ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/218/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/218/20 за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2020 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погодженого процесуальним керівником ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002726 від 19.09.2019 року.

В апеляційній скарзі прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 про арешт майна.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження за ч.1 ст.365-2 КК України за фактом зловживання своїм посадовим становищем нотаріусом Київського міського нотаріального округу, який безпідставно здійснив перереєстрацію належної на праві власності потерпілій ОСОБА_10 квартири у АДРЕСА_1 та гаража, які постановою слідчого визнані речовими доказами у вказаному провадженні, просив накласти на нього арешт задля збереження речових доказів та запобігання можливості його відчуження, пошкодження, тощо. Вважає що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки було придбане потерпілою на підставі нотарільно посвідчених договорів купівлі продажу та дарування, які не визнано недійсними та безпідставно перерєстровано нотаріусом на іншу особу ОСОБА_11 на підставі фіктивного заочного рішення Керчинського міського суду АР Крим від 02.10.2012 року та в подальшому перереєстровано на інших осіб. Вважає висновки суду щодо неможливості накладення арешту на майно добросовісних набувачів, якими є ОСОБА_6 та ОСОБА_12 та не повідомлення жодній особі про підозру не відповідає ч.3 та п.10 ст.170 КПК Укараїни у відповідності до яких накладення арешту з метою збереження речових доказів здійснюється на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достаніх підстав вважати що воно відповідає критеріям встановленим ст.98 КПК Уркаїни, в тому числі і добросовісного набувача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який вважає ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого відділення СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за №0002726 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України за заявою ОСОБА_10 щодо безпідставної перереєстрації нотаріусом Київського міського нотаріального округу обєктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 : квартири та 1/4 гаража.

В ході досудового розслідування встановлено що на підставі нотаріально посвідчених договорів 21 червня 2019 року: ОСОБА_10 придбала у ОСОБА_13 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_13 подарувала їй 1/4 гаража за вище вказаною адресою загальною площею 80,7 кв.м.

На підставі заочного рішення Керченського районного суду АР Крим від 02.10.2012 року про визнання права власності на вказане майно у звязку з визнанням дійсним укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 нотаріально не посвідченого попереднього договору купівлі-продажу приватний нотаріус Київського міського нотаріального за ОСОБА_14 26.07.2019 року здійснив реєстраційні дії, а саме зареєстрував вказану квартиру та цілий гараж за ОСОБА_14 , який цього ж дня подарував їх ОСОБА_6 , що також посвідчив нотаріус.

Ограном досудового розслідування встановлено що заочне рішення від 02 жовтня 2012 року у справі №108/8506/12 Керчинським міським судом АР Крим відсутнє у ЄРСР. Крім того, у вказаному суді взагалі відсутня реєстрація справ за такими номерами, у ньому йдеться про визнання права власності на цілий гараж хоча попередньому власнику ОСОБА_13 належала на підставі правостановлюючих документів лише 1/4 його частина, яку вона і подарувала потерпілій ОСОБА_10 , та по своїй суті суперечить вимогам цивільного законодавства України, яким прямо передбачено у випадку недодержання обовязкової вимоги щодо його державної реєстрації нерухомого майна нікчемність правочину щодо нього. Крім того всупереч відомчій Інструкції нотаріус не переконався у тому чинності документу, на підставі якого він вчиняє нотаріальну та законності проведення попередніх реєстраційних дій щодо вказаного майна.

10.12.2019 року приватним виконавцем ОСОБА_15 було винесено постанову про передачу майна стягувану у розрахунок погашення боргу ВП №59687365 на виконання рішення суду про стягнення боргу за розпискою з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 09.06.2020 року приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу зареєстрував право власності на гараж IV, який розташований за адресою: м. Тернопіль вул. Над Ставом будинок 10а за ОСОБА_12 .

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, необґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст.ст.94,132,173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обгурнтованого рішення слідчий суддя повинен врахувати: існування обгрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушенння; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданий злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співвмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумність підозр вважати що воно є доказом криміанльного правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1.ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні обєкти які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ч.3 ст.170 КПК України встановлено що у випадку накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів арешт наклається на майно будь-якої фізичої або юридичної особи за наявності дсотатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазанченим у статті 98 цього Кодексу.

Пунктом 10 вказаної норми кримінально процесуального закону визначено що арешт може бути накладено у встановленому цим кодесом порядку на нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною першою ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати:1)правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; 3) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Правомірність набуття права власності на спірну квартиру та 1/4 гаража ОСОБА_10 підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі продажу та дарування від 21.06.2019 року, які містяться в матеріалах, доданих до клопотання та які не скасовані та не визнані недійсними у встановленому законом порядку.

У пункті 10 статті 170 КПК України законодавець не встановлює заборони для слідчого судді, суду, слідчого та прокурора звертатись з клопотанням про накладення арешту та накладати його з метою забезпечення збереження речових доказів на майно добросоввісного набувача, а навпаки надає таке право.

Підтвердженням обгрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення слугує відсутність реєстрації заочного рішення від 02 жовтня 2012 року у справі №108/8506/12 Керчинського міського суду АР Крим у ЄРСР та відстуність у вказаному суді такої нумерації справ, визнання у ньому власником цілого гаража ОСОБА_11 , хоча оспорювалась лише 1/4 його частина, вчинені нотаріусом Київського міського нотаріального округу реєстраційні щодо вказаного майна всупереч вимогам відомчої Інструкції без перевірки представлених особами правовстановлюючих документів на вказане майна та його переєстрація в один день на різних осіб.

Предявлення підозри будь-якій особі задля накладення арешту з метою збереження реочвих доказів п.3 ст.170 КПК України не передбачено, натомість у ній прямо надано право наклададати арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати що воно відповідає критеріям зазанченим у ст.98 КПК України.

Про відповідність вказаного майна критеріям щодо речових доказів свідчить постанова слідчого слідчого про визнання його речовим доказом, оскільки воно є матеріальним обєктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження у звязку з тим що з ним вчинялись нотарільні дії з приводу яких здійснюється досудове розслідування.

Про можливість його відчуження свідчить те, що право власнсоті на вказане майно за короткий період часу неодноразово перереєстровувалось на різних осіб: ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , тому незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження щодо заборони розпорядження та відчуження з боку інших осіб даними обєктами нерухомого майна може призвести до вчинення незаконної передачі та відчуження, негативно вплине на права потерпілої, яка не зможе безперешкодно користуватись законно придбаним майном у звязку з постійним переходом права власності на нього до різних осіб та перешкодить повноті та всебічность розслідування кримінального провадження.

А тому колегія суддів не погоджується з висновками слідчого судді щодо недоведення слідчим та прокурором необхідность такого арешту, а також відсутності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу щодо відчуження вказаного майна. Перевірячи доводи суду першої інстанції щодо не виникнення у даному провадженні нових обставин які стали підствою для скасування раніше накладеного арешту на вказане майно колегія суддів виходить з того що КПК України не встановлено такої вимоги щодо заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки остання стосується запобіжних заходів . Висновки слідчого судді щодо добросовісності набуття ОСОБА_6 права власності на квартиру та гараж також є безпідставними оскільки законодавець прямо дозволяє накладати такий арешт з метою забезпечення збереження речових доказів. Крім того власником гаража є ОСОБА_12 , який не звертався до слідчого судді з клопотання про зняття арешту на майна та яке було знято ухвалою слідчого судді Тернпоільського міськрайонного суду від 19.05.2020 року самостійно без клопатання власника майна, чим порушено права не тільки ОСОБА_10 , якій належить лише 1/4 частина вказаного гаражного приміщення, а й інших його законних власників.

Отже, на даній стадії кримінального провадження на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів колегія суддів приходить до висновку про те, що причетність спірного об`єкту до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, а тому апеляція прокурора підлягає до задоволення, а рішення слідчого судді до скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 170-174, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2020 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно - скасувати та ухвалити нову, якою клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 погоджене процесуальним керівником ОСОБА_5 про накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: квартиру площею (кв.м): 126.6, Опис: 1-а кімната 20,0 кв.м., 2-а кімната 18,8 кв.м., житлова площа 38,8 кв.м., кухня окрема площею 22,2 кв.м., їдальня 36,8 кв.м., ванна 9,1кв.м., коридор 17,3 кв.м., балкон 2,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 та та 1/4 гаража загальною площею 80.7 кв,м., гараж IV, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_12 , їх представникам, уповноважених ними особам, орендарям на відчуження, користування та розпорядження даним майном.

Ухвала апеляційного суду Тернопільської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді