Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2945/20
Провадження №: 1-кп/332/437/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України разом із угодою про визнання винуватості укладеної 29.10.2020 року.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений просив відмовити у затверджені угоди про визнання винуватості, оскільки провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає.

Захисник підтримав думку обвинуваченого.

Прокурор не заперечував проти заявленого обвинуваченим клопотання.

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження дійшов до наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження або відмову в затвердженні угоди.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.5 ст.474 КПК України суд повинен з`ясувати у обвинуваченого чи цілком він розуміє зокрема, наслідки укладання та затвердження угоди.

У відповідності до п. 6 ч. 7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

За таких підстав, відмова обвинуваченого від укладення угоди про визнання винуватості є підставою для відмови в затвердженні такої угоди.

Перевіривши надані матеріали, дослідивши докази по матеріалах, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що обвинувальний акт, пред`явлений ОСОБА_4 за ч.2 ст. 309 КК України відповідає вимогам КПК України і не підлягає поверненню прокурору.

Кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду м. Запоріжжя. Підстав для закриття провадження на підставі пунктів 4-8 частини першої або частини другої статті 284 КПК України немає.

Суд вважає за необхідне допитати під час судового розгляду обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який закінчується 25.12.2020 року, оскільки, на думку прокурора, ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, не перестали існувати. Крім цього, ОСОБА_4 постійного джерела доходів не має, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки і будучи особою раніше засудженою за вчинення злочинів у сфері пов`язаної із незаконним обігом наркотиків судимість за які у встановлений законом порядок не знята та не погашена, перебуваючи на іспитовому терміні, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно рішення Європейського суду у справі "Вишневський та інші проти України", при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У судовому засіданні прокурор належним чином мотивував своє клопотання, заявивши, що обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до нетяжких злочинів, обвинувачений ОСОБА_4 будучи особою раніше засудженою за вчинення злочинів у сфері пов`язаної із незаконним обігом наркотиків судимість за які у встановлений законом порядок не знята та не погашена, перебуваючи на іспитовому терміні, на шлях виправлення не став, знову вчинив злочин та з метою уникнення відповідальності може переховуватись від суду, постійного джерела доходів не має, відсутні стійкі соціальні зв`язки, що свідчить про ризики, які були наявні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали.
Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого, суд враховує обставини та суспільну небезпечність кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_4 . На теперішній час у справі ще не досліджено докази. Ризики які існували під час обрання запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою не зменшились, та не дозволяють застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативні види запобіжних заходів, оскільки не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку, через те, що він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання, тобто може здійснити дії, передбачені п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а також, будучи особою, якій інкримінується вчинення умисного злочину пов`язаного у сфері незаконного обігу наркотиків, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто може здійснити дії, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладені вище обставини, суд переконаний, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового провадження та вважає за доцільне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів на умовах викладених в ухвалі слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2020 року.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 183, 314 317, 474 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 29.10.2020 року, укладеної між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України проводити у загальному порядку.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України на 15-00 годину 24.12.2020 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2020 року відносно ОСОБА_4 продовжити на 60 (шістдесят) днів тобто до 14 лютого 2021 року включно з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення в частині продовження запобіжного заходу, в іншій її частині оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1