Справа № 462/1313/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/836/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2020 року задоволено клопотання слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_7 , заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у лікаря психіатра за місцем проживання /реєстрації/.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 125 КК України у стані неосудності, та психічний стан його здоров`я на даний час позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 просить змінити дану ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини покликання на умисне вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння.
В обґрунтування покликається на те, що дана ухвала є незаконною і підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що всупереч положенням кримінального та кримінального процесуального законів, зокрема ст. 505 КПК України, в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2020 року зазначено, що ОСОБА_7 маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс удари потерпілій ОСОБА_10 . Також, апелянт вказує, такої позиції дотримується Верховний Суд, а саме в постановах від 26 червня 2019 року справа №202/5997/17 та від 13 червня 2019 року справа №185/67/18.

Будучи повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, ОСОБА_7 та його захисник у судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просить таку задоволити, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє ухвалу суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Так, суд першої інстанції в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_7 вчинив умисне суспільно небезпечного діяння.

Проте, згідно з ст. 19 КК України, осудність характеризує здатність особи усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними та є ознакою злочину. Водночас, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією із форм вини, як ознаки злочину, яка включає усвідомлення особою характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання (свідоме допущення) їх настання.

З системного аналізу норми вбачається, що умисел є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв такої ознаки є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх дій та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, як ознаки суб`єктивної сторони злочину.

Крім цього, відповідно до ст. 505 КК України, обставинами, які підлягають встановленню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння певною особою; наявність у особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування та інші обставини. Таким чином, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел є елементом суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

На підставі вищенаведеного слід змінити ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на умисне вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини покликання на умисне вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4