ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/93/20 Справа № 198/66/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000286 від 24 листопада 2017 року за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, цигана, громадянина України, без освіти, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 року ОСОБА_7 визнано винним за ст. 124 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі. Строк відбуття ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання, тобто з 25 листопада 2017 року.
На підставі п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 переведено, починаючи з моменту затримання, тобто з 25 листопада 2017 року до проголошення вироку, призначене менш суворе покарання у більш суворе, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Звільнено ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із повним його відбуттям.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 24 листопада 2017 року, близько 16.20 годині, поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , між групою осіб ромської національності, серед яких перебували потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 , виник конфлікт на побутовому ґрунті, який перейшов у сутичку.
Близько 16.30 годин того ж дня ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особливих неприязних стосунків, наніс батькові обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_11 один удар граблями в голову в область скроні, від чого він впав на землю, а ОСОБА_10 замахнувся і мав намір нанести металевою частиною граблів удар ОСОБА_11 .
З метою припинення протиправних дій ОСОБА_10 , бажаючи врятувати батька - ОСОБА_7 , узяв сокиру, яка знаходилася на території вказаного домоволодіння і в той момент, коли ОСОБА_10 замахнувся на ОСОБА_11 граблями, реально сприймаючи загрозу життю та здоров`ю свого батька ОСОБА_11 , перебуваючи у стані необхідної оборони, але діючи з перевищенням її меж, що виразилося у явній невідповідності заподіяної шкоди потерпілому небезпечності посягання, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому з метою припинення останнім протиправних дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов ззаду і наніс один удар в тім`яну частину голову ОСОБА_10 , від чого останній впав на землю, а ОСОБА_7 , побачивши тілесні ушкодження, став кричати родичам, щоб ті викликали бригаду швидкої допомоги.
В результаті зазначених дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з вдавленим багатоуламковим переломом тім`яної та потиличної кісток справа, забоєм головного мозку ІІ ст., гострою внутрішньо мозковою гематомою правої тім`яної долі, які за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті інший людині.
Судом першої інстанції дії обвинуваченого перекваліфіковані з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років та 5 місяців, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що обвинувачений перевищив межі необхідної оборони, оскільки тяжкість спричиненої шкоди потерпілому явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту. Так, судом не з`ясовано, чи мав ОСОБА_7 реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання з боку ОСОБА_10 засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
При цьому, прокурор вказує, що характер, знаряддя та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому в область голови, свідчать про те, що обвинувачений усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й смерть потерпілого, тобто його умисел був спрямований на заподіяння смерті потерпілому.
Крім того, прокурор зазначає, що потерпілий не створював небезпеку безпосередньо для обвинуваченого та стояв до нього спиною, в той час як обвинувачений усвідомлював свою явну перевагу над особою, яка полягає в тому необхідності заподіювати потерпілому тяжку шкоду не було, а достатньо було завдати, наприклад удару, відштовхнути.
Суд не взяв до уваги той факт, що спрямованість умислу ОСОБА_7 на умисне вбивство також була обумовлена тим, що під час сварки потерпілого з сестрою обвинуваченого, останній було нанесено декілька ударів ОСОБА_10 , а після того, як обвинувачений втрутився в конфлікт, потерпілий накинувся на нього, а посягання на батька обвинуваченого потерпілим лише стало поштовхом до виникнення умислу та дій, спрямованих на заподіяння смерті потерпілому.
При призначенні покарання, на думку прокурора, необхідно врахувати характер злочину та всі обставини його вчинення, а саме те, що обвинувачений спричинив тяжке тілесне ушкодження потерпілому сокирою.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким у вироку судом надано належну оцінку.
Так, судом першої інстанції дії ОСОБА_7 обгрунтовано кваліфіковано за ст. 124 КК України за ознаками умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого у разі перевищення меж необхідної оборони, оскільки його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами, а саме показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 , наданими ним в судовому засіданні, відповідно до яких він розповів, про обставини події 24 листопада 2017 року та щодо механізму нанесення ним ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а саме, що коли на вулиці біля дому його сестра ОСОБА_12 та сестра потерпілого - ОСОБА_13 посварилися і стали битися, потерпілий ОСОБА_10 схопив його сестру та почав бити її руками, а батько обвинуваченого вступився за сестру і почав робити зауваження ОСОБА_10 , став кричати, тоді потерпілий взяв граблі і вдарив батька ОСОБА_7 металевою частиною грабель по голові, від удару батько впав, а ОСОБА_10 намагався металевими зубцями грабель вдарити його другий раз. Обвинувачений подумав, що ОСОБА_10 зараз граблями вб`є батька, тому схопив на подвір`ї сокиру та в той момент, коли ОСОБА_10 замахнувся на батька і почав опускати граблі, щоб нанести удар, ОСОБА_7 ударив один раз потерпілого сокирою по голові. Він не хотів вбивати потерпілого, а лише намагався зупинити ОСОБА_10 та мав намір врятувати свого батька, сокира йому не належить, вона лежала на землі біля дому. Потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, на їх родину кидався битися, та коли він побачив, що потерпілий впав, то він викинув сокиру та почав плакати та кричати, щоб викликали швидку допомогу, бо не хотів, щоб той помер.
Зазначені покази узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що того дня між його родиною та іншими ромами виникла бійка. Він вийшов на подвір`я і побачив ОСОБА_14 , між ними відбулася сварка. Коли ОСОБА_15 став нецензурно висловлюватись, він взяв граблі та вийшов на вулицю, де граблями протилежною стороною від зубців один раз вдарив по голові ОСОБА_14 , той упав, а він мав намір ще бити ОСОБА_14 , замахнувся на нього граблями та відчув позаду удар по голові, від чого впав на землю.
Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_11 та додатково зазначив суду, що того ж дня він вийшов за подвір`я і побачив, що б`ється його дружина разом з ОСОБА_16 , там був і ОСОБА_17 , який тримав граблі і вдарив його граблями, металевою стороною в скроневу ділянку голови, від удару він упав, а ОСОБА_17 замахнувся, щоб вдарити його ще раз зубцями. В цей момент, ОСОБА_18 сокирою вдарив ОСОБА_19 один раз по голові. Він вважає, що якщо б ОСОБА_18 не вдарив ОСОБА_19 , то той би вбив його граблями, оскільки намагався нанести удар зубцями грабель в область голови.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що 24 листопада 2017 року у доньки та її сусідки - ОСОБА_21 відбувся конфлікт, та коли її доньки - ОСОБА_22 та ОСОБА_23 пішли до магазину, на них напав потерпілий ОСОБА_17 побив їх і відбулась сварка. Огли ОСОБА_24 вдарив ОСОБА_14 граблями по голові і чоловік впав на землю. Потім ОСОБА_17 замахнувся граблями і намагався ще раз його вдарити зубцями грабель. Вона нахилилася до ОСОБА_25 , яка втратила свідомість, а коли обернулась, то побачила, що ОСОБА_17 лежить на землі, а ОСОБА_26 сидів поруч та плакав, просив викликати швидку допомогу.
Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснив, що того дня він з тестем, ОСОБА_16 , та обвинуваченим разом вживали спиртні напої, потім до будинку забіг племінник ОСОБА_24 та сказав, що на вулиці б`ють жінок. Вийшовши на вулицю, він побачив, що ОСОБА_17 кидався бити ОСОБА_28 , штовхнув його дружину ОСОБА_29 , від чого вона впала. ОСОБА_17 вдарив граблями по голові ОСОБА_14 та намагався ще раз вдарити останнього, розвернувши граблі зубцями в бік голови тестя.
Як слідує з показань свідка ОСОБА_30 , то 24 листопада 2017 року вона побилася з сестрою потерпілого - ОСОБА_31 , виникла сварка. Через деякий час вона разом з сестрою, ОСОБА_32 , йшли в магазин, та зустріли ОСОБА_19 , який перебував у стані сп`яніння, схопив її за волосся, та став бити кулаками. Вона втратила свідомість, коли прийшла до тями, побачила неподалік кров обвинуваченого, ОСОБА_33 , який сидів на траві та плакав, при цьому говорив: «Що він накоїв».
Аналогічні цим показанням, в частині подій, що відбувалися 24 листопада 2017 року надали допитані в суді першої інстанції і свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_11 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 .
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, підтверджується письмовими доказами, зокрема висновком експерта №6 від 11.01.2018 року, згідно якого ОСОБА_10 була нанесена відкрита проникаюча черепно-мозкова травма з вдавленим багато уламковим переломом тім`яної та потиличної кісток справа з забоєм головного мозку ІІ ст., гострою внутрішньомозковою гематомою правої тім`яної долі. Час спричинення може відповідати терміну 24.11.2017 року. Такого характеру травма за ознакою небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Травма голови могла бути спричинена і при одному ударі предметом (знаряддям) типу металевої сокири. Не виключена можливість спричинення виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень шляхом нанесення удару по його голові лезом металевої сокири.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11.01.2018 року, свідок ОСОБА_11 під час проведення досудового слідства з метою уточнення наданих показів в приміщенні службового кабінету на статисті показав яким чином потерпілий ОСОБА_10 24.11.2017 року завдав йому удару граблями в область правої скроні та пояснив, що він, 24.11.2017 року відвідуючи доньку ОСОБА_12 за місцем її проживання, знаходився в будинку та почув галас на подвір`ї. Вибігши з будинку на вулицю, він почав всіх заспокоювати, проте в цей момент ОСОБА_17 вдарив його в область правої скроні тильною стороною грабель. Від отриманого удару він впав. Він помітив, що ОСОБА_17 намагався вдарити його вже стороною з зубцями грабель в область голови, проте в цей момент він впав. Пізніше стало відомо, що його син ОСОБА_26 вдарив сокирою по голові ОСОБА_19 саме в цей момент.
Згідно зі слідчим експериментом, на якому свідок ОСОБА_11 на статисті показала яким чином 24.11.2017 року обвинувачений ОСОБА_7 завдав сокирою удару по голові потерпілого ОСОБА_10 , - та розповіла про обставини злочину, а саме 24.11.2017 року вона разом з чоловіком ОСОБА_42 та сином ОСОБА_43 відвідувала доньку ОСОБА_44 . Вийшовши на подвір`я, вона помітила ОСОБА_22 стала висловлюватись нецензурною лайкою в бік ОСОБА_45 , тоді ОСОБА_17 вдарив ОСОБА_28 . Після чого до нього підійшов ОСОБА_15 , і вони стали розмовляти. В ході розмови ОСОБА_17 завдав одного удару граблями ОСОБА_46 . В цей момент ззаду до ОСОБА_19 підійшов обвинувачений, тримаючи в руках сокиру, і лезом сокири вдарив в потиличну частину голови потерпілого. Присутній під час проведення слідчого експерименту експерт, який проводив судово-медичну експертизу потерпілого, підтвердив можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 при обставинах та механізмі удару, які показала свідок ОСОБА_11 , про що було складено протокол слідчої дії від 02.02.2018 року.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 02.02.2018 року, свідок ОСОБА_47 на статисті показала механізм спричинення потерпілим ОСОБА_43 удару граблями по плечу батька обвинуваченого - ОСОБА_14 , а також відтворила механізм удару сокирою обвинуваченим ОСОБА_48 по потиличній частині голови потерпілого ОСОБА_19 . Свідок ОСОБА_49 пояснила, що напередодні посварилась з ОСОБА_50 . 24.11.2017 року вона вийшла на подвір`я і побачила, що до її подвір`я наближаються обвинувачений, ОСОБА_15 , ОСОБА_51 . В руках обвинуваченого вона побачила сокиру. Вони прийшли сваритись, з будинку вийшов її брат - ОСОБА_17 . ОСОБА_22 та ОСОБА_52 накинулись на неї, потерпілий став їх розбороняти. Далі потерпілий, який тримав в лівій руці граблі, підійшов до ОСОБА_14 та вдарив його в область правого плеча. В цей момент ззаду до ОСОБА_19 підійшов обвинувачений, він замахнувся та вдарив лезом сокири в область потилиці потерпілого, після чого обвинувачений став тікати в сторону будинку ОСОБА_53 .
Судом першої інстанції також надано оцінку показам свідка ОСОБА_49 , які суд визнав такими, що не узгоджуються з показаннями самого потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_40 , ОСОБА_20 , ОСОБА_54 , ОСОБА_30 , ОСОБА_34 , та самої ОСОБА_49 , яка пояснила, що вона не мала змоги прочитати протокол її допиту від 24 листопада 2017 року, бо не має освіти і не може читати.
Вказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, тобто умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених при перевищенні меж необхідної оборони по відношенню до ОСОБА_10 .
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України, встановив конкретні обставини справи, проаналізував та надав відповідну юридичну оцінку наявності акту суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_10 і акту захисту свого батька з боку обвинуваченого ОСОБА_7 та встановив їх співвідношення та відповідність захисту небезпечності посягання.
Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не з`ясовано чи мав обвинувачений реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання з боку ОСОБА_10 засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, є необгрунтованими, оскільки вони спростовуються показами свідків, потерпілого та обвинуваченого, наданих ними в судовому засіданні, відповідно до яких, ОСОБА_10 взяв граблі і вдарив батька ОСОБА_7 металевою частиною грабель по голові, від удару ОСОБА_15 впав, а тоді ОСОБА_10 намагався металевими зубцями грабель вдарити його другий раз, в той момент обвинувачений вважав, що ОСОБА_10 зараз граблями вб`є батька, та з метою зупинення дій ОСОБА_19 схопив на подвір`ї сокиру та, коли ОСОБА_10 замахнувся на батька і почав опускати граблі, щоб нанести удар граблями, обвинувачений ударив один раз потерпілого сокирою по голові. Саме внаслідок таких дій потерпілого для батька обвинуваченого була створена реальна і безпосередня загроза заподіяння йому певної шкоди для життя та здоров`я.
Тому обвинувачений ОСОБА_7 , сприйнявши цю загрозу як небезпечне для його батька посягання, що може заподіяти його батьку істотної шкоди, лише після цього схопив на подвір`ї сокиру, та з метою припинення посягання, небезпечного для життя та здоров`я його батьку у вигляді другого удару металевими зубцями грабель батька ОСОБА_7 , ударив один раз потерпілого сокирою по голові.
Колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з замахом на умисне позбавлення життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, неприязними стосунками, тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Питання про наявність чи відсутність у винного умислу на вбивство слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема брати до уваги ті з них, які можуть свідчити про бажання чи свідоме допущення винним смерті потерпілого. При цьому, насамперед, слід враховувати спосіб, знаряддя і засоби вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію спричинених тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій з боку винної особи, його взаємовідносини з потерпілим, поведінка обох, що передувала події злочину (ч. 1 п. 22 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи»).

Необхідно враховувати, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин (ч. 2 п. 4 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи»).

Саме спрямованістю умислу особи, перш за все і ставленням її до наслідків діяння відмежовується замах на вбивство від умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі № 342/538/14-к (провадження № 51-646 км 18), для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
Згідно ч. 3 ст. 36 КК України, перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Враховуючи характер небезпеки, що загрожувала батьку ОСОБА_7 і нанесення потерпілим удару металевою частиною грабель по голові батькові обвинуваченого, а також те, що потерпілий мав намір продовжити наносити удари ОСОБА_46 , який на той момент лежав на землі металевими зубцями грабель та обставини, що впливають на реальне співвідношення сил, зокрема: місце, час, раптовість посягання на батька обвинуваченого і неготовність батька обвинуваченого до його відбиття, фактичну відсутність розриву в часі між завданням ударів граблями потерпілим та ударом сокирою обвинуваченим ОСОБА_7 , які відбулися у короткий проміжок часу, практично одночасно, а також літній вік батька обвинуваченого та наявність у потерпілого предмета, яким можна заподіяти тілесні ушкодження, суд дійшов правильного висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 , який реально сприйняв загрозу з боку потерпілого для життя та здоров`я свого батька шляхом заподіяння фізичної шкоди потерпілому та вдався до заходів захисту свого батька, які він вважав законними та необхідними в обстановці, що склалася, відповідають вимогам частин першої та другої статті 36 КК України.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку, що обвинувачений перевищив межі необхідної оборони за ознаками, зазначеними в ч. 3 ст. 35 КК України, оскільки тяжкість спричиненої шкоди потерпілому явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту і обраний обвинуваченим спосіб захисту із застосуванням леза сокири явно не відповідав способу нападу потерпілого ОСОБА_10 , який при собі колюче - різаних предметів не мав.
У той же час, доводи прокурора про те, що умисел був спрямований на заподіяння смерті потерпілому, не заслуговують на увагу, оскільки після нанесення потерпілому удару сокирою, який зупинив напад потерпілого, ОСОБА_7 мав можливість нанесенням ще ударів, однак не скористався такою можливістю, викинув сокиру та став плакати і кричати, щоб викликали потерпілому швидку допомогу, що підтверджується показами самого обвинуваченого та свідків.
Крім того, посилання прокурора на те, що посягання на батька обвинуваченого потерпілим стало лише поштовхом до виникнення умислу та дій, спрямованих на заподіяння смерті потерпілому, оскільки під час сварки потерпілого з сестрою обвинуваченого, останній було нанесено декілька ударів ОСОБА_10 , а після того, як обвинувачений втрутився в конфлікт, потерпілий накинувся і на нього спростовуються тим, що обвинувачений і потерпілий раніше були знайомі, не конфліктували і особистої неприязні один до одного не мали та тільки після протиправних дій потерпілого у обвинуваченого виник мотив захисту свого батька, який є основним стимулом та визначив поведінку і дії обвинуваченого у даній ситуації.
З урахуванням викладеного, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, з таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Таким чином, доводи прокурора про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 124 КК України, за якою його засуджено, та про необхідність перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше не судимий, вчинив злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо, думку потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має, при визначенні покарання не наполягав на суворій мірі покарання, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку; обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, а саме вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння.
Посилання прокурора на те, що судом при призначенні покарання обвинуваченому не було враховано характер злочину та всі обставини його вчинення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки судом першої інстанції, відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання із врахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, який перевищив межі необхідної оборони, захищаючись від неправомірних дій ОСОБА_10 , а також в максимальному розмірі, визначеному санкцією статті 124 КК України.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання за ст. 124 КК України у виді обмеження волі є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав призначення йому більш суворого покарання, вважаючи доводи прокурора необґрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4