Справа № 147/1246/15-к
Провадження №11-кп/801/1342/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000267 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душамбе Таджикистан, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянин Російської Федерації,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в :

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_8 , вступивши в попередню злочинну змову із ОСОБА_9 , переслідуючи корисливі мотиви та розподіливши між собою ролі, 11.10.2014 року близько 09:00 годин, проникли на територію домогосподарства ОСОБА_10 , що розташоване по АДРЕСА_2 , де розподіливши між собою ролі, із застосуванням фізичного насильства, здійснили напад на останню. При цьому, ОСОБА_9 затягнув ОСОБА_10 до підсобного приміщення вказаного домогосподарства, де з метою подолання опору потерпілої, за допомогою підручних засобів у виді шнурівок та пояска від халата, зв`язав їй руки та ноги, а також закрив зовнішні дихальні шляхи, а саме: рот та ніс, обмотавши липкою стрічкою типу «скотч», яку попередньо взяв із собою. Подолавши опір ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишився в підсобному приміщенні біля потерпілої, спостерігаючи за вулицею, з метою попередити ОСОБА_8 у разі появи сторонніх осіб.
В цей час ОСОБА_8 , через незачинені вхідні двері проник до приміщенні будинку, де незаконно заволодів належними останній грошовими коштами у сумі близько однієї тисячі гривень, а також виробами із золота, а саме: ланцюжком із хрестиком і розп`яттям « ОСОБА_11 » виготовленими із золота «583» проби загальною вагою 15 грам, ланцюжком з іконкою із зображенням «Миколи Угодника» виготовленими із золота «583» проби загальною вагою 13 грам, ланцюжком з іконкою із зображенням «Божої матері» виготовленими із золота «585» проби загальною вагою 11 грам, парою сережок виготовлених із золота «583» проби загальною вагою 5 грам, ланцюжком (браслетом), виготовленими із золота «583» проби вагою 10 грам, а також однією сережкою виготовленою із золота «583» проби вагою 4,37 грам. Після чого ОСОБА_8 разом із ОСОБА_12 з місця вчинення злочину зникли, а грошовими коштами та золотими виробами розпорядились на власний розсуд, спричинивши таким чином потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 18031,11 грн.
Відповідно до висновку товарознавчої експертизи №614 від 07.07.2015 року вартість вищевказаних виробів ланцюжком із хрестиком і розп`яттям « ОСОБА_11 » виготовленими із золота «583» проби загальною вагою 15 грам 4373,85 грн., ланцюжком з іконкою із зображенням «Миколи Угодника» виготовленими із золота «583» проби загальною вагою 13 грам 3790,67 грн., ланцюжком з іконкою із зображенням «Божої матері» виготовленими із золота «585» проби загальною вагою 11 грам 3218,49 грн., парою сережок виготовлених із золота «583» проби загальною вагою 5 грам 1457,95 грн., ланцюжком (браслетом), виготовленими із золота «583» проби вагою 10 грам 2915,90 грн.
Відповідно до довідки з Управління Національного банку України у Вінницькій області за №90-02/11-013/1738 від 10.06.2015 року, вартість сережки виготовленої із золота №583» проби вагою 4,37 гр. становить 1274,25 грн.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №116 від 13.11.2014 року смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії внаслідок закриття зовнішніх дихальних шляхів, що підтверджується совокупністю специфічних і загальних ознак для даного виду асфіксії.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину, поєднаного із насильством, суд приймає до уваги наявність судимостей у обвинуваченого, відсутність громадянина України, тяжкість передбаченого в разі доведення винуватості покарання та вважає, що ризик переховування обвинуваченим від суду продовжує існувати; доведений ризик незаконно впливу на свідків та потерпілих, оскільки останні не допитувались, в судовому засіданні, обвинуваченому відомі адреси вказаних осіб.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання є під вартою є незаконним, оскільки в ньому відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, крім того, зазначає, що він вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаюється, має постійне місце проживання, одружений та довгий час перебуває у СІЗО з 16.06.2015 року.
Суд першої інстанції безпідставно посилається на те, що він перебував у розшуку, оскільки дане твердження не підтверджено матеріалами.
Заслухавши захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_13 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріалами кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для становлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України, з чим і погоджується колегія суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки знає їх адреси проживання, та дані учасники судового провадження судом не допитані; ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, а також наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування; нових доказів, які б слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту як того просить обвинувачений ОСОБА_8 в матеріалах провадження відсутні, учасниками судового розгляду в ході апеляційного перегляду їх не надано.
Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4