ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/84/21 Справа № 703/986/20 Категорія: ч.2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000140 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Донецьк, жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, раніше судиму:

- 21 квітня 2008 року Куйбишевським районним судом м. Донецьк за ч.1 ст. 309 КК України 200 год. громадських робіт;

- 01 квітня 2011 року Калінінським районним судом м. Донецьк за ч. 3 ст. 185 КК України, на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком;

- 02 грудня 2012 року Калінінським районним судом м. Донецьк за ч.1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України, на 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнену 14 серпня 2014 року ухвалою Малинівського районного суду м. Одеса від 6 серпня 2014 року за ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,-

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, до 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 31.01.2020.

Вирішена доля речових доказів в порядку ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2020 ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 21 січня 2020 близько 23 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_9 , яка виникла після спільного вживання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно нанесла один удар дерев`яним топорищем по голові останнього, чим заподіяла йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: перелому кісток основи і склепіння черепа із утворенням ділянки скалкового перелому в його лівій лобно-скронево-тім`яній області, епідуральної гематоми в проекції лівої лобно-скронево-тім`яній області головного мозку, яка розповсюджується і на початок основи черепа зліва, розриву твердої мозкової оболонки в проекції скалкового перелому черепа, суцільного субарахноїдального крововиливу на випуклій поверхні лівої півкулі головного мозку, забиття мозкової речовини в товщі правих підкоркових ядер та стовбурового відділу мозку, кров у лівому бічному шлуночку головного мозку, суцільного крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин лівої половини випуклої поверхні голови, який частково розповсюджується і на її праву тім`яно - скроневій області голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05- 6-02/031 від 05.03.2020 за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок отримання яких ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в КНП «Смілянська міська лікарня».

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його до 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що в неї на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей 2011 та 2016 років народження. Також в достатній мірі не враховано її щирого каяття, визнання вини, надання потерпілому першої медичної допомоги та виклик швидкої допомоги, поведінку потерпілого ОСОБА_10 , який намагався її вдарити, а вона захищалась від його дій, хвилюючись за своїх дітей, які знаходились в іншій кімнаті.

Зазначає, що судом безпідставно враховано при призначенні їй покарання в якості обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що їй можливо призначити покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок міськрайонного суду відповідає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

В ч.2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував: ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка характеризується позитивно, раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в мінімальному розмірі, в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та призначення їй покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, як просила обвинувачена в апеляційній скарзі, оскільки покарання їй призначено в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, обвинувачена раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, знову вчинила умисне кримінальне правопорушення наслідком якого стала смерть потерпілого ОСОБА_9 , що свідчить про її схильність до скоєння кримінальних правопорушень, та небажання стати на шлях виправлення.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_7 , як на підставу для призначення їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України, на факт перебування на її утриманні двох малолітніх дітей є недоречним.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до копій витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 0 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 обвинувачена ОСОБА_7 є матір`ю двох дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як вбачається з заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.03.20 ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Колегія суддів вважає, що факт материнства ОСОБА_7 не може слугувати пом`якшуючою покарання обставиною та такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, та не дає підстав для призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України з огляду на те, що вона позбавлена батьківських прав щодо її малолітніх дітей.

Доводи обвинуваченої про безпідставне врахування судом першої інстанції при призначенні їй покарання в якості обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння є необгрунтованими.

Так з встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, викладених у вироку суду, вбачається, що ОСОБА_7 , її співмешканець та потерпілий ОСОБА_9 , в день зазначених подій спільно вживали спиртні напої. Факт спільного вживання спиртних напоїв не заперечувала сама обвинувачена ОСОБА_7 при наданні показань в суді першої інстанції. Даних про те, що обвинувачена ОСОБА_7 не вживала спиртні напої матеріали кримінального провадження не містять та обвинуваченою не надано.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про неврахування судом першої інстанції в достатній мірі її щирого каяття, визнання вини, надання потерпілому першої медичної допомоги та виклик швидкої допомоги, поведінки потерпілого ОСОБА_10 , є безпідставними, оскільки вказані обставини судом першої інстанції були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження міськрайонним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, як про це просить обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, ч. 1 п. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді