ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/130/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000890 від 07.07.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року задоволено клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000890 від 07.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Згідно ухвали продовжено підозрюваній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 40 днів, тобто до 29.01.2021 включно та визначена сума застави в розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 630 600грн, при внесенні якої, ОСОБА_6 з-під варти звільнити та покласти на неї наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;
2) не відлучатися з постійного місця проживання у м. Херсоні, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
4) здати на зберігання до територіальних органів Державної міграційної служби України паспорт для виїзду за кордон на своє ім`я.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваної ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 , а у разі залишення оскаржуваної ухвали в цій частині без змін, визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 168 160грн.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 посилається на те, що слідчий суддя визначивши розмір застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не навів в своїй ухвалі жодної підстави, яку він вважає вмотивованою для встановлення максимального розміру застави. В матеріалах справи відсутні жодні докази того, що існують обставини, які є вмотивованими для визначення слідчим суддею застави саме у розмірі 630 600 грн, при цьому у рішенні суду першої інстанції вказано, що підозрювана має на утриманні дитину, хвору матір. Будь-яких відомостей про отримання підозрюваною відповідних доходів, які вказують на можливість внесення нею визначеного слідчим суддею розміру застави, матеріали справи не містять і такі відомості не надані прокурором або слідчим. Зазначає, що підозрювана не працює, має на утриманні неповнолітнього сина, також доглядає хвору матір, що в свою чергу свідчить про незадовільний матеріальний стан підозрюваної та вказує на неможливість внесення нею застави у визначеному суддею розмірі. Також, зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що загальна сума збитків потерпілих у цьому кримінальному провадженні складає 252 457,00 грн., що є значно меншою аніж встановлений розмір застави для підозрюваної.

Прокурор, підозрювана та його захисник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Прокурор надав до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційну скаргу без його участі. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, підозрюваної та її захисника ОСОБА_7 , оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та поведінку інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати встановленню свідків кримінальних правопорушень, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисних, особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому організованою групою та у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно організованою групою, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, з конфіскацією майна,на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні. Враховуючи тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винною, а також те, що вона фактично мешкає в м. Херсоні, офіційно не працевлаштована, є ймовірність того, що ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та поведінку інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати встановленню свідків кримінальних правопорушень, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому організованою групою , а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно організованою групою, що свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності фізичних осіб, внаслідок чого вказані обставини викликають суспільний інтерес, що вочевидь впливає на питання щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_6 раніше не судима, має неповнолітнього сина 2004 року народження та хвору матір, яка потребує догляду, не спростовують та не зменшують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України запобігти яким, в даному випадку, може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою. Крім того, ці обставини існували і на час подій, які їй інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для підозрюваної у виборі певної форми поведінки.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та поведінку інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати встановленню свідків кримінальних правопорушень, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваною кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків (ч.3 ст.183 КПК України).

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Твердження захисника про те, що обраний судом першої інстанції розмір застави для підозрюваної не відповідає її майновому стану і є завідомо непомірним для неї, є безпідставним, оскільки він обраний судом у межах встановлених відповідно до положень ч.5 ст.182 КПК України, а доводи захисника з цього приводу мають суто суб`єктивний характер.

Підстав для зменшення розміру застави, визначеної судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу, про що ставить питання захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки матеріали кримінального провадження підтверджують наявність обставин, які дають підстави вважати, що саме обраний судом розмір застави зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо надмірного розміру застави, визначеного судом в порядку ч.3 ст.183 КПК України, є необґрунтованими, оскільки існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваною особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, і застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваною її процесуальних прав та обов`язків.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 п.1 ч.3, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді