КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження
09 жовтня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2020, -
ВСТАНОВИВ
Ухвалою колегії суддів Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2020, під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов?язання строком на 2 місяці, та було покладено на нього обов?язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням колегії суддів суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2020 в частині обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , та ухвалити нове судове рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу відносно підзахисного ОСОБА_3 .
Захисник в обґрунтування подачі апеляції, посилається на постанову Великої Палати Верховного суду від 23.05.2018 року ( справа №243/6674/17-к). Також, на його думку, право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК України, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК України, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК. 07.10.2020 суддя доповідач отримав дану апеляційну скаргу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями .
Перевіривши подану апеляційну скаргу, прихожу до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019 у справі №3-208/2018(2402/18) за конституційною скаргою ОСОБА_4 , визнано таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційним) положення частини другої статті 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції .
Таким чином, зазначеним Рішенням визнано неконституційною лише заборону оскаржувати під час судового розгляду по суті в суді першої інстанції ухвали суду про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ( обвинуваченим ) під час судового розгляду. В даному випадку, колегією суддів суду першої інстанції під час судового розгляду, відповідно до ст. 350 КПК України по суті було вирішено клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу, з постановленням судового рішення .

Ч.1 ст.24 КПК України, зазначає, що кожному гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені інші ухвали у випадках , передбачених КПК. Такі випадки апелянт не наводить . Як вбачається з матеріалів за клопотанням, кримінальне провадження знаходиться в стадії судового розгляду суду першої інстанції і рішення за його результатами судом першої інстанції не прийнято .
Разом з тим, слід зауважити, що КСУ у вищевказаному Рішенні обмежив право оскарження на даній стадії кримінального провадження лише щодо ухвал про продовження строків тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті. Посилання захисника на постанову Великої Палати Верховного суду від 23.05.2018 року ( справа №243/6674/17-к), не заслуговують на увагу як безпідставні, оскільки висновки вказані у даному рішенні, не стосуються фактичних обставин кримінального провадження, в якому оскаржується ухвала.
Стосовно доводів захисника ОСОБА_2 про те, що на його думку, право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК України, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК України, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК. Однак, норми кримінального процесуального закону України чітко визначають порядок і дають перелік тих ухвал суду, які підлягають окремому апеляційному оскарженню, таким чином забезпечуючи апеляційне оскарження рішень суду відповідно до ст. 24 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 399 КПК України, суддя доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку .
Питання про оскарження запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання на стадії судового розгляду кримінального провадження, також не може бути розглянуто враховуючи, що прийняте судове рішення про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання не підлягає апеляційному оскарженню, а права сторони захисту в цій частині можуть бути реалізовані в суді першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.399 КПК України, суддя,
ПОСТАНОВИВ
У відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2020 ? відмовити.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя ОСОБА_1