Ухвала
Іменем України

13 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 393/605/18
провадження № 51-5052 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року щодо нього,

встановив:
Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком і за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2019 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що 28 серпня 2018 року, близько 13 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля магазину за адресою: вул. Миру, 181, смт. Новгородка, Кіровоградської області, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи зневажливе ставлення до громадського порядку, який забезпечує спокій громадян і дотримання поведінки в побуті, з метою самоствердження за рахунок приниження інших осіб, безпричинно, з особливою зухвалістю, навмисно та демонстративно почав погрожувати присутнім фізичною розправою, в тому числі, потерпілому ОСОБА_5 . Після чого, ударами рук та ніг розбив скло та погнув кузов автомобіля ВАЗ 2112, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , чим заподіяв йому матеріальні збитки.
Продовжуючи свої злочинні дії, дерев`яною палицею наніс удари по мопеду «Альфа», державний номер НОМЕР_2 , покинутий неподалік ОСОБА_6 , з метою уникнення отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальні збитки.
На вимогу мешканців смт. Новгородка, зокрема ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 припинити свої протиправні хуліганські дії, ОСОБА_4 не реагував та продовжуючи виявляти особливу зухвалість, демонструючи зневагу до норм моралі, продовжив грубо ображати присутніх, розмахував руками перед вищевказаними особами, наражаючи їх на небезпеку.
Потім, ОСОБА_4 схопив ОСОБА_9 , який намагався заспокоїти його та припинити протиправні дії, і повалив на землю. В ході боротьби між ними, ОСОБА_4 вкусив ОСОБА_9 за шию з правої сторони, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.
Після чого, грубо порушуючи громадський порядок, підійшов до домоволодіння

ОСОБА_11 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де пошкодив паркан шляхом відламування дерев`яної частини від кріплень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2020 року - без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування вказує, що апеляційний суд не взяв до уваги неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме кваліфікацію за ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки його дії не відповідають наслідкам зазначеним у вказаній статті, які передбачають спричинення потерпілим хоча б середньої тяжкості тілесних ушкоджень, чого в даному випадку не встановлено. Також зазначає, що апеляційним судом не прийнято до уваги порушення приписів ст. 34 КПК України. Окрім цього, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильній кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 296 КК України з огляду на таке.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, було зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на підставі: показань самого засудженого, потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , даних протоколів огляду місця події від 28 серпня 2018 року, протоколу слідчого експерименту від 25 вересня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , висновків судово-медичної експертизи № 571 від 20 вересня 2018 року та судово-психіатричної експертизи № 366 від 25 вересня 2018 року, зміст яких детально відображено у вироку.
Проаналізувавши зазначені докази та встановлені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_4 за

ч. 3 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство.
Розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в межах її доводів, які є аналогічні доводам касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обстановка, яка передувала та обставини події кримінального правопорушення, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого свідчать про направленість його дій саме проти громадського порядку, що супроводжувалися особливою зухвалістю, яка полягає у пошкодженні майна потерпілих, нанесені їм тілесних ушкоджень, при цьому останній голосно кричав та нецензурно висловлювався, на зауваження та заклики припинити протиправні дії інших осіб не реагував. Разом з цим, останній, будучи раніше судим за скоєння хуліганства, усвідомлював значення своїх дій та діяв цілеспрямовано, посягаючи на суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом, і його дії повністю охоплюються складом злочину, передбаченим ч. 3 ст. 296 КК України.
Верховних Суд вважає вірною кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 3

ст. 296 КК України, при цьому зауважує, що об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення не передбачає наявність такої обов`язкової ознаки, як завдання середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій особі.
При цьому, у даному провадженні кваліфікуючою ознакою хуліганства, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України є його вчинення особою, раніше судимою за хуліганство, тобто особою, яка на час скоєння злочину мала незняту чи непогашену судимість хоча б за однією з частин зазначеної статті.
Що стосується посилання засудженого на порушення ст. 34 КПК України, що полягає на його думку у тому, що Кіровоградський районний суд Кіровоградської області не мав права розглядати дане кримінальне провадження, колегія суддів вважає його безпідставним, оскільки ухвалою Кропивницького апеляційного суду від

17 жовтня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні

№ 0000203 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 296 КК України, після задоволення подання в.о. голови Новгородківського районного суду Кіровоградської області, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України був направлений на розгляд до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області.
На переконання Верховного Суду, суд апеляційної інстанції залишаючи без змін вирок місцевого суду, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , належним чином перевірив доводи апеляційної скарги та дав на них змістовні відповіді.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали у касаційній скарзі не наведено, та Судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року щодо нього.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3