Справа №463/4907/20
Провадження №1-кс/463/6234/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова
Cлідчий суддя ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Львові щодо зобов`язання до проведення слідчих дій,
в с т а н о в и в :

Скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора.
Вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до положень ст.304 КПК України, після надходження скарги, слідчий суддя повинен перевірити наявність підстав для повернення скарги або відмови у відкритті провадження, тобто: чи повноважна особа подала скаргу, чи дотримані нею правила підсудності та строки при звернення до суду і чи підлягає рішення, дія та бездіяльність слідчого оскарженню.
Як вбачається із матеріалів скарги скаржник просить слідчого суддю зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові вчинити дії зазначені в ухвалі від 18.05.2020 року у справі №463/4019/20, а саме внести відомості в заяві ОСОБА_2 від 07.05.2019 року до ЄРДР, вчинити дії щодо притягнення винних осіб до відповідальності за невиконання ухвали.
Відповідно до положень ч.1 ст.25 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Пелевін проти України», зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства»).
Вичерпний перелік рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні міститься в ч. 1 ст. 303 КПК України. Частина друга ст. 303 КПК України передбачає, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Як вбачається з самої скарги поданої ОСОБА_2 в ухвалі слідчого судді від 18.05.2020 року постановлено зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР у м. Львові вчинити дії,які зазначені в ухвалі від 12.03.2020 року, а саме невідкладно внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 від 07.05.2019 року на підставі ухвали від 03.10.2019 року, про що повідомити заявника. В ухвалі від 03.10.2019 року чітко зазначено та постановлено зобов`язати службову особу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості за заявою ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення прокурором ОСОБА_3 про що повідомити заявника. Окрім цього винесена (зі слів скаржника «додаткова ухвала») у справі № 463/4436/ 19, якою 30.10.2019 року роз`яснено слідчому ТУ ДБР у м. Львові, що внесенню до ЄРДР підлягають відомості за заявою ОСОБА_2 від 07.05.2019 року, що стосується прокурора Гаврилів,а не слідчого Кушнір.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання на всій території України. Аналогічні положення закріплені в Законі України "Про судоустрій України" і в процесуальному законодавстві України. Зокрема, відповідно до ст. ст. 21 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ? і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Як вбачається з самої скарги, і як зазначено в ній самим скаржником неодноразово слідчими суддями виносилися рішення про внесення відомостей до ЄРДР стосовно прокурора Гаврилів. Такі ухвали слідчих суддів набрали законної сили і не оскаржувалися сторонами, однак на думку, скаржника такі рішення виконані не були з невідомих причин,а тому він повторно просить зобов`язати службову особу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР по його заяві, тобто слідчими суддями неодноразово зобов`язано було уповноважених осіб внести відомості до ЄРДР стосовно вчинення кримінального правопорушення прокурором Гаврилівим за заявою ОСОБА_2 .
Слід роз`яснити скаржнику, що викладені в скарзі вимоги про зобов`язання слідчого вчинити дії зазначені в ухвалах слідчих суддів прийнятих раніше та вчинити дії по притягненню винних за не виконання ухвали суду до відповідальності не відповідає переліку, закріпленому ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки виконання ухвали слідчого судді підлягає до негайного виконання уповноваженими особами,а таке не виконання тягне за собою притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності в подальшому. Скаржник вправі звернутися у відповідний орган з заявою про вчинення стосовно нього винними особами кримінального правопорушення, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9 ч. 6, 25, 304 КПК України,
у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Львові щодо зобов`язання до проведення слідчих дій.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1