Справа № 545/2685/20
Провадження № 1-кп/545/66/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.01.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтави об`єднані кримінальне провадження № 0000559 від 16 червня 2020 року та № 0000619 від 01 липня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в :
І. Доведене обвинувачення
Епізод № 1. ОСОБА_7 06 червня 2020 року близько 20 год. 55 хв. перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклого конфлікт з ОСОБА_4 , в ході сварки, діючи з прямим умислом, направленим на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар в ділянку потиличної частини голови ОСОБА_4 , від якого потерпілий впав на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення умисних тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_7 , в той час як потерпілий ОСОБА_4 намагався підвестися із землі, наніс йому удар правою рукою в голову, від чого потерпілий знову впав на землю.
Даними умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді гематом голови та лівого плеча, забійної рани обличчя та субконюктивального крововиливу лівого ока, перелому кісток носу, які могли утворитись не менш ніж від 2-х кратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками, які згідно висновку експерта № 1026 від 02 жовтня 2020 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Епізод № 2. 06 червня 2020 року близько 21 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , в ході сварки, діючи з прямим умислом, направленим на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар в потиличну частину голови ОСОБА_5 , від якого потерпілий впав на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_7 наніс лежачому на землі ОСОБА_5 декілька ударів ногами (не менше двох), які прийшлися йому в праву руку, якою він захищався від ударів. Після цього потерпілий підвівся та намагався втекти від нападника, однак ОСОБА_7 наздогнав потерпілого поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 та повалив його на землю, продовжив наносити йому удари по голові та тулубу, після чого зник у невідомому напрямку.

Даними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 1011 від 17 вересня 2020 року за ступенем тяжкості відносяться до двох груп: до першої групи відноситься закритий косий перелом дистальної третини діалізу правої ліктьової кістки зі змішенням та закритого уламкового перелому дистальної третини діалізу правої променевої кістки зі змішенням, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути і нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, не менш як двократної дії травмуючого фактору і які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.

До другої групи відносяться: забій, садна шкіри лобної ділянки, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, від декілька-кратної дії травмуючих факторів та які кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

ІІ. Кваліфікація кримінальних правопорушень
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодом № 1 кваліфікуються за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодом № 2 кваліфікуються за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

ІІІ. Докази та підтвердження встановлених судом обставин
Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю, підтвердив обставини їх вчинення. У вчиненому щиро розкаявся.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні просили суворо покарати обвинуваченого.
Суд рахує, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, вирішує за недоцільне, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 125 КК України, вважає повністю доведеною.

ІV. Мотиви призначення покарання
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості злочинів, які відноситься до нетяжких.

Обвинувачений ОСОБА_7 факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим не заперечував, однак завдана шкода потерпілим навіть частково не відшкодована, поведінка обвинуваченого у суді не свідчила про його каяття, тому суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття, яка зазначена в обвинувальних актах.

В той час, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочинів. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведених обставин, а також враховуючи, що обвинувачений раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, його молодий вік, відсутність негативних характеристик на нього, те, що обвинувачений хоча не офіційно, однак працює, суд вважає, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання призначене в межах санкції ч. 1 ст. 122 та ч.2 ст. 125 КК України, що передбачає покарання у виді обмеження волі, та вважає можливим звільнити його від відбування покарання, встановивши іспитовий строк.

Даний висновок зроблений з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, і якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».

Таким чином, виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставину, що пом`якшує покарання, особу ОСОБА_7 , характер вчинених ним діянь, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбування ним покарання, а тому слід застосувати ст. 75 КК України.

V. Мотиви інших рішень суду
Суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування та судового розгляду до ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався, клопотання про обрання запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, до суду не надходило.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільні позови не заявлено.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.349 КПК України, до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Полтавський районний суд Полтавської області протягом30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Сторони кримінального провадження мають право отримати копію вироку у суді

Суддя: ОСОБА_1