Справа № 161/3768/19 Провадження №11-кп/802/185/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.259 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого філії-Волинське ОУ АТ "Ощадбанк" - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Кукли Маневицького району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, пенсіонера, учасника бойових дій, раніше не судимого, засуджено за ч.1 ст.259 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: 1) періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3) не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: 1) мобільний телефон марки «Нокіа 6021» чорного кольору імей: НОМЕР_1 з сім-карткою оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_2 , що переданий на зберігання до камери схову Луцького ВП ГУНП у Волинській області повернуто законному володільцеві ОСОБА_7 ; 2) оптичний диск для лазерних систем зчитування інформації формату «CD-R» «Artex» №LH6113UH24235766DO; оптичний диск для лазерних систем зчитування інформації формату «CD-R» «Artex» №LH6113UH24235906DO; оптичний диск для лазерних систем зчитування інформації формату «CD-R», марки «Traxdata» №33123VCO822124OLH та одинадцять аркушів паперу формату А-4 з роздруківкою трафіків з`єднань абонента № НОМЕР_3 у період часу з 01.10.2018 по 22.10.2018 залишено у матеріалах кримінального провадження.
Знято арешт, який накладений на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 22.10.2018 року (ухвала слідчого судді від 25.10.18).
Запобіжний захід - домашній арешт, із забороною залишати місце свого проживання (адреса: АДРЕСА_1 ), у певний період доби: з 22.00 год. до 06.00 год., застосований ухвалою від 30.10.19 , залишено до вступу вироку в законну силу.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 22 жовтня 2018 року близько 13:50 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у м.Луцьку Волинської області, точне місце перебування органом досудового розслідування не встановлено, умисно, з метою дезорганізації роботи установи банку, а саме філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк», використовуючи мобільний телефон марки «Nokia 6021» ІМЕІ-код: НОМЕР_1 з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_4 , повідомив на номер НОМЕР_5 працівнику контакт центру АТ «Ощадбанк», за адресою: вул.Смоленська, 31/33, м.Київ, завідомо неправдиву інформацію про закладення ним гранати у одному з банкоматів філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк», за адресою: вул.Червоного Хреста, 8, м.Луцьк.
Працівник контакт центру АТ «Ощадбанк» передав вказану інформацію завідувачу сектору філії - Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_10 , який 22.10.2018 об 14:17 год. зателефонував на лінію «102» черговому диспетчеру диспетчерського центру відділу служби «102» УОАЗОР ГУ Національної поліції у Волинській області, за адресою: вул.Винниченка, 11, м.Луцьк та повідомив про вказану подію.
У зв`язку з вищевказаним повідомленням правоохоронними органами та персоналом філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» проведено евакуацію працівників банку та клієнтів, а також вжито заходів для проведення розмінування приміщення. З цією метою було викликано та залучено працівників правоохоронних органів міста Луцька, підрозділ вибухотехнічної служби ГУ Національної поліції у Волинській області, працівників УДСНС України у Волинській області, за результатами проведення яких інформація про підготовку вибуху не підтвердилась.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей та іншими тяжкими наслідкам, внаслідок чого створив обстановку загального страху, невпевненості, порушив безпеку громадян, що призвело до зриву нормального режиму роботи банківської установи, який виразився в евакуації працівників банку та клієнтів вказаної банківської установи.
У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його винуватості, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також у зв`язку з порушенням судом кримінального процесуального закону в частині вирішення долі речових доказів. Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому належним чином не наведено мотиви інституту умовного засудження, передбаченого ст.75 КК України. Так, в судовому рішенні не вмотивовано, які саме обставини провадження та дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. Також суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та його тяжкість. Крім того вказує, що місцевий суд повернувши обвинуваченому речовий доказ (мобільний телефон з сім-карткою) порушив вимоги п.1 ч.9 ст.100 КПК України, оскільки цей речовий доказ був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому за цими нормами закону, підлягає конфіскації. З огляду на це, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі п.1 ч.9 ст.100 КПК України мобільний телефон марки «Nokia 6021» чорного кольору імей: НОМЕР_1 з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , - конфіскувати в дохід держави. В решті вирок місцевого суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи прокурора, який апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній, думку обвинуваченого та його захисника, які вважають скаргу прокурора безпідставною, представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд доходить наступного висновку.
За положеннями, які містяться у ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.259 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.
Проте, такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій прокурором.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і дані про його особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про можливість та необхідність застосування до обвинуваченого інституту умовного засудження, передбаченого ст.75 КК України.

До обставин, які обтяжують покарання, суд правильно відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував тяжкість вчиненого злочину, у вчиненні якого обвинувачений своєї вини не визнавав, і лише в судових дебатах - визнав частково, що як вірно вказав місцевий суд, свідчить про відсутність каяння винного у вчиненому.
З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває двоє неповнолітній дітей, є пенсіонером та учасником бойових дій.

При призначенні покарання враховано було судом і думку представника потерпілої сторони, а також взято до уваги відсутність завдання останнім будь-якої шкоди, внаслідок вчинення злочину.
Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування цього покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, особу винного й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, й не є надто м`яким.
Враховуючи вищенаведені обставини провадження та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.259 КК України із застосуванням ст.75 КК України, відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.

Таким чином, підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому більш суворої міри покарання, пов`язаної з реальним його відбуттям, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, апеляційний суд не вбачає.

При цьому, усі доводи сторони обвинувачення щодо не наведення обставин провадження та даних про особу обвинуваченого, які дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки судом першої інстанції вони наведені в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Будь-яких порушень кримінального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині призначеного покарання, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів прокурора про порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону в частині вирішення питання долі речового доказу (мобільного телефону марки «Nokia 6021» чорного кольору імей:: НОМЕР_1 з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 ), то колегія суддів вважає, що вони є цілком слушними, оскільки місцевим судом в повній мірі дотримані не були.

Місцевий суд вирішив, що вказаний речовий доказ слід повернути законному володільцеві - ОСОБА_7 , і при цьому в мотивувальній частині вироку не навів жодного мотиву з цього приводу, як це передбачено п.2 ч.3 ст.374 КПК України.
Проте з таким рішенням суду колегія суддів не погоджується з врахуванням наступного.
Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Питання долі речових доказів при ухваленні вироку вирішується у відповідності до вимог ст.100 КПК України. Зокрема, п.1 ч.9 цієї статті передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
З матеріалів кримінального провадження (а.с.117) вбачається, що мобільний телефон марки «Nokia 6021» чорного кольору імей: НОМЕР_1 з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , визнано речовим доказом, оскільки він відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України.
Отже, враховуючи обставини кримінального провадження колегія суддів приходить до висновку, що вищевказаний мобільний телефон із сім-карткою є майном, яке було обвинуваченим використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, оскільки обвинувачений використовував їх для здійснення телефонних дзвінків, під час яких завідомо неправдиво повідомляв про підготовку вибуху.
А тому, враховуючи норми п.1 ч.9 ст.100 КПК України, колегія суддів вважає, що мобільний телефон марки «Nokia 6021» чорного кольору імей: НОМЕР_1 з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , підлягають конфіскації.
Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання долі речового доказу, є таким, що прийнятий з порушенням процесуальних норм, а тому в цій частині підлягає зміні.
В іншій частині вирок суду слід залишити без змін.
Зважаючи на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого прокурора задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення питання про речовий доказ, - змінити.

Мобільний телефон марки «Nokia 6021» чорного кольору імей: НОМЕР_1 з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , належний ОСОБА_7 , - конфіскувати в дохід держави.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий
Судді