КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 15 липня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2020 року,

за участі: прокурора захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , накладено арешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000605, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України, вилучене за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на відео-реєстратор «Digital Video Recorder», s/n TZAEL36900171.
Не погоджуючись з таким рішення,захисник ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичних обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що у клопотанні сторони обвинувачення відсутні оригінали та належним чином завірені копії будь-яких документів, в тому числі і таких, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи свого клопотання. Окрім того, не зазначено підставу і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право на майно, яке належить арештувати.
На думку апелянта, слідчим суддею порушено право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та проігноровано вимоги частини 2 статті 171 КПК України.
Окрім того зазначає, що Шевченківський районний суд міста Києва утворено у незаконний спосіб; його органом управління є орган, який не має законних повноважень на здійснення таких функцій; всупереч вимогам закону, суд не має статусу органу державної влади.
Визначення слідчого судді відбулося з істотним порушенням вимог частини 3 статті 35 КПК України. На офіційному сайті Шевченківського районного суду міста Києва в порталі «Судова влада» відсутній звіт про авторозподіл, що свідчить про не проведення такого розподілу і визначення слідчого судді. Відтак, слідчого суддю ОСОБА_10 визначено незаконно.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 07 червня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000605 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України.

21 квітня 2019 року, в період часу з 07.55 год. до 10.00 год. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року, слідчий СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_11 , який входить до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, провів обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході проведення обшуку виявлено та вилучено відео-рекордер «Digital Video Recorder», s/n TZA1EL36900171.
Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві майора поліції ОСОБА_12 від 22 квітня 2020 року, у даному кримінальному провадженні зазначений відео-рекордер визнано речовим доказом.
28 квітня 2020 року старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на відео-реєстратор «Digital Video Recorder», s/n TZAEL36900171.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчим суддею місцевого суду зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000605 про накладення арешту, слідчийсуддя дослідив матеріали, додані до клопотаннята прийшов до правильного висновку, що вилучене майно за місцем проживання ОСОБА_6 має ознаки доказів у кримінальному провадженні та зберегло на собі сліди кримінальних правопорушень, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Зазначене майно постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві майора поліції ОСОБА_12 від 22 квітня 2020 року визнано речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на зазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що клопотання органу досудового розслідування подане з порушенням ч. 2 ст. 171 КПК України, - не знайшло свого підтвердження і не тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування.

Доводи представника власника майна про те, що визначення слідчого судді відбулося з істотним порушенням вимог ч. 3 ст. 35 КПК України, - не знайшло свого підтвердження, оскільки в матеріалах провадження міститься протокол передачі справи раніше визначеному слідчому судді (с.с.157).

Інші доводи, які зазначені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджено достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , накладено арешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000605, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України, вилучене за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на відео-реєстратор «Digital Video Recorder», s/n TZAEL36900171, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/3128/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_10
Категорія ст.170 КПК Доповідач ОСОБА_1