КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,

представників власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за організацією досудового розслідування і підтримання публічного обвинувачення у територіальних підрозділах управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 20 липня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя вказав на недоведеність прокурором тих обставин, що вказане ним у клопотанні майно є предметом кримінального правопорушення, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення , тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу нагляду за організацією досудового розслідування і підтримання публічного обвинувачення у територіальних підрозділах управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно вилучене під час обшуку 05 грудня 2019 року майно, що є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000036 від 20 липня 2020 року, яке вилучене в нежитлових (складських) приміщеннях ТОВ «СХІДНА ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ» № 12, 17, 25, 26, 12/2, 10, 68, 63, 63е на першому та четвертому поверхах, за адресою: місто Харків, вулиця Суздальські Ряди, 12, 12/1, 12/2, АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва №761/25234/20 від 20 серпня 2020 року, а саме: тютюнові вироби (виробник ТОВ «Марвел Інтернешнл Табако Груп») у кількості 56 115 шт.

Прокурор вважає, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт посилається на те, що зазначене вище майном зберегло сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Як вказує прокурор, підставою арешту зазначеного майна є достатні дані про те, що це майно є предметом та доказом зазначеного злочину. Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представників власника майна, який заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим управлінням фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 20 липня 2020 року, за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ТОВ «СХІДНА ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ» (код 41206751), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

У період з 03 вересня 2020 року по 07 вересня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було проведено обшук у нежитлових (складських) приміщеннях ТОВ «СХІДНА ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ» № 12, 17, 25, 26, 12/2, 10, 68, 63, 63е на першому та четвертому поверсі, за адресою: місто Харків, вулиця Суздальські Ряди, 12,12/1,12/2,12/3, в ході якого виявлені та вилучені тютюнові вироби (виробник ТОВ «Марвел Інтернешнл Табако Груп») у кількості 56 115 шт., які, на думку органу досудового розслідування, мають значення для досудового розслідування та слугують доказами у даному кримінальному провадженні.

09 вересня 2020 року прокурор відділу нагляду за організацією досудового розслідування і підтримання публічного обвинувачення у територіальних підрозділах управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна було відмовлено.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано думку прокурора та представника, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Зокрема, слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вказав, щодоказів на підтвердження необхідності накладення арешту прокурором не надано та майно, на яке прокурорпросив накласти арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Відсутність в матеріалах, доданих до клопотання прокурора, постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, у даному випадку прокурором не надано слідчому судді допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України доказів, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів у даному кримінальному провадженні, визначеним ст. 98 КПК України., а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно не вбачається.

В ухвалі слідчого судді детально проаналізовано, з чим погоджується і колегії суддів апеляційної інстанції, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення для доведення будь якої з обов`язкових ознак кримінального провадження, що розслідується було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 20 липня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за організацією досудового розслідування і підтримання публічного обвинувачення у територіальних підрозділах управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5330/2020
Єдиний унікальний номер 761/28916/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1