Справа № 455/1414/20
Провадження № 1-кс/455/347/2020
У Х В А Л А
24 листопада 2020 року м. Старий Самбір

Слідчий суддя Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання заступника керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000415 від 11.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2020 року заступник керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, посилаючись на те, що 11.11.2020 року в Старосамбірське відділення поліції надійшло письмове повідомлення від заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 про те, що 07.11.2020 року, о 01.50 годині, прикордонним нарядом «ПП» від віпс «Мшанець» на автодорозі «Мшанець-Головецько» (напрямок 375 прикордонного знаку, 5 км до державного кордону України) затримано автомобіль марки «Рено», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому знаходилися четверо нелегальних мігрантів, а саме: Ahmad Shikhmous Abdala, громадянин Сирійської Арабської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , громадянин Сирійської Арабської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_4 , Ferman Mohamed Khaled громадянин Республіки Ірак, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , громадянин Сирійської Арабської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_6 , які затримані за спробу перетину Державного кордону України до Республіки Польща

21.11.2020 року в ході проведення огляду місця події було оглянуто та вилучено мобільні телефони з ПТТ Львівського ПМД Мостиська, які були вилучені службовими особами ПТТ Мостиська у громадян нелегальних мігрантів, а саме: мобільний телефон марки «iPhone», ІМЕІ: НОМЕР_2 без сім карти, який належить громадянину Республіки Ірак, ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , з зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «Xiaomi» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , сім карта № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), громадянину Республіки Туреччина, ІНФОРМАЦІЯ_3 , та мобільний телефон марки «Xiaomi» ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , сім карта № НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_12 ( ОСОБА_6 ), громадянину Республіки Ірак, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вилучені мобільні телефони 21.11.2020 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Оскільки у вказаних мобільних телефонах, може знаходитися інформація про готування до вчинення злочину, переписки з іншими фігурантами в даному кримінальному провадженні, інформація щодо геолокації (пересування), а також вказівки щодо перетину державного кордону України, тому вказані мобільні телефони визнані речовим доказом. А тому, необхідно забезпечити зберігання даних речових доказів у незмінному стані, шляхом накладення на них арешту.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З метою недопущення відчуження вилученого предмету, який визнаний речовим доказом, з метою встановлення всіх обставин події, просить постановити ухвалу про накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone», ІМЕІ: НОМЕР_2 без сім карти, який належить громадянину Республіки Ірак, ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , з зарядним пристроєм, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним пристроєм та який знаходиться в Старосамбірському відділенні поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області, що знаходиться в м. Старий Самбір по вул. Л.Галицького, №41, Львівської області.

Правова кваліфікація ч.2 ст.332 КК України.

Прокурор та власник майна в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в клопотанні прокурор просить розглядати клопотання без його участі та без фіксації технічними засобами.

У відповідності до положень ч.1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття вищевказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду клопотання не здійснювалось відповідно до ч.4 ст.107 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, ознайомившись із документами долученими до клопотання, дослідивши їх, встановив, що СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 11.11.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно практики ЄСПЛ втручання у власність фізичних чи юридичних осіб - це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема: законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя виходить з обставин провадження, а також необхідності втручання в права та інтереси власника та володільця майна.

На переконання слідчого судді, заборона відчуження, користування та розпорядження майном виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.

Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, а саме: витягу з ЄРДР №0000415 від 10.11.2020 року, протоколу огляду місця події від 21.11.2020 року, постанови про визнання речовим доказом від 11.11.2020 року, враховуючи те, що вищевказаний мобільний телефон є речовим доказом, з метою забезпечення збереження речових доказів до завершення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, на переконання слідчого судді виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи. Передача пристрою на зберігання власнику майна з можливістю його експлуатації може призвести до вищевказаних перерахованих чинників як усіх в сукупності так і одного з них зокрема.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «iPhone», ІМЕІ: НОМЕР_2 без сім карти, власником якого є громадянин Республіки Ірак, ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , з зарядним пристроєм, шляхом заборони права власника на їх відчуження, розпорядження та користування.

Звернути увагу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та/або особи, на зберігання якій передано майно, на необхідність забезпечення належних умов зберігання речових доказів.

Роз`яснити, що згідно ч.4 ст. 100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.

Виконання ухвали покласти на заступника керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1