Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/447/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000142 за апеляційними скаргами представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , представника АТ СК «Країна» ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 13.03.2020 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_11 », маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання :
за ч. 1. ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
за ч. 2. ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди - 300000 грн. та на відшкодування витрат на правову допомогу 5000 грн.
Стягнуто з ПАТ СК «Країна» на користь ОСОБА_7 50076 грн. на відшкодування моральної шкоди та 40134 грн. 50 коп. завданої матеріальної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди - 300000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 4082 грн. судових витрат за проведені експертизи.
Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_12 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 .

В апеляційній скаргі представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки.
Мотивує свою апеляційну скаргу наступним.
Під час призначення покарання судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєного ОСОБА_10 злочину, дані про особу винного та обставини справи, не враховано думку потерпілих, що до міри покарання обвинуваченого. В момент скоєння злочину ОСОБА_10 перебував в стані алкогольного сп`яніння, скоїв виїзд за межі проїзної частини, де допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_14 , яка не заважала його руху. Після скоєння наїзду на потерпілу поставив останню в небезпечний для життя стан, при цьому, маючи змогу допомогти їй, або ж транспортувати до медичного закладу чи викликати «швидку медичну допомогу», завідомо залишив потерпілу без допомоги і з місця пригоди зник та став переховуватись від правоохоронних органів. В момент переслідування та затримання працівниками патрульної поліції не виконував їх законних вимог. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину повність в той же час заявлені цивільні позови визнав частково. З моменту скоєння злочину до теперішнього часуобвинувачений жодного разу не цікавився станом здоров`я потерпілої, не надавав жодної матеріальної допомоги, не приймав мір по відшкодуванню завданих збитків потерпілим, ні до вироку, ні після вироку. Відсутність обставин які б пом`якшували покарання, його відношення до потерпілих та заявлених цивільних позовів, відсутність щирого каяття, переживань за скоєне. На думку потерпілих визнання ним вини в суді було метою уникнути покарання та не відшкодувати заподіяну злочином шкоду. Заявлений цивільний позов в кримінальному проваджені є обгрунтованим, об`єктивним та підтверджується доданими до нього документами, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

-Представник АТ СК «Країна» ОСОБА_9 просив вирок суду в частині цивільного позову ОСОБА_7 до АТ «СК «Країна» скасувати та постановити новий, яким у позовних вимогах ОСОБА_7 до АТ «СК «Країна» відмовити.
Суд не взяв до уваги обставину, що Позивач передчасно звернувся до суду з позовною вимогою до АТ «СК «Країна», оскільки його права станом на день звернення з позовною заявою жодним чином Страховиком не порушено.
Тобто Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язковою умовою отримання страхового відшкодування с звернення потерпілої особи чи іншої особи, яка має право на отриманий відшкодування до Страховика з Повідомленням, заявою на виплату страхового відшкодування, доданими до неї належними документами, а також виконання інших дій, передбачених Законом.
На момент звернення Позивача до суду цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_10 не настала, оскільки станом на дату звернення до суду було відсутнє рішення/постанова/вирок суду про визнаний ОСОБА_10 винним у вчиненні вищевказаної ДТП.
Судом не було застосовано ст. 36.2 Закону, де чітко визначено, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі. перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону. -МТСБУ ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сиди.
Суд на зазначені положення Законодавства уваги не звернув та через неправильне застосування норм матеріального права ухвалив незаконний Вирок в частині вирішення цивільного позову відносно АТ «СК «Країна».
У зв`язку з тим. що про вищезгадану подію до АТ «СК «Країна» не було повідомлено а ні Страхувальником, а ні потерпілою стороною (Позивачем), не було подано Страховику надано жодних документів, які вимагаються Законом, то Страховик був позбавлений можливості розглянути дану подію та кваліфікувати її як страховий випадок, розслідувати та прийняти рішення.
Судом не застосовано норми ст. 35. 36 Закону, щодо необхідності надання Позивачем до АТ «СК «Країна» відповідного Повідомлення та Заяви про виплату та необхідних документів в оригіналі або належним чином оформлених копіях, а Страховик в свою чергу, після отримання всіх необхідних документів прийняти рішення.
Відтак, Страховик був позбавлений права досудового врегулювання даної події (спору), що в свою чергу вказує на те. що права Позивача Страховиком не були порушені.
Щодо стягнення відшкодування матеріальної шкоди.
Судом не взято до уваги ст.. 24.1 Закону, відповідно до якого витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Врахування до витрат чеку ТОВ «Аптека НОВА» на суму 214, 50 грн. є незаконним, так як такі витрати не підтверджено відповідним закладом охорони здоров`я.
Щодо відшкодування моральної шкоди.
Оскільки станом на червень 2019 року, розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 4 173,00 грн., загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) стосовно одного померлого у відповідності до п. 27.4 ст.27 Закону, не повинен перевищувати 50 076,00 грн., та мало розраховуватись наступним чином:
4173,00 грн.* 12 = 50 076.00 грн., де
4173,00 грн. - мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку. 12 - множинник, зазначений у п. 27.3 ст. 27 Закону.
Відповідно до Вироку потерпілими визнано дві особи, а відповідно на відшкодування моральної шкоди за цим випадком мас право дві особи: позивач - чоловік ( ОСОБА_7 ) та дитина померлої (син), в зв`язку з чим вищенаведений розмір страхового відшкодування моральної шкоди 50 076,00 грн. повинен бути розділений між двома особами.
Тобто остаточний розмір страхового відшкодування моральної школи на адресу позивача складає 25 038,00 грн., що було розраховано, шляхом поділення 50 076.00 грн. на 2 (кількість осіб, які мають право на отримання такого відшкодування).
Позовні вимоги щодо отримання сином моральної шкоди (або в його інтересах) в позовних вимогах не ставились.
Таким чином, обгрунтований розмір страхового відшкодування моральної шкоди позивачу складає 25 038.00 грн. за умови дотримання порядку, встановленого Законом (подання Заяви та інших документів, встановлених Законом).
Досудове врегулювання спору, а саме подання заяви про страхове відшкодування та всіх необхідних документів для прийняття рішення по даній справі цивільним позивачем було обов`язковим.
В запереченні на апеляційну скаргу представника АТ СК «Країна» ОСОБА_9 представник потерпілого ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу АТ «СК «Країна» без задоволення, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 без зміни.
Наведенні скаржником в апеляційній скарзі факти на порушення його прав і неповноту дослідження судом обставин справи не знаходять свого підтвердження.
1. Позивач при звернені до суду керувався витягом перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВ ТЗ АМ /4584063 ПАТ «СК «КРАЇНА»;
2. Відповідач при звернені до суду з апеляційною скаргою не надав підтверджуючих документів про зміну назви страхової компанії.
Суд першої інстанції вірно оцінив зібрані у справі докази, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, вважає, що вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2020 року в частині задоволення позивних вимог ОСОБА_7 винесено законно і обґрунтовано.

Короткий зміст суті справи:
Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, за наступних обставин.
06.06.2019 року близько 15 год. 20 хв., в порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_15 , рухаючись в світлу пору доби по вулиці Костромській м. Кропивницький з боку вулиці Богдана Хмельницького, в напрямку вулиці Салтикова Щедріна, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР через наявний стан алкогольного сп`яніння позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Під час даного руху, в зазначений час, на вказаному автомобілі, ОСОБА_10 , не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу в даних дорожніх умовах та, як наслідок, втративши керованість, допустив виїзд автомобіля на тротуар зустрічної смуги руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.10, 12.1 ПДР України, де біля будинку № 41а по вулиці Лелеківська, відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась по тротуару в зустрічному з автомобілем напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 532 від 10.07.2019 року, отримала тілесні ушкодження, які несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останньої і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
В результаті наїзду на пішохода автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 отримав механічні пошкодження, проте останній, не зупинившись деякий час продовжив рух в напрямку вул. Салтикова Щедріна м. Кропивницький. Після чого ОСОБА_10 , залишивши автомобіль, повернувся до місця пригоди у якості пішохода та впевнившись, що здійснив наїзд на ОСОБА_14 , грубо порушуючи вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, є) ПДР з місця пригоди зник. ОСОБА_10 достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням Правил дорожнього руху та вчиненням наїзду на пішохода ОСОБА_14 , поставив останню в небезпечний для життя стан, при цьому, маючи змогу допомогти їй, або ж транспортувати до медичного закладу чи викликати «швидку медичну допомогу», завідомо залишив потерпілу без допомоги і з місця пригоди зник, надалі переховувався від правоохоронних органів до моменту затримання працівниками патрульної поліції, під час якого, в порушення п.п. 3.2, 8.9 (б, в) ПДР не виконував законних вимог працівників поліції під час його переслідування.

До початку розгляду справи про суті, потерпілий ОСОБА_8 подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності потерпілого у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, вимоги поданої апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 підтримує в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник АТ «Страхова компанія «Країна» ОСОБА_9 про час та дату розгляду поданої апеляційної скарги був повідомлений належним чином, клопотань про перенесення судового засідання не подавав, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без його участі.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_7 та в його інтересах представника ОСОБА_6 , які просили подану апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу АТ «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення, вирок суду скасувати ухваливши новий вирок та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки;

прокурора у кримінальному провадженні, який просив апеляційну скаргу АТ «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника потерпілих вирішити на розсуд суду;

обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_13 , які просили подані апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок суду без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.
Кваліфікація дій ОСОБА_10 сторонами кримінального провадження не оспорюється.
Колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_10 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а кваліфікацію дій за ч.2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України правильною.
Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.
Стосовно поданої апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, то колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та його особі, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 65 КК Українита п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження при виборі заходу примусу і порядку його відбування ОСОБА_10 разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд врахував дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі статтей 66-67 КК України, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
Зокрема, суд при призначенні ОСОБА_10 покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненених кримінальних правопорушень, яке віднесене до категорії середньої тяжкості та тяжких, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.
Враховані судом і дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, осудний, раніше не судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття в скоєному.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
З наведеного вбачається, що судом при призначенні ОСОБА_10 покарання була врахована й обставина, що обтяжує покарання, на якій наголошує представник потерпілих в апеляційній скарзі.
З урахуванням всього вищевикладеного, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами буде призначення буде покарання у виді реального позбавлення волі.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів буде співмірним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Твердження представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 про відсутність визнання вини обвинуваченим є необґрунтованим, адже як вбачається з журналу судового засідання від 13.09.2019 року, обвинувачений після оголошення обвинувального акта та роз`яснення судом суті обвинувачення, заявив, що суть обвинувачення зрозуміла, вину визнає повністю. (а.п. 83 т.3).
Після цього в своїх поясненнях як в суді першої інстанції так і при перегляді апеляційних скарг в апеляційному суді, обвинувачений вину визнавав повністю.
За таких підстав апеляційні вимоги щодо призначення більш суворого покарання задоволенню не підлягають.
Що стосується задоволення в повному обсязі заявленого цивільного позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що частині позовних вимог як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди обом позивачам безумовно завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні звичного ритму життя, в душевних переживаннях з приводу втрати рідної людини. Разом з тим, суд першої інстанції вірно виходив з вимог розумності та справедливості, врахувавши матеріальний та сімейний стан сторін, стягнув з відповідача по 300000 грн. на користь кожного позивача.
Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_6 в частині задоволення позовних вимог колегія суддів не вбачає.
Стовно апеляційної скарги представника АТ СК «Країна» ОСОБА_9 , колегія суддів критично оцінює доводи стосовно загального страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяний смертю, який не повинен перевищувати 50 076, 00 грн. та повинен був розподілений між двома особами по 25 038, 00 грн.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу АМ/4584063 в АТ «СК «Країна».
Згідно із вказаним полісом у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну в таких сумах: 200 000 грн - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн - за шкоду, заподіяну майну.
Згідно зі ст. 22 Закону№ 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).
Відповідно до ст.27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовними заявами до обвинуваченого та СК «Країна».
Так, ОСОБА_7 в цивільному позові просив стягнути з АТ «СК «Країна» на свою користь 52057 грн. 35 коп. матеріальної шкоди та 50076 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди з АТ «СК "Країна" в сумі 50076 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт заподіяння моральної шкоди в судовому засіданні доведено повністю, її розмір відповідає вимогам положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Частковому задоволенню підлягають вимоги про стягнення з АТ «СК «Країна» матеріальної шкоди. в сумі 40134 грн. 50 коп.
З вищезазначеного випливає, що суд першої інстанції з АТ «СК «Країна» стягнув на користь тільки одного потерпілого ОСОБА_7 50 076 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки тільки останній подавав цивільний позов на відшкодування моральної шкоди.

Також, колегія суддів критично оцінює наведені доводи в апеляційній скарзі цивільним відповідачем АТ «СК «Країна» щодо передчасного звернення позивача, оскільки цивільно-правова відповідальність обвинуваченого не настала, так як станом на дату звернення до суду було відсутній вирок суду про визнання ОСОБА_10 винним у вчиненні ДТП. з наступних підстав.
Так, статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»визначено, щодля отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.
Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування, є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого чи іншої особи.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, вказане також узгоджується зі ст.15, ст.16 ЦК України.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування. Перша з них передбачена ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого чи іншої особи на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленогост. 128 КПК України.
Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченогост. 286 КК України то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року(справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, щодля задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого чи іншої особи до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченогост.286 КК України попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» не є обов`язковим, оскільки саме за особою права якої були порушені залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також істотних порушень, які є безумовною підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Керуючись ст.376, 404,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційні скарги представника потерпілих адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , представника АТ СК «Країна» ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2020, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2