Дата документу 06.10.2020 Справа № 314/3907/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/3907/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_9.
Провадження №11-кп/807/1611/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_10.
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_11.,

суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13.,

при секретарі ОСОБА_14.,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 серпня 2020 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, є особою з інвалідністю, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29 липня 2016 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 - ч.1 ст.115, ч.1 ст.263, ст.348, ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_15 - в режимі відео конференції з приміщенням Вільнянського районного суду Запорізької області,

захисника - адвоката ОСОБА_16.,

Обвинувачений ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 серпня 2020 року, якою клопотання прокурора задоволене, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 продовжений строком на 60 діб - з 00-00 години 06 вересня 2020 року по 24-00 години 04 листопада 2020 року включно в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, які були підставою обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, який, на його думку, є неперевіреною особою у цьому провадженні.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що повідомлення про підозру, реєстр матеріалів досудового розслідування, клопотання прокурора, не відповідає вимогам статусу офіційного документа та вимогам засвідчення копій офіційних документів, вважає, що повідомлень про підозру взагалі не існує.

Також обвинувачений зазначає, що кримінальне провадження №10000384 за ч.1 ст.263 КК України зареєстроване 23 квітня 2019 року, а експертизи по цьому провадженню забезпечувалися в рамках кримінального провадження №0000057 від 17 січня 2019 року. Кримінальні провадження, на підставі яких Шевченківським районним судом м.Запоріжжя здійснюється судове провадження, відсутні у Єдиному реєстрі судових рішень.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ухвала Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2019 року про направлення кримінального провадження №314/3281/18 за ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України до іншого суду, тобто до Шевченківського, засвідчена печаткою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

Оскаржувана ухвала Шевченківського районного суду, на думку обвинуваченого ОСОБА_1 , також не відповідає вимогам офіційного документа.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.15 - ч.1 ст.115, ч.1 ст.263, ст.348, ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України.

В судовому засіданні 20 серпня 2020 року прокурором заявлене клопотання, яке надійшло через канцелярію суду, про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1- 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: ОСОБА_1 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме: ОСОБА_1 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і невідворотність покарання, обвинувачений ОСОБА_1 з урахуванням встановлених обставин, може переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_1 неодружений, дітей не має та не має стійких соціальних зв`язків, що вказує на те, що останній може у будь-який момент залишити територію Запорізької області та переховуватись від суду, чим перешкоджатиме судовому розгляду кримінального провадження. Також прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_1 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілих та свідків, провокувати у них бажання відмовлятися від наданих свідчень, тим самим перешкодити кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_1 проти клопотання прокурора заперечує, вважає його кримінальне переслідування незаконним, оскільки жодного обвинувального акту, належним чином завіреного, не існує. Вважає протиправним його перебування під вартою та судом.

Захисник ОСОБА_17. проти клопотання прокурора заперечував, заявив про недоведеність ризиків передбачених ст.177 КПК України, невідповідність обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставинам справи, можливості обрати інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого, посилаючись на те, що саме такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, на утриманні якого знаходиться мати похилого віку, що потребує його допомоги. Зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання, не переховувався від слідства, не перебував у розшуку та не перешкоджав встановленню істини у кримінальному провадженні. Всі докази по справі зібрані, і жодні з них обвинувачений не може спотворити, сховати чи знищити.

Потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в судовому засіданні присутніми не були, просили проводити продовження судового розгляду без їх участі.

Представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_18 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим збитків, завданих злочином, розглядати справу без її участі та участі цивільного позивача.

Обвинуваченому ОСОБА_1 була забезпечена можливість взяти участь у апеляційному розгляді та останній був доставлений до зали суду, проте відмовився брати участь у розгляді його апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_19. (повноваження якої підтверджуються відповідним дорученням) на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими. Повноваження прокурора, який звернувся з клопотанням, підтверджуються відповідною постановою заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури від 19 вересня 2020 року.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_1 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 - ч.1 ст.115, ст.348, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, які є особливо тяжкими, тяжкими та нетяжким злочинами відповідно.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час, при цьому суд врахував і поведінку обвинуваченого під час судового провадження.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому суд врахував ступень тяжкості та характер інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень, суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаних правопорушень, те, що у обвинуваченого ОСОБА_1 відсутнє офіційне місце роботи, він неодружений, є особою з інвалідністю, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, проживає разом з матір`ю, яка є особою похилого віку, відомості про її знаходження на утриманні ОСОБА_1 в матеріалах провадження відсутні. ОСОБА_1 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у період іспитового строку, наступні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_1 (за ч.1 ст.122, ч.3 ст.15, ч.2 ст.11 КК України), стосуються того ж самого потерпілого ОСОБА_2 . Під час судового розгляду обвинувачений проявляє агресивну поведінку відносно цього потерпілого, також проявляє неповагу до інших учасників провадження, дозволяючи собі неетичні висловлювання та адресу вказаних осіб, ігнорує розпорядження суду щодо дотримання порядку в залі суду. За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується як особа з запальним характером, на яку до сільської ради надходили неодноразові скарги від сусідів та мешканців села.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам, які є високими, та не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

З приводу твердження обвинуваченого про невідповідність обвинувальних актів, реєстру матеріалів досудового розслідування та клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою статусу офіційного документа та вимогам засвідчення копій офіційного документа, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень п.21 розділу VII «Формування і оформлення судових справ» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №814 від 20 серпня 2019 року, у разі подання апеляційної скарги на ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, суд самостійно, виходячи з конкретних обставин справи та змісту апеляційної (касаційної) скарги, вирішує питання про перелік матеріалів, копії яких йому необхідно надіслати до суду апеляційної (касаційної) інстанції для розгляду скарги.

Копії матеріалів справи формуються в порядку, визначеному цією Інструкцією, в окремий том у спеціальну обкладинку.

Матеріали оскарження ухвали формуються лише з копій матеріалів, необхідних для розгляду скарги. До матеріалів оскарження ухвали приєднується копія оскаржуваної ухвали, яка виготовляється з оригіналу ухвали з підписом судді (підписами суддів) та засвідчується суддею, а за його відсутності - одним із заступників голови суду або головою суду. При цьому копія оскаржуваної ухвали засвідчується в установленому порядку. Оригінал оскаржуваної ухвали залишається в матеріалах справи.

Опис матеріалів оскарження ухвали підписує суддя та працівник апарату суду (із зазначенням посади, прізвища, ініціалів та дати), який формує матеріали оскарження ухвали.

Матеріали оскарження ухвали надсилаються до відповідного суду у встановленому чинним законодавством порядку.

Дані матеріали оскарження ухвали з апеляційної скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 оформлені у відповідності до вимог вказаної Інструкції.

В свою чергу, відповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства перевіряється судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання відповідно до вимог ст.314 КПК України.

Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.

Доводи обвинуваченого щодо проведення експертиз під час досудового розслідування, неправильності проведеного досудового розслідування, тощо, мають перевірятися судом першої інстанції під час судового розгляду провадження у встановленому законом порядку.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Разом з тим, щодо визначення судом першої інстанції строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вказані вимоги закону врахував не в повній мірі з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали від 20 серпня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_1 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, який обчислюється з дня закінчення строку дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 30 червня 2020 року, а саме з 06 вересня 2020 року.

Тобто, дане питання вирішене судом першої інстанції задовго до закінчення строку дії попередньої ухвали та фактично 20 серпня 2020 року продовжено тримання під вартою обвинуваченого на строк, який перевищує 60 днів, а саме: до 04 листопада 2020 року.

У такий спосіб фактично нівелюються положення ч.3 ст.331 КПК України, якою законодавець, ураховуючи один із принципів судочинства - забезпечення права на свободу та особисту недоторканість (ст.29 Конституції України, п.5 ч.1 ст.7, ст.12 КПК України), а також положення ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, поставив перед судом завдання: через певні проміжки часу, визначені законом, контролювати обґрунтованість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та з`ясовувати доцільність збереження такого запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу суду на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 продовжений до 18 жовтня 2020 року 24-00 години.

В подальшому питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 серпня 2020 року, якою клопотання прокурора задоволене, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 продовжений строком на 60 діб - з 00-00 години 06 вересня 2020 року по 24-00 години 04 листопада 2020 року включно в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», змінити.

Визначити, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 продовжений до 18 жовтня 2020 року 24-00 години.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10. ОСОБА_12. ОСОБА_13.