Номер провадження 1-кп/201/1244/2020
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 13 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002871 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт Петербург Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 27 травня 2020 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 13 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002871 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року за вказаним обвинувальним актом призначене підготовче судове засідання на 16 червня 2020 року.

Під час підготовчого провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується отриманою на запит суду копією актового запису про смерть № 274 від 24 березня 2020 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, вважаючи його відповідним вимогам ст. 291 КПК України та зазначив, що підстав для повернення вказаного обвинувального акту прокурору, він не вбачає.

При цьому, прокурор ОСОБА_3 не заперечував той факт, що зазначені у попередньому судовому рішенні про повернення обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 прокурору через його невідповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України недоліки, у повному обсязі не усунуті.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти можливості призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом.

Вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 підлягає поверненню прокурору, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню до предмету доказування входять, в тому числі, подія злочину (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення тощо.

Так, згідно наданого суду обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується, що він 20 жовтня 2019 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи біля будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , побачив в гаманці, котрий лежав на лавці грошові кошти в сумі 930 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_5 , де у останнього і виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, правою рукою взяв з гаманця грошові кошти у сумі 930 гривень, та доводячи свій злочинний умисел до кінця, залишив місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 930 гривень.

Отже, згідно висунутого ОСОБА_4 органом досудового розслідування, саме таким чином обвинувачення, викладені фактичні обставини вірогідного вчинення останнім крадіжки самі по собі лише вказують на те, що ОСОБА_4 , знаходячись на вулиці, фактично знайшов майно, залишене невідомою йому особою та при невідомих йому обставинах, що, вочевидь, в окремості не може впевнено свідчити про наявність злочинного наміру у ОСОБА_4 на заволодіння чужим майном.

Зокрема, відповідно до діючого цивільного законодавства, безхазяйним може бути майно, яке не має власника або власник якого невідомий, а отже, залишення майна при таких обставинах, які можуть створювати уявлення, що майно не обов`язково вибуло проти волі власника з його володіння та може бути безхазяйним, суперечить ствердженню, що відшукач такого майна - обов`язково крадій.

Тобто, виходячи із фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_4 таємного викрадення майна ОСОБА_5 , викладених у обвинувальному акті, органом досудового розслідування взагалі не вказано, яким чином ОСОБА_4 впевнився та повинен був розуміти, що ця річ чужа, належіть саме ОСОБА_5 і втрачена останнім проти його волі, та не є безхазяйною, а отже, зважаючи на те, що в обвинуваченні не відображені такі суттєві обставини, це обвинувачення, вочевидь, є неконкретизованим і таким, що створює передумови до порушення права на захист обвинуваченого.

Окрім цього, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення містить і інші суттєві протиріччя, зокрема, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення вказано, що в результаті інкримінованих обвинуваченому дій, майнова шкода у розмірі 930 гривень спричинена ОСОБА_4 , тобто обвинуваченому.

Таким чином, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_4 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.

Наведені вище обставини слугували однією з підстав повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 13 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002871 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, про що цим же складом суду постановлено відповідну ухвалу 15 квітня 2020 року, яка не була оскаржена прокурором і після набрання нею чинності, вказаний обвинувальний акт направлений до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області для її виконання.

Проте, як встановлено під час підготовчого провадження вказане судове рішення в цій частині прокурором проігнороване, а зазначені в ухвалі суду недоліки щодо пред`явлення неконкретного обвинувачення ОСОБА_4 не усунуті.

Так, окрім наведеного вище, в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року іншою підставою для повернення обвинувального акту прокурору зазначалося порушення права обвинуваченого на захист під час проведення досудового розслідування, зокрема, не залучення останньому перекладача на стадії досудового розслідування.

Так, статтею 42 КПК України передбачені права підозрюваного, у тому числі, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, бути чітко і своєчасно проінформованим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення, користуватися рідною, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави, ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу.

Як вбачається з обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_4 народився у м. Санкт-Петербург Російської Федерації і є громадянином Російської Федерації.

Під час попереднього підготовчого провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не володіє мовою, якою здійснюється провадження і не розуміє її, адже, як стверджував останній, він має неповну середню освіту, яку отримав у навчальному закладі у м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, в якому такий предмет, як українська мова, не викладалася.

Попри це, під час досудового розслідування перекладач для здійснення перекладу на рідну мову ОСОБА_4 - російську, слідчим не залучався, а отже, з повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та матеріалами кримінального провадження, які складені на українській мові, обвинувачений, вочевидь, ознайомитися не міг.

Отже, ураховуючи наведене, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, не був залучений до участі перекладач для здійснення перекладу обвинуваченому ОСОБА_4 на його рідну мову російську, чим грубо порушені права підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України, зокрема, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача та знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, бути чітко і своєчасно проінформованим про свої права, передбачені цим Кодексом та отримати їх роз`яснення рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу тощо.

Такі допущені органом досудового розслідування суттєві порушення вимог кримінального процесуального закону та прав підозрюваного ОСОБА_4 , про які вказано в ухвалі суду, не усунуті, про що свідчить наданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування, у якому відсутнє таке процесуальне рішення, як залучення до участі у даному кримінальному провадженні перекладача.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.

Поряд із цим, ще одною з підстав повернення обвинувального акту прокурору 15 квітня 2020 року стало грубе порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до наведених вище норм закону обвинувальний акт надсилається до суду разом з додатком у вигляді реєстру матеріалів досудового розслідування, який повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Тобто, виходячи з наведених вимог кримінального процесуального законодавства реєстр матеріалів досудового розслідування у обов`язковому порядку повинен містити достовірні, відповідні данні щодо усіх, без винятку, проведених під час досудового розслідування процесуальних дій, прийнятих процесуальних рішень та вжитих заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з наданого до суду разом із обвинувальним актом реєстру матеріалів досудового розслідування, допит ОСОБА_4 у процесуальному статусі підозрюваного проведений 08 листопада 2019 року, в той час, як ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та роз`яснено право на захист - 19 листопада 2019 року, тобто ОСОБА_4 був допитаний у якості підозрюваного за 11 днів до повідомлення його про підозру, що, вочевидь, свідчить про порушення вимог ст. 42 КПК України, адже підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Наведені порушення вимог кримінального процесуального закону після повернення обвинувального акту, у тому числі, і з цих підстав, прокурором не усунуті.

Таким чином, прокурором ОСОБА_3 проігноровано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 з підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону, який не усунувши вказаних у судовому рішенні недоліків та допущених суттєвих порушень закону, окрім як усунення такого очевидного порушення вимог ст. 293 КПК України щодо обов`язку вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, знов затвердив обвинувальний акт та направив до суду, що вказує на недбале ставлення цього прокурора до своїх обов`язків, передбачених ст. 36 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що ігнорування прокурором необхідності виконання попередньої чинної ухвали суду про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону та не усунення вказаних у судовому рішенні суттєвих порушень закону, об`єктивно унеможливлює призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту, який не відповідає вимогам КПК України та є безумовною підставою для його повернення прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 42, 91, 291, 293, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 13 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002871 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 09 годині 00 хвилин 24 липня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1