Справа № 199/6524/18
У Х В А Л А
іменем України
29 липня 2020 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання потерпілого ОСОБА_4 та представника потерпілого ОСОБА_5 про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001761, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Потерпілий ОСОБА_4 та представника потерпілого ОСОБА_5 звернулися до суду із клопотанням, за яким просять винести ухвалу, якою прийняти рішення про відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 8911,50 гривень.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги за клопотанням та фактичні обставини, на яких воно ґрунтується.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила проти задоволення клопотання, оскільки КПК України не передбачає можливість вирішення цих питань щодо засудженого, який до того ж уже відбув покарання.

Засуджений ОСОБА_6 також заперечив проти задоволення клопотання, однак не зміг навести мотиви на обґрунтування своєї позиції.

Третя особа на стороні цивільного відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, АСК «Омега», сповіщена про час та місце розгляду клопотання, до суду представника не направила. На підставі приписів ч. 5 ст. 539 КПК України їх неприбуття не перешкоджає проведенню судового розгляду, оскільки у суду відсутні підстави для визнання їх участі обов`язковою.

Вирішуючи клопотання, суд виходить з наступного.

18 грудня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська винесено вирок, яким:

- ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначене покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення відшкодування заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди здоров`ю та майну, а також грошового відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

Зазначений вирок оскаржувався та набрав законної сили 20 березня 2019 року.

При ухваленні вироку суд зазначив, що позовна вимога ОСОБА_4 про відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн. фактично є заявою про розподіл процесуальних витрат, оскільки витрати на правову допомогу за п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України є процесуальними витратами, такі процесуальні витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, за приписами ч. 2 ст. 120 КПК України, несе потерпілий, і такі процесуальні витрати підлягають розподілу з урахуванням приписів ст. 124 КПК України, а не в порядку вирішення цивільного позову. Суду на час постановлення вироку не надано розрахунок таких витрат, що не дозволяє здійснити перевірку відповідності їх граничним розмірам компенсації, при тому, що за приписами ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування даних щодо процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає. З огляду на викладене, вирішення цього питання на теперішній час є передчасним, що не є перешкодою для його подальшого вирішення в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, оскільки за ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

На теперішній час представником потерпілого ОСОБА_5 суду надано розрахунок відповідних процесуальних витрат.

Зазначені витрати потерпілого на оплату правової допомоги в повному обсязі підтверджуються наданим платіжними документами.

Оцінюючи заперечення прокурора, суд враховує правовий висновок, сформульований Великою Палатою Верховного суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), за яким КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

За приписами ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Оскільки ОСОБА_6 вироком суду визнано винуватим у вчиненні злочину, за відсутності у суду доказів на підтвердження того, що останній не має коштів для компенсації процесуальних витрат, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені витрати на правову допомогу в загальному розмірі 8911,50 грн., які є розумними, необхідними та співмірними з реальним обсягом наданих послуг процесуальними витратами.

Керуючись ст. 118, 122, 124, 534, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання потерпілого ОСОБА_4 та представника потерпілого ОСОБА_5 про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001761, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в загальному розмірі 8911 (вісім тисяч двісті одинадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:

29.07.2020