ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 478/1141/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1334/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсон в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000137 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївського області від 07.10.2020 року відносно ОСОБА_8 -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05 грудня 2020 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та практики ЄСПЛ. Також, суд не звернув уваги на те, що прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри та не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність продовження такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту дослідити низку доказів, не врахував доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 є раніше не судимим, є ФОП, який має високий сталий дохід, проживає однією сім`єю із жінкою та має з нею спільну дитину, має певне місце проживання, міцні сімейні та ділові зв`язки. Просить ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Колегія суддів звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого зберігаються і на даний час, а дані про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора в матеріалах кримінального провадження відсутні, тому, на думку колегії суддів, дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження адвоката про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відмову в задоволенні клопотання, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Посилання в апеляційній скарзі адвоката про те, що суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_8 є раніше не судимим, є ФОП, який має високий сталий дохід, проживає однією сім`єю із жінкою та має з нею спільну дитину, має певне місце проживання, міцні сімейні та ділові зв`язки, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги адвоката про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги адвоката про відмову в задоволенні клопотання, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2020 року щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4