Провадження №11-кп/801/897/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2020 року,
якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вінниці, з середньою освітою, неодруженого, до засудження не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 26.11.2015 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі,

-про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення на підставі статті 81 Кримінального кодексу України. Клопотання мотивоване тим, що він своєю сумлінною поведінкою та добросовісним відношенням до праці довів, що став на шлях виправлення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2020 року скасувати, а клопотання засудженого до позбавлення волі ОСОБА_8 задовільнити та застосувати відносно нього вимоги ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, яка винесена без урахування обставин зазначених в клопотанні засудженого та його особової справи. Суд дійшов помилкового висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого, так як за вироком Вінницького міського суду Вінницької області, після набрання ним законної сили 26.11.2015 року засудженому ОСОБА_8 було визначено відбування покарання із максимальним рівнем безпеки з утриманням в звичайних жилих приміщеннях і для подальшого відбування покарання ОСОБА_8 було відправлено до ДУ «Голопристанська ВК (№7)». До ДУ «Вінницька ВК (№86)» ОСОБА_8 прибув 18.07.2016 року де відбуває покарання на даний час. За час відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, по відношенню до представника адміністрації поводиться ввічливо, дбайливо ставиться до майна установи, до виконання робіт із благоустрою установи намагається ставитися з розумною ініціативою. Станом на 24.06.2020 року діючих стягнень не мав. Свою вину у скоєному злочині під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_8 визнав, також запевнив суд про недопущення в подальшому скоєння злочинів та правопорушень, а тому отримав мінімальну міру покарання. Адміністрація колонії і Спостережна комісія зауважень до засудженого не мають, в колонії навчався, самовдосконалювався і прикладав чимало зусиль щоб виправитись та змінити себе на краще, що було в його житті до вчинення злочину, змінив своє ставлення до життя, а тому подальше його тримання в місцях позбавлення волі приводять до невиправданості його подальшого ув`язнення, оскільки для цього відсутні обґрунтовані пенологічні підстави.
За таких обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, Конституцію України вважає, що до засудженого ОСОБА_8 слід застосувати вимоги ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, строк якого закінчується 23.06.2022 року.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу посилаючись на викладені в ній доводи.
Засуджений ОСОБА_8 апеляційну скаргу свого захисника підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу міського суду без змін як законну та обґрунтовану.
Мотиви суду

Заслухавши доповідача, засудженого, адвоката, прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, а також матеріали на засудженого ОСОБА_8 , приєднанні до апеляційної скарги адвокатом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того у п.п.2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Колегія суддів апеляційного суду переконана, що вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.
Зокрема, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного йому покарання вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2015 року суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_8 було засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі, за вчинення умисного тяжкого злочину, за який він фактично відбув дві третини строку покарання. Згідно з матеріалами особової справи за період відбування покарання зарекомендував себе негативно, допускає порушення режиму відбування покарання, за що має 8 стягнень.
Крім цього, суд першої інстанції звернув увагу на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2019 р. ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку із відсутністю підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення. Будь-яких відомостей на підтвердження змін у поведінці засудженого ОСОБА_8 з моменту прийняття зазначеного судового рішення, суду надано не було, а тому суд прийшов до переконання, що правові підстави для задоволення клопотання засудженого були відсутні.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. В матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним. Разом з тим, суд враховує також і те, що ОСОБА_8 неодноразово був засуджений за вчинення тяжкого та не тяжких злочинів, за які його суд на підставі ст.75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням, та за які він також відбував реальну міру покарання, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, внаслідок чого він знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_8 немає.
Так, відповідно до наявних в матеріалах судового провадження характеристики та довідки про наявність дисціплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого, ОСОБА_8 до Вінницької ВК (№86) прибув 18.07.2016 року із ДУ Голопристанська виправна колонія «(№7)», де характеризувався посередньо. За порушення режиму утримання один раз був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи заохочувався один раз.
На даний час не працевлаштований за власним бажанням. За період відбування покарання у ДУ «Вінницька ВК (№86)» зарекомендував себе негативно, режим відбування покарання порушував 8 раз, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (порушення виражались у порушенні розпорядку дня, вживанні спиртовмісних речовин, створення конфліктних ситуацій, порушенні пожежної безпеки). Адміністрацією заохочувався один раз. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, легко піддається чужому впливу. По відношенню до представників адміністрації поводиться ввічливо. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порідку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої йому роботи. До виконання передбачених вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт з благоустрою установи намагається ставитися із розумною ініціативою.
Встановлено, що заходи виховного та режимно-профілактичного характеру ОСОБА_8 відвідує під контролем адміністрації. Участь у програмах диференційованого виховного впливу не приймає з власних переконань. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок не прагне. Приймати участь в самодіяльних організаціях не бажає. Підтримає соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом побачень, отримує передачі, посилки, бандеролі.
Також встановлено, що ОСОБА_8 під дію ст.101 КВК України підпадав по відбуттю 1/3 строку покарання 23.10.2017. Рішенням комісії установи засудженому було відмовлено в переведені до дільниці соціальної реабілітації, як особі, яка не стає на шлях виправлення.
Під дію ст.82 КК України підпадав по відбуттю 1/2 строку покарання 23.12.2018 року. Комісією установи відмовлено в замінні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2019 р. ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку із відсутністю підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення.
Під дію ст.81 КК України підпадав по відбуттю 2/3 строку покарання 23.02.2020 року, проте рішенням комісії не довів своє виправлення, а тому не заслуговував на умовно-дострокове звільнення. Перебуває на профілактичному обліку, як особа схильна до вживання, розповсюдження наркотичних та одурманюючих речовин.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви, за відсутності підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 умов ст.81 КК України.
На думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_8 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого як заохочень, так і дисциплінарних стягнень є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно до вимог ч.7 ст.154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через 6 місяців.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2015 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4