У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кишенів Республіки Молдови, громадянина Республіки Молдови, молдованина, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше притягнутого до кримінальної відповідальності,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з дня винесення ухвали, а саме до 25 жовтня 2020 року включно.
При вирішенні питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, судом першої інстанції враховані обставини, визначені ст. 178 КПК України, а також: ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину; факт скерування до Печерського, Шевченківського та Святошинського районних судів м. Києва обвинувальних актів стосовно ОСОБА_6 за обвинуваченням його у скоєнні аналогічних злочинів; відсутність тісних соціальних зв`язків обвинуваченого; відсутність реєстрації на території України, а тому зазначені обставини, в своїй сукупності, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Отже, зважаючи на законодавчо визначену мету заходів забезпечення кримінального провадження досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України), мети застосування запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (ч. 1 ст. 177 КПК України), суд і обрав стосовно обвинувачено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням альтернативного заходу в виді застави у розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з роз`ясненням покладених обов`язків, передбачених ст.ст. 182, 194 КПК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та таким, що не ґрунтується на вимогах КПК України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року, постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього (нічного) арешту чи інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Сторона захисту просить врахувати, що тримання під вартою - є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, в той час як судом першої інстанції дана обставина врахована не була, що призвело до прийняття судового рішення в порушення норм процесуального права.
Одночасно, захисник ОСОБА_5 зазначає, що нібито обґрунтована підозра за кваліфікацією ч. 2 ст. 185 КК України, пред`явлена ОСОБА_6 , є надуманою та такою, що не ґрунтується на фактах, оскільки обвинувачений не є учасником подій, викладених в фабулі підозри та обвинувальному акті, інкримінованого злочину не вчиняв, а знаходження останнього в магазині як покупця і споживача послуг не є беззаперечним фактом нібито вчинення ним кримінального правопорушення.
Зазначає захисник і про те, що відповідно до приписів ст. 12 КК України, злочин, інкримінований обвинуваченому відноситься до нетяжких видів злочинів, протягом досудового розслідування та перебування справи в суді стосовно ОСОБА_6 будь-який запобіжний захід не обирався і розмір санкції статті, по якій пред`явлено обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою.
Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.
Вислухавши пояснення обвинуваченого та захисника, які в повному обсязі підтримали апеляційну скаргу останнього про скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року та зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній (нічний) арешт чи інший, не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Перевіривши доводи апеляційної скарги про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання при обранні ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
З огляду на це, посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні питання про обрання виду запобіжного заходу як тримання під вартою, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до приписів ст. 12 КК України, злочин, інкримінований обвинуваченому, відноситься до нетяжких видів злочинів, протягом досудового розслідування та перебування справи в суді стосовно ОСОБА_6 будь-який запобіжний захід не обирався і розмір санкції статті, по якій пред`явлено обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою, а також на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, жодним чином не доведені, - не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною і обґрунтованою.
При цьому, всупереч доводам апеляційної інстанції, суд першої інстанції у своєму рішенні обґрунтував наявність законних підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вимогами кримінального процесуального законодавства з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, оскільки обставини, викладені в судовому рішенні, щодо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду або вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Окремо слід зазначити, що суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини провадження та тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , дані про його особу, одночасно, заважав за можливе визначити обвинуваченому розмір застави, як-то передбачено положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, - 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, в свою чергу, спростовує твердження обвинуваченого в суді апеляційної інстанції про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як безальтернативного.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ризики, про які йдеться в оскаржуваній ухвалі, жодним чином не доведені, самі по собі не можуть служити підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи сторони захисту в апеляційній скарзі в частині недоведеності вини ОСОБА_6 - не можуть бути предметом даногоапеляційного розгляду.

Отже, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 виду запобіжного заходу, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення,факт скерування до Печерського, Шевченківського та Святошинського районних судів м. Києва обвинувальних актів стосовно ОСОБА_6 за обвинуваченням його у скоєнні аналогічних злочинів; відсутність тісних соціальних зв`язків обвинуваченого; відсутність реєстрації на території України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року, якою ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з дня винесення ухвали, а саме до 25 жовтня 2020 року включно - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3