ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4705/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1099/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2020 року ОСОБА_8 , обвинуваченому за п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 153, ч.2 ст.15 - п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 21 січня 2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу не перестали існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час кримінального провадження.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та закрити стосовно нього кримінальне провадження, ухваливши виправдувальний вирок.
Обґрунтовуючи свою вимогу, апелянт зазначає, що він значний час перебуває під вартою; порушуються розумні строки розгляду кримінального провадження; суд формально розглянув клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; судове рішення є незаконним, невмотивованим та ухвалене з недотриманням вимог кримінального процесуального закону і практики Європейського суду з прав людини; прокурор не вручив стороні захисту копію клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; суд першої інстанції не звернув увагу на те, що попередні ухвали районного суду від 11.08.2020 року та 01.10.2020 року, на час розгляду клопотання сторони обвинувачення, не набрали законної сили; зі спливом часу тільки обґрунтована підозра перестає бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; затримання та вручення йому підозри були проведено з порушенням вимог чинного КПК України; пред`явлена підозра та обвинувачення є необґрунтованими; висновки суду, що викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження;

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року та постановити нову ухвалу суду про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається на те, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було надано тільки суду, чим було порушено право обвинуваченого на захист; оскаржувана ухвала є незаконною необґрунтованою та невмотивованою; після обрання його підзахисному запобіжного заходу 07.08.2018 року судами та прокурором не наведено інших підстав, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а лише обґрунтована підозра не є самостійною підозрою для продовження запобіжного заходу; з моменту затримання ОСОБА_8 , останній категорично заперечує його причетність до скоєння будь-яких злочинів, що йому інкримінуються, але суд та прокурор ігнорують позицію сторони захисту; судовий розгляд по справі тривалий час фактично не розпочато.
Крім того, апелянт вказує на те, що ризики, на які посилався прокурор при розгляді клопотання, не давали достатніх підстав суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду та скоювати нові злочини, матеріали кримінального провадження не містять доказів незаконного тиску на потерпілих чи свідків.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; врахувавши заяву обвинуваченого , що він надіслав доповнення до апеляційної скарги , які ще не надійшли до апеляційного суду, в зв`язку з чим йому було надано можливість надати відповідні пояснення; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки сторони обвинувачення не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих чи свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє апеляційні скарги щодо непричетності ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті людині та у закінченому замаху на вчинення вбивства, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_8 раніше вже засуджувався за спричинення тяжких тілесних ушкоджень , які потягли смерть ; за вчинення умисного вбивства ; скоєння розбійних нападів та грабежів ;міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про його особливу суспільну небезпечність , існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду, продовження скоєння злочинів.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого та його захисника про необхідністю зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про те, що суд в судовому засіданні від 24 листопада 2020 року не мав процесуальної можливості вирішувати питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки нормою ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які встановлені судом першої інстанції та зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, існують на даний час та підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який за апеляційними доводами сторони захисту судом не встановлено.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про його невинуватості за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
Та обставина, що ухвали суду першої інстанції від 11.08.2020 року та 01.10.2020 року не набрали законної сили станом на 24 листопада 2020 року, на думку колегія суддів, не перешкоджало суду першої інстанції розглянути клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечать вимогам ч.3 ст.331 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг апелянта.
Керуючись ст.ст. 28, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу Комінтернівського районного суду міста Харкова на необхідність додержання вимог ст.28 КПК України щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді