печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1223/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
14.01.2020 року у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: на оригінал особової справи ОСОБА_4 на 168 арк., оригінал особової справи ОСОБА_5 на 180 арк., заяву ОСОБА_6 від 03.12.2019 на згоду про тимчасове виконання обов`язків на 1 арк, завірені належним чином копії заяв працівників кадрового підрозділу на 6 арк.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник ОСОБА_7 подав заперечення в яких зазначив, що документи на які просить прокурор накласти арешт, не відносяться до кримінального правопорушення та не містять ознак речового доказу. Окрім цього зазначив, що відносно осіб, ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,на документи яких прокурор просить накласти арешт, відомості до ЄРДР не були внесенні, таким чином клопотання є безпідставним.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність сторін.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, приходить до наступного висновку.

Обґрунтовуючи внесене клопотання сторона кримінального провадження вказує, що Прокуратурою Київської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001868 від 09.12.2019 за фактом підроблення та використання офіційного документа, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на підроблення власної трудової книжки з метою встановлення йому необхідного трудового юридичного стажу для працевлаштування у державні органи влади. Реалізуючи свій злочинний план, ОСОБА_8 , у невстановлені час та місці, умисно, вніс до своєї трудової книжки недостовірні відомості про перебування у трудових відносинах на посаді провідного юристконсульта в ЗАТ «Імпекс» в період з 14.05.2001 по 31.03.2004. Після цього, з метою надання відомостей про нібито наявний у нього трирічний юридичний стаж для призначення на посаду, ОСОБА_8 використав завідомо підроблений ним самим документ трудову книжку, надавши її до кадрового підрозділу відповідного управління юстиції. В подальшому, ОСОБА_8 призначено на керівнику посаду у відділу державної виконавчої служби Мостицького районного управління юстиції.

12.12.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 №757/65040/19-к отримано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні Галицької митниці ДМС України розташованою за адресою: м. Львів, вул. Костюшка, 1

10.01.2020 під час проведення обшуку встановлено, що в особових справах ОСОБА_5 та ОСОБА_4 наявні документи з ознаками підробки. Тому під час обшуку виявлено та вилучено речі та документі відсутні в ухвалі на проведення обшуку, а саме оригінал особової справи ОСОБА_4 на 168 арк., оригінал особової справи ОСОБА_5 на 180 арк., заяву ОСОБА_6 від 03.12.2019 на згоду про тимчасове виконання обов`язків на 1 арк, завірені належним чином копії заяв працівників кадрового підрозділу на 6 арк.

Таким чином, прокурор вказує, що з метою виконання завдань кримінального провадження, уникнення можливості знищення вище вказаних документів, які визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженніє необхідність накласти арешт.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що прокурор не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку про необхідність такого арешту та те, що ціль такого заходу забезпечення кримінального провадження якого узгоджується з завданнями кримінального провадження та виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне особою належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1