Справа № 742/2127/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/471/20
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000271 від 24.02.2019 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 березня 2020 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, українця, громадянина України, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 13 листопада 2015 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 12 грудня 2018 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 29 серпня 2019 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за вказаним вироком та вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.08.2019 року, остаточно за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_8 покарання - 10 (десять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 24.02.2019 року, зарахувавши йому строк частково відбутого покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.08.2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 16 020 грн. 64 коп.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 24.02.2019 року близько 17.45 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем спільного мешкання із ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, на ґрунті словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки у вигляді смерті та, бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 , умисно здійснив здавлення рукою органів шиї ОСОБА_11 , чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді повного поперечного перелому правого великого рога під`язичної кістки з синцем на правій передньо-бічній поверхні шиї в верхній третині, садна на лівій передньо-бічній поверхні шиї в верхній третині, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також синець в лівій виличній ділянці, який має ознаки легкого тілесного ушкодження.

Смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії від здавлення органів шиї.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить змінити вирок колегії суддів відносно ОСОБА_8 та кваліфікувати його дії за ч.1 ст. 119 КК України. Призначити ОСОБА_8 покарання з урахуванням санкції частини 1 статті 119 КК України.

Захисник вказує про незаконність та необґрунтованість вироку суду з огляду на наступне:

- ОСОБА_8 не оспорював в судовому засіданні факт заподіяння смерті ОСОБА_11 , але неодноразово вказував, що не мав умислу і лише через необережність;

- з боку працівників поліції до ОСОБА_8 були застосовані тортури та фізична сила, внаслідок чого він зізнався у вбивстві;

- потерпіла, яка є матір`ю обвинуваченого пробачила його та просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки вірить, що син не мав на меті скоєння умисного вбивства;

- матеріали справи не містять доказів скоєння обвинуваченим саме умисного вбивства;

- звертає увагу на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які різняться між собою; адвокат припускає також наявність неприязних відносин між свідками та обвинуваченим, що спонукали до дачі саме таких показань;

- жодним чином не розглядались обставини, які б свідчили про іншу кваліфікацію дій ОСОБА_8 , а саме діяння без умислу на заподіяння смерті;

- вважає, що рапорт про прийняття повідомлення зі служби 102 не може бути визнаний доказом у справі, оскільки є виключно внутрішнім документом органів внутрішніх справ;

- окрему увагу звертає на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на виключно теплих відносинах між обвинуваченим та померлою;

- стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а у вироку не обґрунтовано дані обставини, що на думку захисника, беззаперечно свідчить про скоєння обвинуваченим злочину, передбаченого ст. 119 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку і доводи апеляційної скарги, доводи захисника на підтримку поданої ним скарги, позицію обвинуваченого, що висловився з проханням задовольнити апеляційну скаргу адвоката, прокурора, який повністю заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів, які належно досліджені, правильно оцінені судом і обґрунтовано покладені в основу вироку.

Посилання захисника на ті обставини, що ОСОБА_8 не мав умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 , а фактично не розрахував свою силу, оскільки мав сильні руки та довго займався пожежно-прикладним спортом, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони та є підставою для перекваліфікації кримінального правопорушення на ч.1 ст. 119 КК України, є необґрунтованими.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, тощо.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений показав, що свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнає частково. Пояснив, що вдома були з бабусею вдвох. Коли бабуся намагалася встати і раптово почала падати, обвинувачений злякався, хотів її підтримати і схопив лівою рукою за шию, при цьому вона крикнула: «допоможіть!». Бабуся впала головою на підлогу обличчям вверх, а ноги закинула на ліжко. Обвинувачений намагався зробити бабусі штучне дихання, проте в нього це не вийшло і він дуже перелякався. Телефони вдома не працювали, тому він не зміг викликати карету швидкої допомоги і побіг до сусіда, проте йому ніхто не відкрив двері і він вийшов на вулицю, у нього з собою був рюкзак. Обвинувачений пішов до магазину «Квартал», просив у зустрічних людей телефон, але йому всі відмовляли. Коли повернувся до свого будинку, в під`їзді його зустріли працівники поліції.

Тобто, показання самого обвинуваченого є такими, що явно вказують про неможливість перебігу подій саме таким чином, як вказує ОСОБА_8 . Так, звертає увагу колегія суддів, незважаючи на твердження самого обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_9 про виключного теплі відносини обвинуваченого з померлою дана обставина жодним чином не впливає на встановлені обставини, оскільки обвинувачення, яке визнано судом доведеним та обґрунтоване посиланням на докази пред`явлене саме з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин.

Окрему увагу апеляційний суд звертає на розташування тіла померлої, що зі слів потерпілої знаходилось на підлозі в незвичній позі, а за показаннями свідка ОСОБА_14 , що був допитаний в районному суді, який будучи інспектором патрульної поліції приїхав на виклик «тіло розташоване на підлозі, а ноги знаходились на ліжку».

Як слідує із показань самого обвинуваченого «бабуся впала головою на підлогу обличчям вверх, а ноги закинула на ліжко», потім останній «намагався зробити бабусі штучне дихання», тобто за встановлених обставин показання в частині намагання зробити в такій позі штучне дихання фактично не можливе, що свідчить про бажання обвинуваченого пом`якшити свою вину та уникнути належної відповідальності за свої дії.

Із допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є чоловіком та дружиною, встановлено, що вони перебували вдома. Близько 17.45 вони почули жіночі крики про допомогу та стукіт, які доносились з квартири поверхом вище, що розташовується над їх квартирою свідка та в якій проживає обвинувачений. Через нетривалий час у вікно бачили як обвинувачений швидкою ходою виходив з під`їзду будинку. Вони викликали поліцію, яка прибула через 10 хв. Також свідок ОСОБА_12 повідомила, що напередодні ОСОБА_8 намагався вибити двері в їх квартирі, неприязних відносин ні у неї, ні у чоловіка немає.

Тобто, виходячи із показань свідків є зовсім нелогічними показання обвинуваченого, що крики померлої про допомогу були викликані саме у зв`язку з падінням. Такі висновки апеляційного суду викликані також у взаємозв`язку з дослідженими підсумками за висновком експерта №55 від 16.04.2019 року (Том №1, а.п.185-190), відповідно до яких на трупі ОСОБА_11 було виявлено синець в лівій виличній ділянці, який утворився в результаті однієї ударної дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею в ділянку його розташування. Крім того, результати судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів від трупа вказують на те, що ці ушкодження утворилися в короткий проміжок часу до настання смерті ОСОБА_11 .

Зауваження захисника в апеляційній скарзі про те, що показання свідків є дещо відмінними та викликані неприязними відносинами, апеляційним судом відкидаються, оскільки ні свідки, ні обвинувачений не вказували про наявність неприязних відносин, а щодо різниці показань в частині проміжку часу який лунали крики, то колегія суддів виходить з того, що вимір проміжку часу людина не спроможна сприймати чітко і це уособлено суб`єктивним сприйняттям, а тому ці розбіжності в секундах в даному провадженні не є суттєвими.

Також вина обвинуваченого підтверджується дослідженими письмовими доказами:

- даними із рапорту про прийняття повідомлення зі служби 102, відповідно до якого 24.02.2019 о 17.52 год. надійшло повідомлення від заявниці, яка чує крики сварки у сусідів за адресою: АДРЕСА_1 ;

- протоколом огляду місця події від 24.02.2019, під час якого в квартирі АДРЕСА_2 виявлено труп потерпілої ОСОБА_11 ;

- лікарським свідоцтвом про смерть від 25.02.2019, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_11 є механічна асфіксія внаслідок здавлення органів шиї;

- протоколом огляду трупа від 25.02.2019, відповідно до якого на трупі ОСОБА_11 було виявлено перелом великого рогу під`язикової кістки, а на серці було виявлено загальноасфіксійні ознаки;

- висновком експерта № 55 від 25.02.2019, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 було виявлено повний поперечний перелом правого великого рога під`язикової кістки з синцем на правій передньо-бічній поверхні шиї в верхній третині та садно на лівій передньо-бічній поверхні шиї в верхній третині. Характер та морфологічні особливості ушкоджень, вказують на те, що ці ушкодження утворились в короткий проміжок часу ( від десятків секунд до декількох хвилин) до настання смерті ОСОБА_11 ;

- висновком експерта № 321 від 24.04.2019, відповідно до якого, виявлені в кімнаті 24.02.2019 під час протоколу огляду місця події сліди пальців рук належать обвинуваченому ОСОБА_8 ;

- висновком судово-психіатричного експерта № 135 від 21.03.2019, відповідно до якого у ОСОБА_8 ознак психічного захворювання і тимчасового розладу психічної діяльності на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , а також на даний час не виявлено.

Щодо посилання адвоката на рапорт про прийняття повідомлення зі служби 102, який не може бути визнаний доказом у справі, колегія суддів вважає, що судом при обґрунтуванні та посиланні на докази було взято до уваги саме інформацію з рапорту, яка у взаємозв`язку з іншими доказами проаналізована судом, а тому посилання на рапорт як на доказ вини не є визначальним у висновку як місцевого суду, так і колегії суддів апеляційної інстанції.

Аналізуючи доводи сторони захисту та співставляючи їх з перевіреними доказами, апеляційний суд звертає увагу, що ці доводи про відсутність умислу щодо вбивства потерпілої, а саме спосіб в який обвинувачений охопив шию потерпілої, характер тілесних ушкоджень, для заподіяння яких необхідно було прикласти значну фізичну силу, виключає таку форму вини як необережність, а тому є неприйнятними з усіх вказаних вище обставин, що враховані були районним судом та перевірені під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Сам обвинувачений та потерпіла ОСОБА_15 в засіданні апеляційного суду не заперечували, що під час скоєння злочину він знаходився в стані наркотичного сп`яніння.

Враховуючи вказане та всі обставини скоєння злочину в їх сукупності, характер дій засудженого, локалізацію тілесного ушкодження у потерпілої, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст.119 КК України, про що вказує у своїй апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника про незаконні методи слідства, а саме те, що обвинувачений визнав свою вину під тиском працівників поліції є безпідставними, оскільки як на досудовому слідстві, так і в період розгляду справи по суті обвинувачений мав захисника, проте ні сам захисник, ні обвинувачений жодним чином не повідомляли про тиск з боку слідчого, такі обставини не були і предметом розгляду у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, всі слідчі дії проводились за участю понятих, а при затриманні особи, крім понятих був присутній і адвокат, при цьому жодних зауважень учасники кримінального провадження в протоколі не зафіксували та не повідомляли про застосування до ОСОБА_8 недозволених методів слідства.

За вказаних підстав твердження апелянта про недозволені методи ведення досудового слідства з боку працівників поліції, є надуманими, а тому апеляційний суд критично ставиться до них.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного - його вік, сімейний стан, стан здоров`я, соціальну характеристику, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а також обставини, що обтяжують покарання - вчинення обвинуваченим злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину щодо особи, з якою обвинувачений перебував у сімейних відносинах та рецидив злочинів, попередні притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Згідно з роз`ясненням п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що дане рішення постановлене з дотриманням зазначених вимог, покарання обвинуваченому призначено відповідно до ст.65 КК України і воно є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Порушення норм матеріального чи кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування, зміни чи перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст.119 КК України не встановлено.

Не вбачає колегія суддів і підстав для застосування ст.69 чи ст.75 КК України.

Отже, законних підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статями 404, 405, 407, 418, 419, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4