Справа №949/777/20
Провадження №1-кс/949/109/20
У Х В А Л А

17 липня 2020 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , начальника СД ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання начальника СД Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна по матеріалах кримінального провадження №0000518 від 11.08.2017 року,

в с т а н о в и в:

Начальник СД Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучені під час огляду 10.07.2020 року 26 (двадцять шість) палетів із мішками наповненими деревним вугіллям, 5 (п`ять) піролізних печей, близько 25 (двадцять п`ять) метрів кубічних колод деревини різних порід, які перебувають у володінні ОСОБА_7 , жителя с. Ясинець Дубровицького району Рівненської області з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
В обґрунтування клопотання начальник СД посилається на те, що в провадженні СД Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000518 від 11.08.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України.
Вказує на те, що 11 серпня 2017 року до Дубровицького ВП Сарненського ВП надійшло повідомлення, про те, що поблизу с. Ясинець Дубровицького району на відкритій місцевості за кладовищем незаконно функціонує виробництво деревного вугілля.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 повідомив, що з 2017 року він являється ФОП. Його діяльність полягає в лісопильному та стругальному виробництві; виробництві інших основних органічних хімічних речовин; виготовлені виробів із бетону для будівництва; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний), неспеціалізована оптова торгівля та виробництво іншої продукції. У власності його батька ОСОБА_8 є земельна ділянка поблизу с. Ясинець (кадастровий номер :03:006:0077). У 2017 році він вирішив розмістити там майданчик по випалюванню деревного вугілля, що і зробив. В тому ж році розмістив три піролізні печі і почав свою діяльність. У 2018 році його рідній брат ОСОБА_9 , який також являється ФОП, розмістив на вказаній вище ділянці ще дві піролізні печі, які почали функціонувати з того ж року. Так вони займались своєю діяльність до 10 липня 2020 року до приїзду працівників поліції та прокуратури, які йому повідомили, що він використовує земельну ділянку не за призначенням.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 повідомив, що з осені 2018 року він влаштувався на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 . На підтвердження цього у нього є відповідні документи (не надав). У ОСОБА_7 у власності є земельна ділянка поблизу с. Ясинець на якій він займається виготовленням деревного вугілля, а саме його випалювання в «бочках», тобто в піролізних печах. Влаштувався ОСОБА_10 в якості різноробочого. В основному його діяльність полягає як кочегара, а саме рубанні дров та підкиданні їх в «бочки». Так він працював до 10 липня 2020 року до поки не приїхали працівники поліції та працівники прокуратури і не повідомили, що у його роботодавця ніби є проблеми із документами, які саме він не знає, так як йому ніхто нічого не розповідав.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка :03:006:0077 має цільове призначення 01.03, тобто для ведення особистого селянського господарства, власність приватна. Право власності, як і повідомив ОСОБА_7 , дійсно належить ОСОБА_8 .
У ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено речові докази у кримінальному провадженні, які мають значення для кримінального провадження, а саме: 26 палетів із мішками наповненими деревним вугіллям, 5 піролізних печей, близько 25 метрів кубічних колод деревини різних порід. Вилучене майно під розписку передане під відповідальне зберігання ОСОБА_7 .
Вказані оглянуті та вилучені об`єкти є речовими доказами у кримінальному провадженні та мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні.
У клопотанні начальник СД ОСОБА_4 ставить питання про накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки є підстави вважати, що вилучене майно може бути відчужене власником.
У судовому засіданні начальник СД ОСОБА_4 клопотання про арешт майна підтримав, зіславшись на обставини, викладені в даному клопотанні та просив його задоволити.
Представник володільця вилученого майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання та зазначив, що ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем та займається законною підприємницькою діяльністю по виготовленню деревного вугілля з наявними дозвільними документами, які були надані працівникам поліції. Статтею 173 КПК України чітко зазначено, що повинен враховувати слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна. Так, ОСОБА_7 на даний час допитаний в якості свідка. Підозра ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, не оголошена. Крім того, клопотання не містить даних про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, при тому що досудове розслідування триває близько трьох років.
До того ж, адвокат ОСОБА_5 звернув увагу суду на той факт, що ОСОБА_7 вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 188-5 КУпАП за невиконання законних розпоряджень чи приписів посадових осіб, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів. Тому зазначене свідчить про те, що дії ОСОБА_7 не потягнули наслідків, які передбачає ст. 254 КК України.
Слідчий суддя розглянувши вказане клопотання, дослідивши надані до нього матеріали, якими обґрунтовуються його доводи, заслухавши думку начальника СД та представника володільця вилученого майна приходить до наступного висновку.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, наявного у матеріалах клопотання, вбачається, що 11 серпня 2017 року по факту незаконного виробництва невідомими особами деревного вугілля на відкритій місцевості поблизу с. Ясинець Дубровицького району до ЄРДР внесені відомості за ч. 1 ст. 254 КК України.
Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що метою арешту майна є забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Вказаний перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.
Аналізуючи дане клопотання про арешт майна та пояснення слідчого, останній вказує, що метою застосування такого арешту є збереження речових доказів.
Зазначене підтверджується постановою начальника СД Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 від 10.07.2020 року про визнання та приєднання переліченого у клопотанні майна в якості речових доказів до кримінального провадження №0000518 від 11.08.2017 року.
Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України цього Кодексу.
Однак вищевказані вимоги начальником СД дотримані не в повному обсязі.
Зазначаючи обставини, якими начальник СД обґрунтовує свої доводи, не наводить підставу для накладення арешту на вказане ним майно та обґрунтування необхідності такого такого арешту.
До того ж, вказаний перелік майна не містить чіткої конкретизації та ідентифікації, що надає можливість відрізнити його від іншого аналогічного майна.
Обов`язок подачі таких даних лежить саме на начальнику СД, який у відповідності до ст. 40-1 КПК України наділений повноваженнями слідчого та який звернувся з клопотанням про арешт майна.
Крім того, як у клопотанні, так і у витязі з ЄРДР, які наявні у матеріалах клопотання, містяться відомості про виробництво деревного вугілля, хоча правова кваліфікація значиться по ст. 254 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за безгосподарське використання землі.
Основним безпосереднім об`єктом такого злочину є встановлений порядок раціонального використання, захисту і відтворення земель як складної природної екосистеми, тісно пов`язаної з іншими елементами довкілля. Його додатковим обов`язковим об`єктом є життя і здоров`я особи. Предметом злочину виступають землі будь-якого цільового призначення.
Однак, даних про те, що зазначені у клопотанні деревне вугілля, піролізні печі та деревина є предметом безгосподарського використання землі, начальником СД не надано.
Слід зважати на той факт, що обов`язковими ознаками об`єктивної сторони злочину є: 1) діяння - без господарське використання земель; 2) наслідки - тривале зниження або втрата їх родючості, виведення земель із сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури ґрунту; 3) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
При цьому, будь-яких розрахунків завданої шкоди вказаній земельній ділянці начальником СД не наведено та не долучено доказів, які такий розмір підтверджували б.
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 10.07.2020 року, вказане майно, а саме 26 (двадцять шість) палетів із мішками наповненими деревним вугіллям, 5 (п`ять) піролізних печей, 25 (двадцять п`ять) метрів кубічних деревини породи береза було вилучено на земельній ділянці із кадастровим номером :03:006:0077 з цільовим призначенням 01.03, тобто для ведення особистого селянського господарства, яка огороджена із усіх сторін дерев`яним парканом.
Отже, з відомостей, які містяться у протоколі огляду місця події, неможливо встановити факт нераціонального використання землі.
До того ж, суб`єкт такого злочину є спеціальний.
Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У судовому засіданні не встановлено підстав для арешту майна, так як дане клопотання є передчасним, оскільки на момент його розгляду не визначено чи завдана шкода, не встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні певною особою кримінального правопорушення, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, бо до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені лише дані про незаконне виробництво невідомими особами деревного вугілля на відкритій місцевості, що само по собі не містить інформації про наявність кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України, бо відсутні вказання на необхідні ознаки такого складу злочину, що у відповідності із ст. 173 КПК України, обумовлює відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки не доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
На підставі викладеного, виходячи із принципу змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, рахую, що слідчий не надав суду належних доказів щодо необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у кримінальному провадженні №0000518 від 11.08.2017 року.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.7, 9, 22, 94, 170 - 173, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання начальника СД Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна по матеріалах кримінального провадження №0000518 від 11.08.2017 року - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1