Провадження №1-кп/522/2056/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001375 від 09.08.2020 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, українця за національністю, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.04.2005 року Біляївським районним судом в Одеській області за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 24.12.2019 року Київським районним судом в м. Одесі за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років 4 місяців 26 днів. 24.12.2019 року звільнився по відбуттю строку покарання,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

08.08.2020 року близько 18 год. 40 хв., більш точний час встановити не вдалось, ОСОБА_3 перебував за адресою: АДРЕСА_2 .
Маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна, переслідуючи ціль незаконного збагачення, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось у автомобілі марки «Nissan» моделі «Sentra», у кузові білого кольору, із державним номерним знаком НОМЕР_1 , який знаходився за вищевказаною адресою.
Надалі, з метою реалізації свого умислу, розуміючи протиправність своїх дій, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, без дозволу власника автомобіля, за допомогою підбору ключа проник до автомобіля марки «Nissan» моделі «Sentra», у кузові білого кольору, із державним номерним знаком НОМЕР_1 . Перебуваючи у вказаному автомобілі, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у розмірі 300 гривень; особисті документи на ім`я ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 4» у корпусі синього кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із sim-карткою оператора мобільного зв`язку «лайфселл» НОМЕР_4 вартістю 5000 гривень; чемодан червоного кольору вартістю 1000 гривень із особистими речами, а саме: футболки у кількості 5 одиниць загальною вартістю 2400 гривень, шорти у кількості 6 одиниць загальною вартістю 2100 гривень, сорочки у кількості 2 загальною вартістю 2200 гривень, труси у кількості 8 одиниць загальною вартістю 500 гривень.
Після скоєного, ОСОБА_3 впевнившись, що його дії залишилися не поміченими вийшов із автомобіля, тим самим виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 15000 гривень. В подальшому громадянин ОСОБА_3 , був затриманий співробітниками СКП Шевченківського ВП за місцем мешкання.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що дійсно таємно викрав майно у потерпілого ОСОБА_6 , вчинивши це повторно, поєднавши з проникненням у сховище. Пояснив, що 08.08.2020 року приблизно між 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., повертаючись з моря, він, знаходячись за адресою: м. Одеса, провулок Каркашадзе, біля буд. №3/1, побачив відкрите вікно автомобіля, зазирнувши у нього, побачив там мобільний телефон. За допомогою підбору ключа проник до автомобіля марки «Nissan» моделі «Sentra», у кузові білого кольору, із державним номерним знаком НОМЕР_1 , та з метою особистого збагачення, таємно викрав вказаний мобільний телефон, портмоне в бардачку, а також червоний чемодан з одягом, що належать потерпілому ОСОБА_6 . Після чого вийшов з автомобілю та пішов в бік трамвая по Французькому бульвару. На наступний день його затримали вдома за місцем мешкання. У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що всі викраденні речі повернув, зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому злочині, відшкодування спричиненої шкоди потерпілому, його стан здоров`я, який страждає на тяжку хворобу, наявність на його утриманні цивільної дружини та дитини, у якої він є єдиним опікуном, оскільки мати дитини позбавлена батьківських прав, та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, який просив судовий розгляд проводити без його участі.
Захисник просила призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, зареєстрований та має постійне місце проживання в м. Одесі, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стан його здоров`я, позитивну характеристику з місця проживання, те, що у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше судимий, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Відповідно до ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, та відшкодовано матеріальну шкоду потерпілому, що свідчить про дієвість щирого каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні, а суд не вправі самостійно їх встановлювати, та виходити за межі обвинувального акту, оскільки це є погіршенням становища обвинуваченого.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, передбачено покарання від трьох до шести років позбавленням волі.
Враховуючи обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно висновку Верховного Суду України колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, зазначений у постанові від 06.08.2020 року, який викладено по справі № 759/13520/18, наявність непогашеної судимості не є перешкодою для застосування статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Крім того, суд приймає до уваги висновок Другої судової палати ККС ВС, викладений у постанові по справі №759/13520/18, відповідно до якого наявність непогашеної судимості не є перешкодою застосування ст. 75 КК України звільнення від покарання з випробуванням.
Окрім зазначеного вище суд враховує, що всі викрадені речі було повернуто потерпілому та згідно обвинувального акту відшкодовано завдану шкоду у розмірі 5000 гривень та 300 гривень. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Також обвинувачений має на утриманні неповнолітнього сина, та є його єдиним опікуном, оскільки матір позбавлена батьківських прав та має на утриманні батьків похилого віку, з якими разом проживає.
Крім того, на запит суду надано інформацію про те, що обвинувачений перебуває на обліку КП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» та потребує пожиттєвого лікування, у зв`язку з чим обвинувачений просив не позбавляти його волі, щоб він мав змогу лікуватися та підтримувати свою життєдіяльність.
Судом також встановлено, що за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно.
Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, щоб він мав змогу працювати та виховувати свого малолітнього сина, для якого він є єдиним опікуном, та доглядати своїх батьків похилого віку.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого та стан його здоров`я, наявність на утриманні малолітнього сина та батьків пенсійного віку, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме дієве щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Суд вважає необхідним зазначити, що для виправлення обвинуваченого обов`язковим є проходження заходів, передбачених пробаційними програмами.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 185 КК України, ст.ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити попередній.
Речові докази по справі:
- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 4» у корпусі синього кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із sim-карткою оператора мобільного зв`язку «лайфселл» НОМЕР_4 залишити власнику;
- паспорт громадянина ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_6 залишити власнику;
- посвідчення на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_6 залишити власнику;
- паспорт громадянина Поло на ім`я ОСОБА_9 повернути їх власнику;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Nissan», д.н.з НОМЕР_1 , серії НОМЕР_5 залишити власнику;
- внутрішній документ громадянина Марокко на ім`я ОСОБА_10 серії НОМЕР_6 залишити власнику;
- посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 залишити власнику;
- студентський квиток на ім`я ОСОБА_10 повернути їх власнику;
- перепустка до академії № 03836 повернути їх власнику;
- картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_7 повернути їх власнику;
- картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_8 повернути їх власнику;
- картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_9 повернути їх власнику;
- перепустка № 171 на прізвище ОСОБА_11 повернути їх власнику;
- заява ОСОБА_12 (оригінал) на 1-му аркуші повернути їх власнику;
- чотири візитні картки повернути їх власнику;
- розписки з рукописним текстом від ОСОБА_13 повернути їх власнику ОСОБА_14 ;
- гаманець чорного кольору повернути їх власнику;
- довідка на реєстрацію на ім`я ОСОБА_6 залишити власнику;
- ксерокопія паспорту на ім`я ОСОБА_6 повернути їх власнику;
- лист-повідомлення на ім`я ОСОБА_15 № 3770 від 03.07.2020 року повернути їх власнику;
- дві фотокартки повернути їх власнику;
- квитанція у кількості 6-ти штук повернути їх власнику;
- два зарядних пристрої в корпусах світло-сірого та темно-сірого кольорів повернути їх власнику.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1