особи ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17 липня 2020 року щодо накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке розташоване за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , а саме на мобільний телефон «ІРНОNЕ 6S» сірого кольору та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 відмовити. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Звертає увагу на те, що під час проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 будь-яких речей, що безпосередньо являються доказом вчинення кримінального правопорушення вилучено не було. Водночас були вилучені особисті речі ОСОБА_7 та членів його сім`ї, а саме банківські картки та мобільний телефон.

Слідчим під час розгляду клопотання не було доведено яким чином, вилучений у ОСОБА_7 мобільний телефон «ІРНОNЕ 6S» може бути речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні. Він не є об`єктом протиправних посягань, знаряддям та предметом злочину, тому не має жодного значення у зазначеному кримінальному провадженні в розрізі положень ст. 98 КПК України. ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не має жодного процесуального статусу.

Згідно оскарженої ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17 липня 2020 року клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 задоволено частково.

Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке розташоване за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , а саме:

-мобільний телефон «ІРНОNЕ 6S» сірого кольору.

В задоволенні клопотання про накладення арешту на:

-картка банківська «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;

-картка банківська «Приватбанк» № НОМЕР_2 ;

-картка банківська «Приватбанк» № НОМЕР_3 - відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
На думку колегії суддів, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Отже, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.
Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, слідчим управлінням ГУНП в Житомирській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000205 від 03 квітня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.289 КК України.

За змістом клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що у достовірно невстановлений слідством час, але не пізніше 02.04.2020 у ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на протиправне збагачення шляхом незаконного заволодіння транспортним засобом та подальшим вимаганням грошових коштів за його повернення.

Про свій злочинний намір щодо незаконного заволодіння транспортним засобом він повідомив своїх знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та запропонував останнім спільно вчинити кримінальне правопорушення, при цьому розробивши план та узгодивши виконувані ролі щодо незаконного заволодіння автомобілем.

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , усвідомлюючи протиправність та кримінальну караність дій, які пропонував спільно вчинити ОСОБА_10 , погодився на пропозицію останнього, таким чином вступивши у злочинну змову щодо незаконного заволодіння чужим майном.

В подальшому ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дійшли згоди відносно особи потерпілого, а саме визначивши ОСОБА_13 як особу, транспортним засобом якої незаконно заволодіють в поєднанні із погрозами застосування насильства.

Після цього учасники злочинної змови розробили план вчинення злочину та розділили між собою ролі та функції, відповідно до якого ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 шляхом погроз та примусу повинен забезпечити поміщення автомобіля Toyota реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_13 на раніше обумовлене та узгоджене всіма учасниками злочинної змови місце, а саме на територію TOB «Екотакс», за адресою: м. Житомир, вул. Танкістів, 1, яка перебуває у користуванні ОСОБА_14 ..

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, діючи відповідно до раніше досягнутої домовленості та розподілу ролей, 02.04.2020 приблизно о 13 год. 20 хв. ОСОБА_10 , діючи разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змусили ОСОБА_13 зупинити автомобіль керований ним автомобіль Toyota реєстраційний номер НОМЕР_4 разом з причіпом марки 3IЛ реєстраційний номер НОМЕР_5 по вул. Покровській, неподалік перехрестя з вул. Цегельною в м. Житомирі, шляхом блокування вказаного автомобіля керованими ними транспортними засобами, а саме автомобілями Opel реєстраційний номер НОМЕР_4 та Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_6 . Після цього ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в рішучій словесній формі надали протиправну вказівку ОСОБА_13 про переміщення керованого ним автомобіля Toyota реєстраційний номер НОМЕР_4 разом з причіпом марки 3IЛ реєстраційний номер НОМЕР_5 на визначене ними місце, а саме на територію TOB «Екотакс», за адресою: м. Житомир, вул. Танкістів, 1, яка перебуває у користуванні ОСОБА_14 , при цьому погрожуючи застосуванням фізичного насильства відносно нього у разі невиконання висловлених ними вимог.

ОСОБА_13 , усвідомлюючи реальність та дійсність погроз висловлених йому та можливість їх здійснення в обстановці, що склалася, у разі їх ігнорування, погодився перемістити автомобіль у визначене ними місце. Подолавши таким чином волю до супротиву зі сторони потерпілого, діючи відповідно до раніше досягнутих домовленостей, в межах спільного злочинного умислу, під час переміщення автомобіля Toyota реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_12 пересів на переднє пасажирське сидіння вказаного автомобіля, а ОСОБА_10 , керуючи автомобілем Opel реєстраційний номер НОМЕР_4 та ОСОБА_11 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_6 здійснювали супроводження автомобіля Toyota реєстраційний номер НОМЕР_4 разом з причіпом марки 3IЛ реєстраційний номер НОМЕР_5 з метою контролю за діями потерпілого ОСОБА_13 та недопущення вчинення будь-яких дій, направлених на невиконання висловленої вимоги щодо переміщення керованого ним автомобіля у визначене ними місце.

Встановивши контроль за діями та поведінкою потерпілого ОСОБА_13 , відповідно до вказівки, яка поєднана з висловленням погроз застосування насильства у разі опору, автомобіль Toyota реєстраційний номер НОМЕР_4 разом з причіпом марки 3IЛ реєстраційний номер НОМЕР_5 всупереч вол останнього було поміщено на території TOB «Екотакс», за адресою: м. Житомир, вул. Танкістів, 1, яка перебуває у користуванні ОСОБА_14 , доступ до якої потерпілому було обмежено, що призвело до неможливості самостійного повернення належного йому автотранспорту, таким чином незаконно заволодівши автомобілем Toyota реєстраційний номер НОМЕР_4 разом з причіпом марки 3IЛ реєстраційний номер НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_13 .

На переконання органу досудового розслідування було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_7 , який може зберігати речі, які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме були знаряддям або засобами вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі їх сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

10.07.2020 року на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира проведено обшук житла та іншого володіння розташованого за двома адресами, а саме: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено:

-картка банківська «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;

-картка банківська «Приватбанк» № НОМЕР_2 ;

-картка банківська «Приватбанк» № НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон «ІРНСЖЕ 68», сірого кольору.

Клопотання про накладення арешту на майно вилучене у ході обшуку обґрунтоване тим, що вилучені речі мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що з огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про часткове задоволення клопотання, зокрема, що є достатні підстави вважати, що вилучений під час обшуку 10.07.2020 року за місцем проживання ОСОБА_7 телефон, може містити відомості, які можуть бути використанні як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів з забороною відчуження, розпоряджання, використання.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, постановляючи ухвалу про накладення арешту на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 10.07.2020 року, зокрема, на мобільний телефон «ІРНОNЕ 6S» сірого кольору, належно дослідив у повному об`ємі необхідні матеріали провадження, висновок слідчого судді в цій частині оскарженої ухвали є правильним та обґрунтованим.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя навів в ухвалі переконливі мотиви, з яких він дійшов висновку про часткове задоволення клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та відповідно про накладення арешту на мобільний телефон «ІРНОNЕ 6S» сірого кольору, який вилучений під час проведення обшуку 10.07.2020.

На думку апеляційного суду, вилучений під час обшуку мобільний телефон підлягає відповідному дослідженню (в розумні строки) для перевірки органом досудового розслідування версії причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189, ч.2 ст.289 КК України.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 обставини є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала постановлена у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на мобільний телефон «ІРНОNЕ 6S» сірого кольору, який вилучений під час проведення обшуку 10.07.2020, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17 липня 2020 року, якою накладено арешт на вилучений під час проведення обшуку домоволодіння ОСОБА_7 мобільний телефон «ІРНОNЕ 6S» сірого кольору , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :