ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1943/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : триманні під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001209 від 08.10.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

09.10.2020 слідчий подав до суду клопотання, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався, що ОСОБА_10 не переконався у безпечності подальших дій, відновив рух керованого ним автомобілю, не надавши дорогу невстановленому під час досудового розслідування пішоходу, яка рухалась до передніх відкритих дверей трамваю, перетинаючи проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля, чим порушив п. п. 10.1 та 18.8 ПДР України, та допустив наїзд на невстановленого пішохода-жінку. Внаслідок ДТП жінка загинула на місці.

Посилався на те, що для досягнення цілей, визначених ст.177 КПК України стосовно ОСОБА_10 має бути обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2020 року задоволено клопотання слідчого.

Застосовано до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 06.12.2020 року включно.
Захисник підозрюваного ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що ОСОБА_10 раніше не був учасником ДТП з потерпілими, не має судимостей та випадків притягнення його до відповідальності за порушення правил дорожнього руху. ОСОБА_10 має вищу освіту, одружений, зареєстрований в місті Харкові, де має житло, в якому постійно проживає, має батьків у місті Зміїв, Харківської області, які мають похилий вік та проблеми зі здоров`ям. З боку колег та знайомих має лише схвальні відгуки, що підтверджується характеристикою.

Зазначав, що злочин за ч.2 ст.286 КК України є необережним, тому посилання слідства лише на тяжкість злочину не може бути підставою для ув`язнення ОСОБА_10 . Під час розгляду клопотання слідчий суддя відмовилася допитувати колег ОСОБА_10 , які могли підтвердити те, що підозрюваний не знав, що був учасником ДТП, автомобіль не мав жодних видимих слідів ДТП та він нікуди не тікав, рухався з помірною швидкістю.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,.

Захисник ОСОБА_14 в судовому засіданні просила долучити до матеріалів справи повідомлення про зміну підозри у вчинені кримінального правопорушення від 20.11.2020 року відповідно якого ОСОБА_10 підозрюється тільки за ч.2 ст.286 КК України, тобто з підозри було виключено ч.3 ст.135 КК України.
Просила прийняти до уваги, що ОСОБА_10 має міцні соціальні, має позитивну характеристику з місця роботи, у нього нещодавно помер батько. Також, просила долучити до матеріалів справи копію нотаріальної заяви від потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якої потерпілий відмовляється від позовних вимог до підозрюваного та просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що зі сторони підозрюваного йому відшкодовано матеріальну та моральну шкоду та він просить змінити підозрюваному запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки розуміє, що злочин було вчинено з необережності та підозрюваний не мав прямого умислу на заподіяння смерті.

Прокурор в судовому засіданні підтвердив, що підозрюваному 20.11.2020 року було повідомлено про зміну підозри у вчинені кримінального правопорушення та він підозрюється лише за ч.2 ст286 КК України. Також,просив розглянути апеляційну скаргу на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.2 ст. 181 КПК України).

На виконання вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий або прокурор доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Норма ч.4 ст.194 КПК України містить вказівку про те, що слідчий суддя, суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. Тобто зі змісту цієї норми вбачається право слідчого судді на власний розсуд вирішувати, який запобіжний захід може забезпечити запобігання ризикам.
Таким чином, законодавець залишив вирішення цього питання для суддівського розсуду, тобто можливості суддівської дискреції, а саме, право слідчого судді обирати між альтернативами, іншими більш м`якими запобіжними заходами, кожен з яких є законним, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу підозрюваного, справедливості й достатності обраного запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи найсуворіший запобіжний захід слідчий суддя вважав встановленим існування ризиків, передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення слідчий суддя вважав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням слідчого судді, оскільки мотивувальна частина ухвали не містить окрім формально визначених ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, відомостей та висновків слідчого судді щодо оцінки цих відомостей з приводу неможливості застосування менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001209 від 08.10.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286.

08.10.2020 року ОСОБА_10 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

09.10.2020 року ОСОБА_10 повідомлена підозра за ч. 2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України.

20.11.2020 року ОСОБА_10 вручене повідомлення про зміну підозри за ч.2 ст.286 КК України.

Колегія суддів погоджується з клопотанням слідчого щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_10 , що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та за кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені ст.177 КПК Украхни, але запобігання цим ризикам, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, згідно чинного КПК України не виключається.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

З огляду на диспозицію злочину, передбаченого ст.286 КК України його суб`єктивною стороною є необережна форма вини щодо наслідків вчиненого у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, тобто в даному випадку неможливо однозначно стверджувати про наявність в діях підозрюваного певного мотиву та мети завдання шкоди саме потерпілому, оскільки в протилежному випадку, у разі встановлення в ході проведення досудового розслідування умислу водія на спричинення смерті або іншої шкоди здоров`ю потерпілому, такі дії підозрюваного повинні були б кваліфікуватись за відповідною статтею або частиною статті Розділу II Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоров`я особи.

Обґрунтованість підозри підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме відомостями, що містяться у: протоколі огляду місця ДТП від 08.10.2020 та схемою до нього, протоколі огляду транспортного засобу від 08.10.2020, протоколах допиту свідків, рапортах працівників поліції.

При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів зазначає, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання та реєстрації таким чином, у даному кримінальному провадженні ризик переховування з боку підозрюваного органом досудового розслідування не доведений, а висновок слідчого судді щодо наявності ризику переховування ОСОБА_15 від органів досудового розслідування та/або суду є необґрунтованим та таким, що не підтверджений матеріалами справи.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено ризику вчинення іншого кримінального правопорушення у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 раніше не судимий,.

Таким чином, у відповідності до вищенаведених норм закону, ті обставини, що ОСОБА_10 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, фактично до вирішення справи в суді відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому, що свідчить про його щире каяття у діях в яких він вчинив не умисно, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи слідчого та прокурора щодо наявності підстав для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість злочину не може сама по собі слугувати виключною підставою для тримання особи під вартою, до чого прирівняно і домашній арешт.

З огляду на викладене, колегія суддів об`єктивно вбачає, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт у нічний час здатен забезпечити по цьому кримінальному провадженні досягнення завдань, передбачених ст.2 КПК України, а також унеможливлює продовження будь якої незаконної діяльності або імовірності впливу на учасників процесу з боку підозрюваного, що свідчить про те, що суд першої інстанції не повно та однобічно оцінив відомості стосовно особи підозрюваного, не переконавшись у доведеності прокурором обставин, що впливають на обрання найбільш суворого запобіжного заходу, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Колегія суддів приймає до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, які викладені у повідомленні про підозру, враховує, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, має постійне місце проживання відшкодував шкоду потерпілому та приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався слідчий та прокурор у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим, при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжке.

Таким чином, колегія суддів вважає, що домашній арешт у нічний час стане надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на нього додаткових обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст.2 та ч.2 ст.28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено в даному випадку неефективності застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 8 частини 5 статті 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.2, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09жовтня 2020 року скасувати та постановити нову.

Відмовити у задоволені клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_10 .

Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання, а саме: заборонити підозрюваному у період часу з 22:00 години до 06:00 години наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 до 06 грудня 2020 року включно.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або/місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити негайно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», з-під варти та відповідно до пункту 1 частини 3 статті 202 КПК України доставити до місця мешкання.

Ухвалу про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді