Справа № 381/1869/18
Провадження № 1-кп/361/269/20
В И Р О К
Іменем України

---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
12 листопада 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:
головуючого, судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000277 від 21.03.2018 року по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, вдівця, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині за наступних обставин.

Судом визнано доведеним, що 21.03.2018, близько 11:30 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , діючи з ревнощів та прямим умислом, направленим на позбавлення життя своєї дружини ОСОБА_8 , кухонним ножем наніс їй один удар в ліву частину грудної клітки, тобто у життєво важливий орган, внаслідок чого настала смерть потерпілої безпосередньо на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13/д/58 від 25.05.2018 тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани грудної клітки зліва, проникаючої в плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останньої.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, яквбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, визнав частково, а саме не заперечував факт заподіяння ножем тілесного ушкодження потерпілій

ОСОБА_9 , а лише заперечив наявність умислу на заподіяння смерті, оскільки хотів тільки налякати її. Також не згоден із зазначеним у обвинувальному акті часом нанесення тілесних ушкоджень дружині. Водночас повідомив, що в момент нанесення дружині тілесного ушкодження перебував у свідомості частково. Вона над ним кепкувала з приводу його головних болів і щоб вона перестала насміхатись схопив ніж зі столу та хотів налякати її, навіщо наніс ножове тілесне ушкодження пояснити не може. Вважає, що смерть настала по не залежним від нього обставинам, тому що швидка медична допомога прибула на його думку через декілька годин, весь цей час він намагався надати дружині медичну допомогу, як міг, затискав рану. Ознайомившись із отриманими роздруківки наданих з медичної допомоги та інформації з ПрАТ «Київстар» про час дзвінків про виклик невідкладної медичної допомоги, пояснив, що час очікування для нього був довгий і тому стверджував у суді, що медична допомога приїхала за його викликом приблизно через 1,5-2 години.

По суті вчиненого повідомив, що 20.03.2018 року до них прийшов знайомий по імені ОСОБА_10 із м. Таращі, який приїхав забрати свої інструменти з місця свого проживання. Дізнавшись, що він топить баню, ОСОБА_10 попросився відвідати їхню баню та переночувати в них, на що вони погодились. Потім вони приблизно о 14-15 годині всі пообідали і вжили із ОСОБА_10 по три стопки горілки, ємністю по 40 гр. Особисто він перед банею не п`є. Після обіду ОСОБА_10 пішов до себе за інструментом, а він став готувати баню. У вечірній час знаходячись у бані через вікно побачив, що ОСОБА_10 повернувся до них, після цього він ще десь протягом 30-40 хвилин топив у бані, а потім приблизно о 19 годині вечора пішов у свій дім, на вулиці в цей час вже смеркало. Більше подій в той вечір не пам`ятає.

21.03.2018 року о 7:20 год. отямився у кімнаті свого сина від сильної болі в грудях, чомусь запам`ятав саме цей час. Його дружина ОСОБА_8 спала в іншій кімнаті. Зробив собі чай та бутерброд, але їсти не зміг від болю. Подивившись у дзеркало трюмо, побачив, що в нього губи розбиті, верхні зуби шатаються, під лівим оком розсічено, а пізніше з`явився там синець, а також відчував сильну біль у грудях, як виявилось пізніше було зламано три ребра, на светрі в якому був одягнутий була кров. Хто, коли і при яких обставинах його сильно побив він не пам`ятає. Після цього пішов в іншу частину свого будинку, там нікого не було, а потім пішов годувати своїх собак та приблизно о 8-й годині ранку повернувся у будинок. В цей час прокинулась дружина і він став розпитувати хто його побив, а дружина у відповідь стала з нього кепкувати та сміятись. Після цього він пішов у баню, коли вийшов з бані, дружина - ОСОБА_8 вже стояла на ганку та продовжувала насміхатись з його болі в голові та говорила, що він склеротик. При цьому дружина сказала, що піде від нього жити до ОСОБА_10 , але цей вислів він сприйняв як жарт. За характером він не ревнивий, раніше її ревнував, але до сварок з приводу ревнощів не було. Коли підійшов до дружини, то взяв зі столу ніж, яким напередодні різав тонкі гілки для бані. Ніж взяв, щоб налякати її, з метою щоб вона припинила з нього насміхатись. Ревнощів, та злості до дружини коли взяв ніж в нього не було. Побачивши ніж дружина на його думку злякалась і сказала: «Бусік ти ж знаєш що я тебе кохаю» і після цього він ударив її ножем, куди саме не пам`ятає. Момент нанесення удару ножем дружині тілесного ушкодження не пам`ятає, також не бачив та не міг зрозуміти в яку частину тіла дружини він наніс ножове поранення. Пам`ятає лише ніж у рані в тілі дружини, все це пам`ятає великим планом, як при фотоспалаху у білому кольорі. бачив лише її кофту світло фіолетового кольору і що ніж був глибоко в її тілі, ніж був в його правій руці, а лезо ножа в тілі дружини. Відразу в нього появилось багато думок, здивування, потім промайнули думки які внутрішні органи в дружини він пошкодив. Все відбувалось як при уповільненій зйомці, було таке відчуття, що дружина не зрозуміла, що сталось, скільки часу було і пройшло не знає. Після цього, витягнув ніж з тіла дружини і обняв її та допоміг їй пройти в кімнату, оскільки на одну ногу вона кульгала та пересувалася за допомогою однієї милиці. Ніж яким спричинив дружині тілесне ушкодження він витягнув із тіла дружини і під час коли допомагав останній пройти в кімнату поклав його в кімнаті на стіл, чи була на лезі ножа кров не пам`ятає. В момент нанесення дружині ножового поранення вони стояли обличчями один проти одного, дружина стояла на ганку і за рахунок сходинки на якій вона стояла, вони були майже рівні. Під час нанесення удару ножем він не спотикався. Стіл на якому лежав ніж, стояв ліворуч від дружини, вказаний ніж він взяв правою рукою.

Знаходячись в кімнаті, дружина сказала, що їй погано і дістала із свого карману мобільний телефон, з якого він, за її проханням зателефонував на швидку медичну допомогу та викликав лікаря і поклав дружину на софу. Викликаючи швидку медичну допомогу він не пам`ятає, що саме говорив лікарям. Це відбувалось на його думку в період з 9 до 10 години ранку. Потім став надавати дружині медичну допомогу, прикладаючи до рани полотняні рушнички, рана у дружини знаходилась під лівою груддю. Під час надання дружині медичної допомоги, вони розмовляли між собою та заспокоював її, що буде все добре, а потім хтось із них згадав, що потрібно перевірити чи закрита хвіртка у двір, щоб лікарі змогли безперешкодно зайти у їхній будинок. Повернувшись назад, він продовжував тримати рушники біля її рани, крові майже не було за виключенням декількох крапель і тому подумав, що рушник приклав не до рани. В якийсь момент з дружини пішло повітря, злякавшись це, сказав дружині тримати рану, а сам вибіг на вулицю, щоб подивитись чи не приїхала швидка медична допомога, оскільки боявся що лікарі не зможуть зайти із-за неприв`язаної їхньої, великої собаки. Повернувшись в будинок побачив, що дружина вже лежала на спині на підлозі поряд із софою, повернувши її на бік, став правою рукою притискати рану, а лівою рукою під її голову підклав дрова, які знаходились поруч. В цей час з її роту пішла кров із згустками, які він став виймати, щоб дружина не захлинулась, при цьому декілька разів вибігав на вулицю подивитись, чи не приїхали лікарі. Зайшовши в черговий раз в будинок, звернув увагу, що щось не так із його дружиною та перевірив її пульс на руці і шиї, пульсу вже не було. В цей час зателефонував телефон дружини, телефонували лікарі, яким він повідомив, що дружина вже померла. Дослівно про що була розмова не пам`ятає. Також не пам`ятає при яких обставинах писав записку, «Прости меня ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Я без тебя жить не могу. Я за тобой. Прости син.» Після написання цієї записки, ножем яким він заподіяв дружині ножове поранення, різав собі вени на руці. Навіщо наніс удар ножем дружині пояснити не може, ніж взяв щоб налякати дружину. Якби на столі лежав би інший предмет, а не ніж, то він взяв би той предмет. Всі події які відбувались 21.03.2018 пам`ятає частково. Пам`ятає де, як і в якому місці брав ніж в руки, пам`ятає, що він дружині у відповідь її насміхань нічого не говорив, а момент заподіяння дружині ножем тілесного ушкодження не пам`ятає. Пам`ятає тільки як ніж вже був у тілі його дружини. Також зазначив, що йому ніхто не заважав розвернутись і піти від дружини, щоб уникнути цього конфлікту. Умисне вбивство дружини не планував, тому вину визнає частково. Вважає, що позбавив дружину життя із-за того, що напередодні його було побито, взагалі чому заподіяв ножове поранення дружині пояснити не може, а ніж схопив щоб налякати останню. Не пам`ятає також як працівники поліції проводили за його участю слідчий експеримент. 21.03.2018 вдома знаходились тільки він і його дружина. Під час подружнього життя між ними виникали сварки з різних причин, а також із-за того що дружина часто зловживала алкоголем, але тілесних ушкоджень останній під час сварок не заподіював. Він також вживав алкогольні напої, але залежним від алкоголю себе не вважає і підтверджень його алкогольної залежності у кримінальному провадженні не має, крім інформації у характеристиці наданої головою сільської ради на його ім`я. З ОСОБА_10 він ніколи не сварився і не ревнував свою дружину до нього, оскільки той за своєю статурою майже на половину менший нього. Крім того його дружина постійно кепкувала з ОСОБА_10 та не сприймала його серйозно.

Знаходячись в слідчому ізоляторі, звернув увагу, що на його голові є рана. З приводу його тілесних ушкоджень у вигляді перелому ребер та болі в голові він повідомляв працівників поліції і знаходячись у Фастівській лікарні факту наявності в нього тілесних ушкоджень не зафіксовано. Перебуваючи у слідчому ізоляторі він звертався до лікарів, але за відсутності вільних місць йому в госпіталізації було відмовлено, тому належних доказів про наявність у нього вказаних ним тілесних ушкоджень надати суду не може.

Всі події які відбувались зранку 21.03.2018 року пам`ятає частково. Вважає, що кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України невірна. Вважає, що обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину є недоведеним, не підтверджується доказами, дослідженими судом безпосередньо у судових засіданнях, вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. При призначенні покарання просив врахувати пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Крім того, просив визнати неналежними та недопустимими доказами у справі висновок судово-психіатричного експерта № 226 і характеристику з місця проживання на його ім`я від 22.03.2018 року за підписом сільського голови ОСОБА_13 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримала позицію свого підзахисного і також вважає, що дії останнього повинні кваліфікуватись за ч. 2 ст. 121 КК України, а тому просила змінити правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення із ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити останньому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України.

Незважаючи, що ОСОБА_6 свою винуватість в інкримінованому йому злочині визнає частково то така встановлена і доведена в процесі судового слідства дослідженими доказами, які надала сторона обвинувачення.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 , яка повідомила, що ОСОБА_8 є її рідною дочкою, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , які прожили в шлюбі більше 25 років. На теперішній час вона проживає окремо від них у м. Фастові Васильківського району Київської області. Під час подружнього життя між ОСОБА_6 та її дочкою постійно виникали сварки, під час яких останній неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим дочка декілька разів мала намір розірвати шлюб з ним. Як тільки виникало питання щодо розірвання шлюбу то ОСОБА_6 за допомогою спільного вживання алкоголю мирився з дочкою. Вона, як матір, наполягала, щоб ОСОБА_6 залишив в покої її дочку та пішов із її життя. Дочка їй неодноразово розповідала, що ОСОБА_6 їй постійно спричиняв тілесні ушкодження. Останні роки ОСОБА_6 разом із її дочкою вживали алкогольні напої. На її думку саме ОСОБА_6 привчив її дочку вживати алкоголь. Характеризує ОСОБА_6 з негативної сторони, як хитрого чоловіка, який завжди шукає вигоду тільки для себе. Свідком вбивства її дочки вона не була, тому про обставини повідомити нічого не може. Про цей злочин дізналась від працівників поліції по телефону. ОСОБА_6 майнову і моральну шкоду не відшкодовував, пробачення не просив, матеріальних претензій до нього не має. Цивільний позов не подавала, просила призначити ОСОБА_6 найсуворіше покарання у виді позбавлення волі, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України (том 2 а. с. 62).

Крім показань потерпілої, вина ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Протоколом огляду місця події від 21.03.2018 - місця вчинення злочину з ілюстрованою фототаблицею, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , під час якого виявлено труп потерпілої

ОСОБА_8 зі слідами насильницької смерті у виді колото-різаного поранення в грудній клітці. Також виявлено та вилучено чоловічий светр світлого кольору із плямою бурого кольору схожою на кров, з поверхні вхідних дверей із зовнішньої сторони на марлевий тампон сліди бурого кольору, з поверхні столу два кухонні ножі із білою та коричневою рукоятками, ганчірку зі слідами бурого кольору схожими на кров та записку з текстом у виді вибачень за вчинене, а саме: «Прости меня Вика и Господь я без тебя жить не могу. Я за тобой Прости сын».

(том 1 а. с. 61-83)

Протоколом огляду місця події з ілюстрованою таблицею до протоколу від 22.03.2018 приміщення моргу м. Фастова та трупу ОСОБА_8 , під час якого вилучено одяг та біологічні зразки потерпілої.

(том 1 а. с. 84-90)

У протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.03.2018, зафіксовано, що під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, в ході особистого обшуку у ОСОБА_6 було виявлено та вилученоспортивну кофту темно-зеленого кольору.

(том 1 а. с. 95-97)

Із протоколу слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 22.03.2018 та відеозаписом цієї слідчої дії, відповідно до яких, обвинувачений ОСОБА_6 , за участі захисника, на місці вчинення злочину розповів та показав механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , а саме один удар ножем в ліву частину грудної клітки потерпілої.

(том 1 а. с. 109-113)

Висновком судово-медичної експертизи № 13/д/58 від 25.05.2018 трупу

ОСОБА_8 , відповідно до якого, під час судово-медичного дослідження трупу виявлено тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани грудної клітки зліва, проникаючої в плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, що супроводжувалось внутрішньою кровотечею, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а також синця на лівій молочній залозі, який має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості.

Колото-різана рана виникла від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обух «П»- подібного перетину з найбільшою товщиною слідоутворюючої частини близько 1 мм та лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини ранячого знаряддя була близько 15мм +5мм.

Експертом не виключена можливість, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли виникнути за обставин, вказаних ОСОБА_6 під час допиту та проведеного з ним слідчого експерименту, а також не виключена можливість, що після нанесених ушкоджень, у потерпілої залишилась здатність до активних дій після заподіяння ушкоджень (ходити, повзати, тощо).

(том 1 а. с 206-207)

З висновку експертного дослідження № 58 від 25.05.2018 трупу ОСОБА_8 , відповідно до якого вбачається, що висновки експерта по суті є аналогічними, викладеним у висновку експерта № 13/д/58 від 25.05.2018, а також встановлено, що в крові трупа виявлено 1,41% етилового спирту. Вказана концентрація спирту в крові, як правило, за життя відповідає легкому алкогольному сп`янінню.

(том 1 а. с. 208-209)

Допитана у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_15 повністю підтримала надані суду нею висновки судово-медичних експертиз №№ 13/д/58, 58 від 25.05.2018, та роз`яснила їх, дала відповіді на запитання учасників судового процесу. Зокрема роз`яснила, що смерть ОСОБА_8 настала від колото-різаної рани грудної клітки, проникаючої в плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, що супроводжувалась внутрішньою кровотечею. Враховуючи вказане тілесне ушкодження смерть настала від декількох хвилин до 30 хвилин не більше з моменту нанесення цього тілесного ушкодження.

Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1/900 від 04.05.2018, на кофті, вилученій у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлено плями крові, які походять як від ОСОБА_6 , так і від ОСОБА_8

(том 1 а. с. 144-186)

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 226 від 11.04.2018 ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічні захворювання не страждав, в тому числі не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у ОСОБА_6 також не виявлено, він міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру він не потребує, але страждає на хронічний алкоголізм. Комісія дійшла висновку, що

ОСОБА_6 перебуває в стані активної залежності, тому потребує лікування від алкоголізму, протипоказань для цього у нього не виявлено. На наркоманію він не страждає. Також даною експертизою встановлено, що ОСОБА_6 в період, до якого відносяться інкриміновані йому дії, будь-якого хворобливого тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, він правильно орієнтувався у оточуючому, у нього відмічалася певна послідовність та цілеспрямованість дій, в його поведінці в той період були відсутні ознаки маячення, галюцинацій та розладнаної свідомості.

(том 1 а. с. 191-192)

Головний лікар філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Фастівської станції екстреної медичної допомоги» у листі за вих. № 474/1-35 від 23.10.2019 на запит суду повідомив, що 21.03.2018 о 11:41 год. було зафіксовано виклик № 180 за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Червона Мотовіловка, вул. Миру, 6 до жінки ОСОБА_8 44 роки. Викликав чоловік ОСОБА_16 з номера телефону

НОМЕР_1 , який повідомив, що його жінка, яка пересувається за допомогою милиць, впала на порозі і пробила грудну клітку, також кровотеча з рота.

На виклик було направлено бригаду ЕМД № 803 пункту постійного базування смт. Борова, 21.03.2018 о 11:59 год., прибувши на місце виклику, бригада виявила: труп жінки ОСОБА_8 , встановивши попередній діагноз «Біологічна смерть до приїзду ЕМД; чоловіка ОСОБА_6 , встановивши попередній діагноз «Різана рана лівого передпліччя. Венозна кровотеча. Підозра на алкогольне сп`яніння.

(том 3 а. с. 3, 6)

У карті виїзду екстреної медичної допомоги № 180 зазначено, що 21.03.2018 о 11:44 год. зафіксовано виклик до жінки ОСОБА_8 , 44 роки на адресу

АДРЕСА_1 з приводу травми грудної клітини, кров із рота. Виїзд бригади ЕМД відбувся о 11:46 год., а прибула ЕМД на місце виклику о 11:59 год., де на місці зафіксувала смерть жінки до приїзду бригади ЕМД.

(том 3 а. с. 4-5)

Із інформації наданої ПрАТ «Київстар» про адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок кінцевого обладнання з номером НОМЕР_1 оператора мобільного зв`язку вбачається, що 21.03.2018 абонент за вказаним вище номером телефонував на номер абонента 0000103 о 11:35:41 год., тривалість розмови зазначено «0» та о 11:47:01 год., тривалість розмови зазначено «149».

(том 3 а. с.139-140)

Також винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині підтверджується і іншими матеріалами кримінального провадження.

У ч. 1 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтями 85 та 86 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, а допустимим визнається доказ, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Доводи обвинуваченого, про те, що висновок судово-психіатричної експертизи № 226 є недопустимим доказом, оскільки не відповідає ч. 1 п. 6 ст. 102 КПК України та вимогам наказу МОЗ № 865 від 08.05.2018, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 14.06.2018 за № 719/32171 «Про затвердження порядку проведення судово-психіатричнгої експертизи», оскільки експертиза проводилась в неповному складі, дослідження проводились поверхнево, без проведення обов`язкових елементів та ґрунтується на недостовірних відомостях зазначених у характеристиці за місцем проживання від 22.03.2018 наданої сільським головою ОСОБА_17 , є неспроможні. Вході судового розгляду справи було досліджено висновок судово-психіатричного експерта № 226 та встановлено, що судово-психіатрична експертиза проводилась відповідно до діючого законодавства України у відділенні амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КОР «ОПНМО», експертною комісією у складі лікаря, судово-психіатричного експерта ОСОБА_18 , психолога, судового експерта ОСОБА_19 та лікаря, судового експерта ОСОБА_20 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Експертами детально все вивчено та досліджено на підставі чого надані висновки. Організація проведення психіатричної експертизи щодо ОСОБА_6 на момент її проведення, а саме: 11.04.2018 регулювалась наказом Міністерства охорони здоров`я України № 397 від 08.10.2001 «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади», який відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 865 від 08.05.2018 «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2018 за № 719/32171 втратив

чинність вже після проведення судово-психіатричної експертизи № 226, тому посилання

ОСОБА_6 про порушення експертами наказу № 865 при проведенні відносно нього судової психіатричної експертизи безпідставні. Висновки проведеної експертизи № 226 є повними, достатньо обґрунтованим, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експертів, порушень процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи не встановлено, а тому підстави визнання зазначеного експертного висновку недопустимим доказом відсутні.

Що стосується визнання неналежним та недопустимим доказом у справі характеристики з місця проживання ОСОБА_6 від 22.03.2018 за підписом сільського голови ОСОБА_13 то вона є документом, в якому викладена громадська думка про громадянина як члена суспільства та його моральних якостей і не є доказом винуватості в інкримінованому ОСОБА_6 злочині.

Суд, аналізуючи доводи обвинуваченого щодо недопустимості вище вказаних доказів дійшов висновку, що вони є неспроможні.

Натомість, суд вважає недопустимим доказом написану власноручно заяву обвинуваченого ОСОБА_6 , так як остання не має дати та укладена без участі захисника і без роз`яснення основних прав підозрюваного, а саме: не свідчити проти себе та мати захисника і побачення з ним до першого допиту. Не зрозуміло, яким чином вказана заява потрапила до матеріалів кримінального провадження (відсутні відомості про направлення її поштою, або отримання уповноваженою службовою особою тощо).

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд, визнає допустимими докази, здобуті по даному провадженню, оскільки такі отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено і не знаходить в доводах захисту та обвинуваченого переконливих аргументів про необ`єктивність судового провадження та про допущення таких порушень, які перешкоджають прийняття рішення по суті.
Суд дійшов висновку, що обвинувачений під час скоєння кримінального правопорушення мав на меті спричинити смерть потерпілій на ґрунті ревнощів та помсти за її намір покинути його заради іншого чоловіка. При цьому він усвідомлював значення своїх дій, керував ними, бажав нанести потерпілій тілесні ушкодження, що ним визнано під час судового розгляду. Нанесення обвинуваченим ножового поранення у життєво важливі органи (в ліву частину грудної клітини, тобто в область серця), значна сила такого удару, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи, свідчать про наявність умислу саме на спричинення смерті потерпілій.

Аналіз свідчень ОСОБА_6 в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази обвинуваченого в частині заперечень наявності умислу на вбивство неправдивими.

Суд вважає правдивими, послідовними та такими, що узгоджуються із зібраними по справі доказами покази обвинуваченого, якими він підтверджував зазначений в обвинуваченні механізм нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій та наявність вини у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому заперечення наявності умислу на заподіяння смерті потерпілій суд вважає непереконливими, оскільки вони ґрунтуються лише на тому, що обвинувачений стверджує, що потерпіла після нанесення удару ножем була жива, що він, начебто, частину подій не пам`ятає, що не спростовує факту нанесення саме обвинуваченим саме того поранення, від якого потерпіла згодом померла.

Крім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні саме вбивства частково узгоджується із його показаннями в межах судового розгляду, з яких вбачається, що він дійсно наносив ножем удар в грудну клітку потерпілій, він наніс цей удар потерпілій у життєво важливі органи, ніхто інший, крім нього не застосовував насильство до потерпілої, на подвір`ї нікого крім них двох не було, удар ножем був нанесений дружині обвинуваченим саме в той час, коли після сварки, усвідомлення обвинуваченим факту подружньої зради та реальності намірів дружини покинути його, він діючи послідовно і умисно подолав спеціально для цього декілька метрів відстані, взяв зі столу у дворі ніж, зробив ще декілька кроків, наблизився до потерпілої впритул і наніс їй удар ножем, тому суд оцінює такі покази обвинуваченого як такі що узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи та іншими доказами, що у сукупності підтверджує наявність причинного зв`язку між діяннями обвинуваченого та наслідками у виді смерті потерпілої.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, суд вважає, що обвинувачений, спричиняючи потерпілій тілесні ушкодження реалізовував злочинний умисел щодо заподіяння їй смерті.

Частково неправдиві покази обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту та намір пом`якшити кримінальну відповідальність за скоєне діяння.

Обставин, які б вказували на отримання потерпілою проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки в інший, ніж це встановлено під час розгляду, спосіб без нанесення удару ножем обвинуваченим, судом не встановлено.

Обставин, які б вказували на перебування обвинуваченого в стані афекту чи іншому особливому стані під час вчинення інкримінованого злочину, судом не встановлено, відповідні доводи обвинуваченого суд оцінює як безпідставні та як прояв способу захисту, оскільки це спростовується висновком проведеної у кримінальному провадженні експертизи.

Отже наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені саме умисного вбивства, підтверджується як самим обвинуваченим, так і доказами, дослідженими під час судового розгляду, які вказують на те, що ОСОБА_6 , взявши в руки ніж, тобто предмет з підвищеними травмуючими характеристиками, заподіяв удар у життєво важливий орган людини в ліву частину грудної клітки, тобто в районі серця та легенів, що вказує на наявність саме прямого умислу в його діях, а не злочинної самовпевненості, як характеризує свої дії сам обвинувачений («хотів тільки налякати»).

Також вказані висновки суду повністю узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту від 22.03.2018 та відеозаписом цієї слідчої дії, долученим до нього, під час якого ОСОБА_6 добровільно розповів та показав на місці події механізм заподіяння удару ножем потерпілій, та підтвердив ці обставини у судовому засіданні.

З урахуванням викладеного суд вважає необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не мав на меті позбавити життя ОСОБА_8 , а хотів тільки налякати. Вказане протирічить як самим показанням ОСОБА_8 під час проведеного слідчого експерименту, так і його показаннями, даними по суті справи в суді, відповідно до яких він повністю підтвердив обставини, вказані в протоколі слідчого експерименту та на відеозаписі цієї слідчої дії.

Водночас обставин, які б вказували на застосування до обвинуваченого незаконних методів слідства, психічного або фізичного впливу чи насильства з боку працівників поліції або інших осіб як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду провадження не встановлено.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя, силу, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, обстановку, яка передувала вчиненню злочину, зокрема, поведінку обвинуваченого та потерпілої, їх стосунки, суд вважає, що ОСОБА_6 , спричиняючи потерпілій тілесні ушкодження, реалізовував свій злочинний умисел саме щодо заподіяння смерті ОСОБА_8 .

Отже всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності у їх взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_6 органом досудового розслідування за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, так як ознаки саме цього складу злочину знайшли своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, і тому він повинен нести відповідальність за вказаною статтею.

Що стосується тверджень обвинуваченого та його захисника, що в діях

ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини (ст. 27 Основного Закону).

Обираючи обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує межі санкції ч. 1 ст. 115 КК України, що вказаний злочин відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, дані про його особу. А також суд приймає до уваги і роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами та доповненнями, виходить з принципів законності, справедливості обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 66 КК України вважає факт виклику обвинуваченим карети швидкої медичної допомоги безпосередньо після вчинення злочину, а також його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно п. 6-1 ч.1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України вчинений ним злочин відноситься до особливо тяжкого злочину, сукупність всіх наведених обставин вчинення злочину, суспільну небезпеку скоєного, позицію прокурора про необхідність реального відбуття покарання обвинуваченому, думку потерпілої, яка просила призначити максимальний розмір покарання у виді позбавлення волі, передбачений санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин та однієї обтяжуючої обставини покарання, дані про особу обвинуваченого, що він за місцем постійного проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (том 1

а. с. 217, 218), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (том 1 а. с. 219). Враховуючи, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин внаслідок якого наступили тяжкі наслідки, настала смерть людини, як особа обвинувачений є суспільно-небезпечним, а тому, суд дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання можливі лише при ізоляції від суспільства, тобто при реальному відбуванні покарання та призначає йому покарання у виді позбавлення волі, і не вбачає підстав та можливості, для призначення іншої міри покарання, також не вбачає підстав для застосування положень ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України.

Враховуючи наявність перерахованих вище обставин, дають суду підстави, призначити ОСОБА_6 покарання ближче до середньої межі санкції інкримінованого йому злочину за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.

Суд, детально проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчиненого ним злочину, зважив на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, прийшов до висновку, що саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов у справі відсутній.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України (том 1 а. с. 210-214).

На підставі частини другої статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави передбачені статтею 118 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз.

Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 131 КПК України, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 застосованого під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою та продовженого в ході судового розгляду слід залишити без змін, оскільки підстав для зміни запобіжного заходу, передбаченого

ст. 176 КПК України, суд на даний час не вбачає. З урахуванням призначеного виду покарання й особи обвинуваченого, суд на підставі ст. 171 КПК України вважає необхідним продовжити ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_6 з часу його затримання, а саме з 21.03.2018 за правилами ч. 5 ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України,

суд,-

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 21.03.2018 року, зарахувавши йому в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення

з 21.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Речові докази: кофту (куртку) вишневого кольору, кофту (блузку) світло-фіолетового кольору, футболку білого кольору, шкарпетку чорного кольору, шкарпетку вишнево-чорного кольору, чорний гумовий тапок, резинку для волосся, рейтузи чорні, труси білі, зразок крові трупу ОСОБА_8 , зразок букального епітелію ОСОБА_6 , змив з порогу будинку, фрагменти нігтьових пластин з правої та лівої рук трупа ОСОБА_8 , змив з долоні правої та лівої рук ОСОБА_6 ,фрагменти нігтьових пластин з правої та лівої рук

ОСОБА_6 , кофта ОСОБА_6 , марлеві тампони зі слідами бурого кольору, зразки волосся трупа ОСОБА_8 , ганчірку зі слідами бурого кольору, ніж з білою рукояткою, ніж з коричневою рукояткою, светр бежевого кольору, що зберігаються в кімнаті збереження речових доказів Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Речовий доказ: прощальну записку ОСОБА_6 , яка знаходиться у камері речових доказів Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області залишити в камері речових доказів.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, жителя

АДРЕСА_1 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів за проведення судовоїмолекулярно-генетичної експертизи в розмірі 22 793,99 (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто три) гривні 99 копійок.
Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено учасниками процесу, протягом

30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримувати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судд і ОСОБА_2
ОСОБА_3