ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4705/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3234/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
потерпілої - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 153, ч.2 ст.15 - п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 08 жовтня 2020 року.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду не надано, таким чином, на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не перестали існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 , з урахуванням доповнених апеляційних доводів та вимоги, просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, обравши йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи свою вимогу, апелянт зазначає, що суд формально розглянув клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; судове рішення є незаконним, невмотивованим та ухвалене з недотримання вимог кримінального процесуального закону і практики Європейського суду з прав людини; пред`явлена підозра та обвинувачення є необґрунтованими; він не вчиняв інкримінованих йому злочинів; прокурором не доведено ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; суд не зазначив в оскаржуваній ухвалі та не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , яка зазначили, що ОСОБА_8 не причетний злочинів, які вказані в пред`явленому обвинуваченні; посилання суду в оскаржуваному судовому рішенні на ухвалу Червонозаводського суду м.Харкова від 07 серпня 2018 року є необґрунтованим; допитані під час судового розгляду свідки та потерпіла ОСОБА_10 не вказували на будь-який вплив з боку обвинуваченого; висновки суду, що викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; показання потерпілої ОСОБА_10 не відповідають дійсності; доказів на підтвердження його вини за пред`явленим обвинуваченням немає;

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2020 року та постановити нову ухвалу суду про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого забов`язання.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається на те, що з моменту затримання 05.08.2019 року, його підзахисний категорично заперечує взагалі якусь причетність до скоєння будь-яких кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, а саме неправомірних дій відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також нанесення тілесних ушкоджень останнім. Зміст врученого ОСОБА_8 повідомлення про підозру та обвинувального акту є необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам і які прокурор вважає встановленими. Також, судом поза увагою залишено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , у якому зазначив, що неодноразово прокурор при зверненні з клопотанням до суду, про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жодним чином не враховує як правову позицію сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, так і доводи потерпілої ОСОБА_9 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`якій.
Крім того, апелянт вказує на те, що ризики, на які посилався прокурор при розгляді клопотання, не давали достатніх підстав суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду та скоювати нові злочини, матеріали кримінального провадження не містять доказів незаконного тиску на потерпілих чи свідків.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг; а також думку потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала подані апеляційні скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки сторони обвинувачення не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих чи свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє апеляційні скарги щодо непричетності ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті людині та у закінченому замаху на вчинення вбивства, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_8 раніше засуджувався за скоєння вбивства , спричинення тяжких тілесних ушкоджень , що потягли смерть, грабежі та розбої ;міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про його невинуватості за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту про необхідністю зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки потерпіла ОСОБА_9 зазначила про його невинуватість за пред`явленим обвинуваченням та просила змінити запобіжний захід, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Біль того, як зазначили обвинувачений та його захисник під апеляційному розгляду зазначили, що після ухвалення оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції вже продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 забіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг апелянта.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді