УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 454/2874/19
провадження № 51-5940ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Сокальського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Як зазначив суд у вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 вересня 2019 року приблизно о 14:50, перебуваючи в магазині «Рукавичка» Ю В ТВК «Львівхолод» (вул. Шептицького, 168а, м. Сокаль, Львівська область), повторно, таємно викрав алкогольний напій «Finest Ballantines» вартістю 541,49 грн та каву «Qualita ORO Lavazza» вартістю 158,70 грн.
Крім того, 29 вересня 2019 року приблизно о 14:00 ОСОБА_5 , перебуваючи в аптеці «Подорожник» (вул. Шептицького, 93, м. Сокаль, Львівська область), повторно, таємно викрав крем «Фарма Гіалурон» вартістю 331,20 грн, чим спричинив ПП «Соломія-Сервіс» майнової шкоди на вказану суму.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2020 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , розмір призначеного покарання, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх доводів прокурор вказує, що апеляційним судом не були належним чином перевірені доводи сторони обвинувачення щодо наявності вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_5 , що призвело до незастосування судом положень ст. 71 КК. Крім того, зазначає про безпідставне відхилення судом клопотання про дослідження питання щодо наявності вищевказаного вироку.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим судом.
Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині прокурор не оскаржує.
Твердження прокурора в касаційній скарзі про допущення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Водночас відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, згідно з вироком Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Сокальського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Стрийського районного суду Львівської області від 06 вересня 2019 року визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Підставою для ухвалення такого судового рішення прокурор вважав неврахування судом першої інстанції того, що засуджений в період іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення. Ці доводи за змістом аналогічні викладеним прокурором у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд перевірив усі посилання та доводи, викладені прокурором у скарзі, і, не встановивши підстав для скасування вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Так, апеляційний суд, перевіряючи доводи прокурора, щодо незастосування місцевим судом положень ст. 71 КК при призначенні покарання ОСОБА_5 , стосовно якого, за твердженням сторони обвинувачення, було постановлено вирок Стрийським міськрайонним судом Львівської області 06 вересня 2019 року, вказав про їх неприйнятність, оскільки в матеріалах кримінального провадження немає даних про наявність вищевказаного вироку стосовно ОСОБА_5 . Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що питання наявності зазначеного вироку не було предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанції, а також, що прокурор не позбавлений права ініціювати вирішення цього питання в порядку виконання вироку.
Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено достатні мотиви та положення закону, якими керувався суд, постановляючи рішення, а тому доводи прокурора про протилежне є безпідставними.

Твердження прокурора щодо безпідставного відхилення апеляційним судом клопотання про дослідження питання щодо наявності вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 вересня 2019 року не заслуговують на увагу з огляду на те, що прокурором не вказано, насамперед, про обставини, які унеможливили подання ним копії вироку для врахування судом при призначенні покарання ОСОБА_5 за сукупністю вироків, та давали б підстави апеляційному суду з дотриманням вимог засади змагальності сторін, у разі необхідності, створити умови для реалізації процесуальних прав.
З висновками апеляційного суду погоджується і Верховний Суд, вважає їх правильними і такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому доводи прокурора, наведені в касаційній скарзі, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду та вмотивованість висновків цього суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень не встановлено підстав для задоволення скарги, Верховний Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3