Провадження №: 1-кс/755/3448/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 03.06.2020 про відмову у визнанні потерпілим та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження № 0002931 від 30.04.2020,

за участю

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

встановив

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження №0002931 від 30.04.2020, оскільки, на його переконання, є передчасною, упередженою, не об`єктивною та не достатньо обґрунтованою тому, що суттю кримінального провадження №0002931 від 30.04.2020 за ч. 1 ст. 382 КК України є те, що у порушення рішення суду батьку не дають бачитися з малолітнім сином. Твердження слідчого, що визнанні фізичної особи потерпілою у випадку кримінального провадження за ст. 382 КПК України не передбачене чинним законодавством є безпідставним і в чинному законодавстві ніде не зазначене, а тому просить це рішення скасувати та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим.

Особа, що подала скаргу в судовому засіданні останню підтримала, просила задовольнити з наведених у ній передумов.

Інші сторони у судове засідання, будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомили, однак слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін.

Дослідивши матеріали скарги та надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 0002931 від 30.04.2020 приходжу до наступного.

Так, при перевірці матеріалів скарги встановлено наявність постанови старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 03.06.2020 року про відмову у визнанні потерпілим та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, яку Дніпровським УП ГУНП у м. Києві направлено ОСОБА_3 поштою, що підтверджується ксерокопією поштового конверта.

Проте, надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження №0002931 від 30.04.2020 не містять в собі постанови старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 03.06.2020 року про відмову у визнанні потерпілим та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження та супровідного листа до неї.

Крім того, матеріали кримінального провадження №0002931 від 30.04.2020 не містять будь-якого процесуального рішення у справі, винесеного слідчим. Лише на запит суду у межах вказаного кримінального провадження до суду направлено постанову старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 03.06.2020 року про відмову у визнанні потерпілим та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, що оскаржується.

Згідно ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Тобто, у силу норм ст. 55 указаного Кодексу, фізичній особі може бути відмовлено у визнанні потерпілим, якщо заява подана фізичною особою, якій кримінальним правопорушенням не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, і все.

У даній ситуації, суб`єкт оскарження фактично відмовив у визнанні особі потерпілою з тієї підстави, що визнання фізичної особи потерпілою в даному випадку не передбачено чинним законодавством, так як ст. 382 КК України передбачає кримінальну відповідальність за скоєння злочинів проти інтересів забезпечення неухильного виконання судових рішень, та завдана шкода суспільним відносинам, тобто об`єктом злочину є суспільні відносини у сфері правосуддя з приводу забезпечення належного виконання законних вироків, постанов, ухвал чи рішень суду, а також рішень Європейського суду з прав людини.

Проте даним злочином ОСОБА_3 завдано моральної шкоди, у зв`язку із чим суб`єктом оскарження безпідставно відмовлено у визнанні його потерпілим та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження.

Проте, сама постанова за своєю суттю не вмотивована, як наслідок не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Так, слідчий суддя, ураховує, що дійсно КПК допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондувалися з нормами ч. 5 ст. 55 КПК України, адже таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути умотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Адже, законним є рішення, ухвалене компетентним суб`єктом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цим критеріям оскаржуване рішення не відповідає.

Також, у абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», вказано, що вирішуючи питання про визнання особи потерпілим, особа, яка розглядає таке звернення має з`ясувати, яку конкретно шкоду заподіяно їй злочином (моральну, фізичну чи майнову), і зазначити це в постанові.

Вказане залишилося поза увагою слідчого, як так оскаржуване процесуальне рішення не містить у собі інформації проте, чому вказаних заявником доводів про завдання шкоди не достатньо для констатації факту її завдання.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню з цього питання, а постанова скасуванню у світлі вищенаведених конкретних обставин справи.

Щодо вимоги зобов`язати слідчого визнати особу, яка подала скаргу потерпілим та ознайомити його з матеріалами кримінального провадження, то остання не може бути задоволена, так як запропонований особою, яка подала скаргу спосіб захисту порушених прав не кореспондується з нормами ст.ст. 36, 307 КПК України, а тому застосований бути не може, так як не може сприйматися, як ефективний, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачений.

Керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя,

постановив

Cкаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 03.06.2020 про відмову у визнанні потерпілим та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження № 0002931 від 30.04.2020 - задовольнити частково.

Постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 03.06.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження № 0002931 від 30.04.2020 - скасувати.

В іншій частині у задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя: