ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/6317/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/653/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 cт.186 КК України
У Х В А Л А
іменем України
07 липня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурор ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0002585 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 07.06.2019р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст.186 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутності в діянні складу злочину.

в с т а н о в и л а:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 30.06.2019 року о 12.30 год., знаходячись по вул. Шосейна біля входу до «Центру первинної медико - санітарної допомоги №6», розташованої на першому поверсі будинку №58 в м. Миколаєві, в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_9 , не приховуючи свого наміру протиправно викрасти майно, повторно, відкрито викрав поліетиленовий пакет світлого кольору, в якому знаходився гаманець вартістю 50 грн. з грошовими коштами в розмірі 165 грн., усвідомлюючи, що його дії є явними для потерпілої ОСОБА_9 , утримуючи викрадене майно при собі, кинувся на втечу з місця вчинення кримінального правопорушення, у двір будинків на розі вул. АДРЕСА_2 , де розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 215 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, в апеляційній скарзі прокурор вважає виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 незаконним, а його висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, свідчать про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апелянт указує, що в порушення вимог ст.ст. 94, 370, 374 КПК України у вироку не викладено змість усіх досліджених доказів, не надано їм повний аналіз в їх сукупності, а відображений у мотивувальній частині вироку зміст отриманих усних показань свідків не відповідає їх справжньому змісту, який наявний на технічному носії інформації. Сторона обвинувачення наголошує, що особисто потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що 30.06.2019 року ОСОБА_8 вчинив відносно неї грабіж, свідок ОСОБА_10 бачила, як обвинувачений біг з пакетом, а його наздоганяла потерпіла і кричала, щоб затримали грабіжника. Свідок ОСОБА_11 показав, що бачив чоловіка в червоних шортах і футболці, який поводив себе неадекватно і в подальшому вирвав сумку у жінки та почав тікати. Крім того, судом безпідставно не взято до уваги показання свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що 30.06.2019 року, здійснюючи патрулювання безпосередньо бачив, як на розі вулиць Шосейна і Морехідна у м. Миколаєві, невідомий чоловік відбирає пакет з речами у жінки та починає тікати у двори. Апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки протоколу огляду відеофайлів від 30.06.2019 та 01.07.2019, на яких зафіксовано момент грабежу, а саме як чоловік підходить і починає виривати пакет, а жінка намагається його наздогнати. Вважає, що зібраними доказами у вказаному кримінальному провадженні доведено обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України. Також апелянт зауважує, що в порушення вимог ст.337 КПК України виправдувальний вирок ухвалено відносно ОСОБА_8 , тоді як особою обвинуваченого, є ОСОБА_8 .

Просить в порядку ч.3 ст.404 КПК України повторно дослідити письмові докази, допитати потерпілу та свідків, скасувати виправдувальний вирок та ухвали новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.06.2019 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Іншими учасниками судового провадження вирок щодо ОСОБА_8 не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, просив скасувати виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ч.2 ст.186 КК України, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення, просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбаченнях цією статтею.

Згідно з п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначається прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Пунктом п.1 ч.4 ст.374 КПК України визначено, що у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.

Однак зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Згідно копії паспорта громадянина України вказано, що особою обвинуваченого є саме ОСОБА_8 .(а.п 84)

Всі матеріали кримінального провадження містять вказівки про особу обвинуваченого як ОСОБА_8 .

Водночас, зі змісту вступної та резолютивній частин вироку вбачається, особою обвинуваченого зазначено ОСОБА_8 , тобто іншу особу.

Враховуючи те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст.337, 370, 374 КПК України та ухвалено судове рішення відносно особи, якій не висувалось обвинувачення, і відомості про яку у вироку не відповідають даним, наявним в матеріалах кримінального провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити законність та обґрунтованість ухвалено вироку, дослідити докази, про що ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, оскільки неможливо з`ясувати, яку саме особу виправдано.

Під час ухвалення виправдувального вироку судом першої інстанції порушено загальні засади судового розгляду, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення .

Допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення вимог ст.ст.337, 370, 374 КПК України є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції згідно зі ст.ст.337, 412, 415 КПК України, які виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі.

Колегія суддів підкреслює, що суд першої інстанції під час розгляду справи фактично встановив, що ОСОБА_8 викрав майно у потерпілої ОСОБА_9 на суму 165 гривень, але при цьому дійшов висновку про наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.51 КУпАП дрібне викрадення чужого майна, який, на думку колегії суддів, є помилковим та передчасним.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 215 гривень.
Конструкція складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не передбачає конкретно визначений розмір спричиненої шкоди, що не було враховано судом при розгляді справи. Крім того, суд не дав належної оцінки обставинам кримінального правопорушення та не врахував особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою за вчинення злочинів проти власності. Зважаючи на незначну вартість та кількість викраденого майна, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини скоєння ним нового злочину, вони ставлять під сумнів висновок суду про наявність у його діянні ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.
Інші доводи прокурора, які стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, встановити відомості про особу обвинуваченого, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Зважаючи на доводи прокурора та заявлені ним вимоги, апеляційну скаргу сторони обвинувачення слід задовольнити частково.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3