ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/86/20 Справа № 216/1502/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000899, № 0000177 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_11 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

Встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 07.11.2016 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю даного вироку та вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2016 року, за яким він на даний час відбуває покарання, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання, а саме з 11.07.2017 року.

Запобіжний захід не застосовувався у зв`язку з фактичним відбуванням засудженим покарання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рога Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- Звільнився 09.07.2014 року з Жовтоводської ВК Дніпропетровської області № 26 за ухвалою Жовтоводського міського суду від 01.07.2014 року, на підставі ст. 2 ЗУ Про амністію від 08.04.2014 року на 1 рік 10 місяців 24 дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Вирішено долю речових доказів.

Ухвалено стягнути з обвинувачених солідарно, у рівних частинах, на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у загальній сумі 1 933,76 грн.

Вказаним вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчинені наступного.

О 23.45 годинні 14.01.2017 року, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в гостях у свого знайомого ОСОБА_12 , в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , достовірно знаючи, що абонентський номер НОМЕР_1 є фінансовим номером потерпілого ОСОБА_13 у ПАТ КБ «ПриватБанк» та знаючи пін-код від його кредитної картки, з метою проведення авторизації (доступу) до кредитного рахунку картки № НОМЕР_2 ПАТ КБ «ПриватБанк», таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_13 мобільний телефон, вартістю 347,5 грн,в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» абонентський номер НОМЕР_1 , який знаходився у кімнаті на столі.

Потім, о 04.01 годині 15.01.2017 року ОСОБА_7 здійснив безкарткову авторизацію (доступ) до кредитного рахунку картки № НОМЕР_2 через банкомат, який знаходиться у приміщенні магазину «Будемо друзями», за адресою: вул. Миколаївське шосе 1а, м. Кривий Ріг, після чого здійснив зняття готівки з кредитного рахунку у сумі 4 000 грн.

В цей же день, о 04.42 години, ОСОБА_7 аналогічним чином здійснив безкарткову авторизацію (доступ) до кредитного рахунку картки № НОМЕР_2 через банкомат, який знаходиться у приміщенні магазину «Магнолія», за адресою вул. Алмазна 11 (Погребняка), м. Кривий Ріг, та здійснив зняття готівки з кредитного рахунку вказаної картки у сумі 200 грн.

Після чого ОСОБА_7 , обернувши викрадене майно на свою користь, з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 4 547,5 грн.

Далі, приблизно о 03.00 годині 24.05.2017 року, ОСОБА_7 , знаходячись біля двору будинку АДРЕСА_4 , отримав пропозицію від свого знайомого ОСОБА_8 скоїти крадіжку чужого майна та погодився з нею. Вступивши у злочинний зговір, розподіливши при цьому ролі між собою, знаходячись біля вікна будинку, після того як ОСОБА_7 за допомогою викрутки відчинив вікно, вони проникли до приміщення зазначеного будинку, звідки таємно викрали належне ОСОБА_14 майно на загальну суму 4 712,50 грн. Склавши викрадене у покривало знайдене в будинку, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 намагалися зникнути з місця вчинення злочину, однак не довели свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затримані співробітниками охорони Криворізького Міського відділу управління поліції на місці.

Крім того, приблизно о 08 годині 00 хвилин 11.07.2017 року, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, переліз через паркан та проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де за допомогою викрутки відчинив вікно, та проник до приміщення зазначеного будинку, звідки таємно викрав належне ОСОБА_15 майно на загальну суму 83 904 грн., та з місця вчинення злочину зник.

В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок змінити, зарахувавши обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України, строк його попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з моменту затримання до його звільнення.

Виключити з вироку посилання на призначене ОСОБА_7 покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року, у зв`язку з його відбуттям.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий за вчинення злочинів в межах цього кримінального провадження, потім запобіжний захід щодо нього у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався. Також в межах цього кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 був тимчасово залишений за Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу.

Апелянт вважає, що до ОСОБА_7 суд повинен був застосувати вимоги ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також захисник вказує, що призначаючи остаточне покарання за даним вироком, суд першої інстанції застосував вимоги ст. 71 КК України та частково приєднав покарання, призначене вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року, але 11 липня 2019 року обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений з Криворізької установи виконання покарань в зв`язку з відбуттям покарання за вказаним вироком.

Апелянт вважає, що якщо залишити вирок суду без змін, обвинувачений ОСОБА_7 фактично буде двічі відбувати покарання за одне і теж кримінальне правопорушення, на підставі вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року.

- прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку з істотним, на його думку, порушенням вимог кримінального процесуального закону, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироками Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.09.2016 року та від 07.11.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Зазначити в резолютивній частині вироку, що судові витрати за проведення судової експертизи, на користь держави, стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , по 966,88 грн., з кожного.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На думку прокурора, вирок відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , є незаконним і підлягає скасуванню, зважаючи на допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, пов`язані з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що привело до порушення правил призначення покарання, у зв`язку з неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту, а також з питань відшкодування процесуальних витрат, у разі їх неправильного стягнення.

Прокурор вважає, що ухвалюючи вирок, в його резолютивній частині суд призначив ОСОБА_7 однакові за видом і розміром покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 та за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно призначив покарання за сукупністю злочинів у виді 3 років позбавлення волі. Тоді, як, на думку прокурора, необхідно застосувати принцип часткового складання покарань, тобто суд першої інстанції не застосував закон про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

Так, вироком першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні трьох епізодів крадіжки, вчиненої повторно, майна потерпілого ОСОБА_13 (14 та 15.01.2017 року); епізоду крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, вчиненої повторно, у потерпілого ОСОБА_16 (11.07.2017 року); епізоду незакінченого замаху на крадіжку у потерпілого ОСОБА_14 , поєднаної з проникненням у житло, вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб (24.05.2017 року).

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, суд першої інстанції частково склав покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2016 року, тобто фактично застосував порядок призначення покарання, передбачений ст. 70 КК України, який застосовується виключно у випадку призначення покарання за сукупністю злочинів. При цьому, поза увагою суду залишилось те, що інкриміновані злочини обвинувачений вчинив і в період іспитового строку, призначеного за вироком суду від 05.09.2016 року.

Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, формально вказавши статтю, не застосувавши положення закону, які підлягали застосуванню.

Також зазначає, що згідно п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема в частині їх стягнення.

При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Проте, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, ухвалюючи щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний вирок від 18.06.2019 року, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 1 933,76 грн. на користь держави слід стягнути солідарно з обвинувачених.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_9 , які кожен окремо просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора та просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також правильність кваліфікації їх дій за цим Законом жодним учасником судового розгляду не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.
Що стосується доводів прокурора про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх слушними та зазначає, що відповідно до ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій- третій цієї статті.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Аналогічні вимоги містяться і в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»: «За сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили».

Згідно абзацу 2 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покараний поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей КК України.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України 14-15.01.2017 року в період іспитового строку за вироками Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.09.2016 року та від 07.11.2016 року.

Проте, суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 , за сукупністю вироків, частково склав покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2016 року, тобто фактично застосував порядок призначення покарання, передбачений ст. 70 КК України, який застосовується виключно у випадку призначення покарання за сукупністю злочинів. При цьому, поза увагою суду залишилось те, що інкриміновані злочини обвинувачений вчинив і в період іспитового строку, призначеного за вироком суду від 05.09.2016 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, формально вказавши статтю, не застосувавши положення закону, які підлягали застосуванню.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається зокрема, незастосування судом закону, який підлягав застосуванню та застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , щодо виключення з оскаржуваного вироку посилання на призначене ОСОБА_7 покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року, в зв`язку з його відбуттям, колегія судів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

На момент винесення оскаржуваного вироку, а саме 18.06.2019 року, обвинувачений ОСОБА_7 відбував покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2016 року, а звільнений ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строку покарання визначеного вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2016 року був лише 12.07.2019 року, тобто майже через місяць після винесення оскаржуваного вироку.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 щодо зарахування обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України, строку його попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з моменту затримання до його звільнення, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 року № 838-VIIІ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення до 20 червня 2017 року, і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання період попереднього ув`язнення з 11.07.2017 року по 12.07.2019 року (день звільнення по відбуттю покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.02.2018 року) включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_7 , на підставі ст. 409 КПК України - скасуванню, в частині призначеного покарання, з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі ст. 420 КПК України нового вироку, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та замах на нього, а також злочин середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарі нарколога та психіатра не перебуває, у скоєнні злочинів розкаявся, сприяв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину.

Обставиною, що пом`якшує покарання, колегія суддів враховує щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_17 слід призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироками Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.09.2016 року та від 07.11.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо стягнення судових витрат за проведення судової експертизи з обвинувачених з кожного окремо, колегія суддів також вважає слушними, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.

Відповідно до ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема в частині їх стягнення.

При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, ураховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, ухвалюючи відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оскаржуваний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 1 933,76 грн. на користь держави слід стягнути солідарно з обвинувачених.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити в резолютивній частині вироку, що судові витрати за проведення судової експертизи, на користь держави, стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , по 966,88 грн., з кожного.
В іншій частині вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_11 , - задовольнити.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироками Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.09.2016 року та від 07.11.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання термін попереднього ув`язнення, а саме: з 11 липня 2017 року до 12 липня 2019 року включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Зазначити в резолютивній частині вироку, що судові витрати за проведення судової експертизи, на користь держави, стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , по 966 гривень 88 копійок, з кожного.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4