Справа № 740/4040/20
Провадження № 1-кп/740/142/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2021 рокум. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники кримінального провадження:
- прокурор Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
- обвинувачений ОСОБА_4 ,
- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України),
установив:
У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Клопотання прокурора мотивоване тим, що триває судовий розгляд указаного кримінального провадження, однак ще не досліджені документи, не допитана потерпіла, свідки, а тому не зменшилися та продовжують існувати ризики, встановлені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, враховуючи вид та розмір покарання за тяжкий злочин, за який законом передбачене максимальне покарання від 4 до 6 років позбавлення волі. Крім цього, обвинувачений може впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора, просили відмовити в його задоволенні та змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись, зокрема, на те, що прокурор не довів продовження існування ризиків, відповідних доказів не надав. Обвинувачений не має наміру впливати на свідків та потерпілу, а також переховуватися від суду, навпаки, бажає щоб судовий розгляд кримінального провадження здійснювався в присутності потерпілої. Разом з цим обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, проживає з матір`ю та дідом, за яким потрібно доглядати, за місцем проживання характеризується позитивно, про що свідчить довідка, яка міститься в матеріалах кримінального провадження. Крім цього, обвинувачений має проблеми зі здоров`ям, потребує медичної допомоги, якої йому не надають та ігнорують ухвалу суду від 20 жовтня 2020 року. У слідчому ізоляторі він не зможе отримати належної медичної допомоги, враховуючи хвороби, на які він перехворів (легеневий туберкульоз недолікований, гепатит С).
Заслухавши учасників кримінального провадження, керуючись своїм внутрішнім переконанням, завданнями та загальними засадами кримінального провадження, закріпленими у ст. 2, 7 КПК України, суд дійшов таких висновків.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загальними засадами кримінального провадження за змістом ст. 7 КПК України, є, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Статтею 177 КПК України встановлено, зокрема, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно із ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні чи зміні запобіжного заходу суд, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.
У кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі», «Амбрушкевич проти Польщі», «Жеребін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що позбавлення свободи є настільки суворим заходом, що його застосування може бути виправданим лише в тому разі, якщо інші, менш суворі заходи, були розглянуті й визнані недостатніми для забезпечення особистих та державних інтересів.
У силу змагальності сторін кримінального провадження стороною захисту не спростовано тверджень прокурора, що ризики у кримінальному провадженні, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися або що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим у провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Суд вважає обгрунтованими доводи прокурора про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу в цьому кримінальному провадженні, яка на неодноразові виклики не з`являється до суду з невідомих причин, а сторона захисту наполягає на її допиті, внаслідок чого судовий розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд також ураховує, що сторона захисту не довела обставини щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого та відмову установи, в якій він перебуває, в наданні йому медичної допомоги, а також перебування його в такому стані, який би виключав можливість знаходження в слідчому ізоляторі.
Керуючись ст. 2, 7, 26, 139, 144, 147, 325, 331 КПК України, суд
ухвалив:
Клопотання прокурора Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Дію обраного на досудовому розслідуванні стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» продовжити до 31 березня 2021 року.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.
Повну ухвалу складено і підписано 03 лютого 2021 року.
Суддя ОСОБА_1