Справа № 740/1773/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/591/20
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 березня 2020 року за № 0000272, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2020 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бровари, Київської області, з неповною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23 березня 2015 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком два роки, ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2016 року, яка набрала законної сили 10 травня 2016 року, скасоване звільнення від покарання із направленням засудженого для відбування призначеного покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- 30 грудня 2016 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 27 грудня 2017 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 6 років;

-за ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 , а саме з 07 березня 2020 року.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь державного бюджету м. Ніжина, Чернігівської області витрати, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_9 у сумі 7 228 грн. 60 коп., а також, процесуальні витрати у сумі 785 грн. 05 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок, та винести новий, яким визнати його винним за ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у відповідності з нормами кримінального законодавства.

Вказує на те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнає в повному обсязі, натомість за ч. 2 ст. 309 КК України вважає себе не винним, оскільки в той час, коли працівники в його помешканні проводили обшук, він перебував у слідчому ізоляторі, так як був затриманий за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 близько 23 год. 55 хв. 06 березня 2020 року, перебуваючи на АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин під час конфлікту з ОСОБА_9 , маючи на меті спричинення шкоди здоров`ю останнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та доводячи свій умисел до кінця, умисно, тобто передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння тілесного ушкодження потерпілому та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 один удар ножем в область грудної клітки, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки по середньо ключичній лінії в IV-V міжребер`ї зліва з пошкодженням міжреберних судин та перикарда, гемоперикард, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у невстановленому місці зірвав рослини роду коноплі, які приніс до свого місця проживання, де висушив та в подальшому зберігав їх на горищі сараю за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , для власних потреб, без мети збуту.

13 березня 2020 року, в період часу з 13 год. 05 хв. по 13 год. 30 хв., співробітниками Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області на горищі сараю за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Сальне, вул. Зелена, 2, за місцем проживання ОСОБА_8 виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - каннабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 130,7 г, який ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав за місцем свого проживання для власних потреб без мети збуту.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» каннабіс віднесений до списку 1 таблиці 1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонений».

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданих ними апеляційних скарг, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 309 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом були всебічно, повно та об`єктивно досліджені, та надано ним належну правову оцінку.

Обвинувачений ОСОБА_8 вину в пред`явленому обвинуваченню за ч. 2 ст. 309 КК України, відповідно до обвинувального акту не визнав, однак його вина, у вчиненні інкримінованого злочину, повністю доведена показаннями свідків, дослідженими судом першої інстанції та письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Так, з наявного в матеріалах кримінального провадження даних рапорту ст. інспектора - чергового Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_10 вбачається, що 13 березня 2020 року зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що в АДРЕСА_1 , у сусіда ОСОБА_8 на горищі знаходяться наркотичні речовини "конопля". Заявником представився ОСОБА_9 ( а.с. 126).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 13 березня 2020 року, на даху одноповерхового приміщення сараю, який знаходиться по АДРЕСА_1 , виявлено сухі рослини зеленого кольору разом із стеблами та листками, які, у ході огляду було вилучено (а.с.129).

Потерпілий ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції показав, що обвинувачений ОСОБА_8 у його присутності лазив саме на горище сараю за коноплею, якою потім його пригощав.

Вищевикладене підтвердили в судовому засіданні першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були понятими при огляді місця події, та вказали на те, що в сараї на горищі за вказаною адресою, слідчий знайшов коноплю, рослини довжиною до одного метра, на них трохи сухого листя, рослини схожі на " хворост для віників". Знайдене помістили у мішок, опечатали та вилучили. Після чого склали протокол обшуку, у якому вони поставили свої власноручні підписи.

Відповідно до висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 220 (х) від 27 березня 2020 року, надані на експертизу верхівкові частини та листя наданої на експертизу речовини рослинного походження коричневого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - каннабісом. Маса каннабісу в перерахунку на висушену речовину становить 130,7 г. (а.с.137-140).

Зазначені докази узгоджуються з іншими наведеними письмовими і речовими доказами по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів. При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби без мети збуту, вчиненому повторно, що містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.309 КК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , на що є посилання в апеляційній скарзі, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, місцевий суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.

Упродовж розгляду справи суд першої інстанції, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у його вчиненні.

Всупереч твердженням апелянта, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримані в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження як суду першої, так і апеляційної інстанції, а тому не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу, а ні обвинуваченим, а ні захисником не наведено.

Доводи апелянта про те, що в основу вироку покладені недопустимі докази є необгрунтованими.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо несанкціонованого обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено наркотичну речовину, та, як результат незаконність як доказу огляду місця події від 13 березня 2020 року, не знайшло свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, та є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки такі слідчі дії були здійснені виключно з дозволу власника вказаного господарства - ОСОБА_13 , що підтверджується санкціонованого ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 14 березня 2020 року про проведення огляду житла та іншого володіння особи, що розташоване в АДРЕСА_1 (а.с. 134).

Необґрунтованими є доводи апелянта і щодо інших, допущених, на його думку, у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки, ураховуючи його уточнення до апеляційної скарги, таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 , правильності кваліфікації його дій і поставити під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду і, відповідно до ст. 409 КПК України, були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.

Однак, на думку апеляційного суду кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України є не правильною виходячи з наступного.

Визнаючи винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України за кваліфікуючою ознакою повторності, суд виходив із загальних положень чинності кримінального закону у часі, передбачених ч. 2 ст. 4 КК України.

На час розгляду оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції, Законом України від 22 листопада 2018 року за № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 309 КК України, згідно з якими з диспозиції даної частини статті виключено кваліфікуючу ознаку повторності та введено нову кваліфікуючи ознаку - вчинення тих самих дій протягом року після засудження за цією статтею.

Таким чином, диспозиція ч. 2 ст. 309 КК України в редакції Закону № 2617-VIII є такою, що поліпшує становище обвинуваченого ОСОБА_14 (порівняно із цією ж диспозицією у редакції, що діяла до 01 липня 2020 року), оскільки з неї виключено вказану кваліфікуючу ознаку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України щодо питання чинності закону про кримінальну відповідальність у часі та його зворотної дії, на стадії визначення тієї норми закону, яка встановлює вид і міру юридичної відповідальності, відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент вчинення діяння, встановлюється її дія у часі, просторі та щодо певного кола осіб (ст.ст. 4, 6, 7 та 8 КК України).

Таким чином, враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 слід змінити і перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів враховує данні про особу обвинуваченого, його вік, відношення до вчиненого злочину, тяжкість вчиненого кримінально караного діяння, який відноситься до злочинів середньої тяжкості та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 3 роки, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Остаточне покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю злочинів за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань.

При цьому, обвинувачений в апеляційній скарзі ставить питання щодо залишення без задоволення цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня ім. Миколи Галицького» про відшкодування витрат понесених на лікування ОСОБА_9 в реанімаційному відділенні з 07 березня 2020 року по 09 березня 2020 року у розмірі 7 228 грн. 60 коп.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, таки вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу є необґрунтованими та безпідставними виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1, 3 ст. 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат, які обчислюються відповідно до ч.1 п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко днів, проведених ним у стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_9 підтверджуються відповідними довідками, зокрема довідкою № 5 виданою централізованою бухгалтерією КНП «Ніжинська центральна міська лікарня ім. Миколи Галицького», про те, що ОСОБА_9 у реанімаційному відділенні вказаної лікарні пробув з 07 березня 2020 року по 09 березня 2020 року, та на його лікування було витрачено 7 228 грн. 60 коп. (а.с. 66), та довідкою генерального директора Ніжинської ЦМЛ ім. М. Галицього про розраховану суму коштів, яка підлягає відшкодуванню на користь лікарні за кожен проведений день ОСОБА_9 у реанімаційному відділенні вказаного медичного закладу, та були визнані обвинуваченим під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с. 170).

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вироку суду посилання на кваліфікуючу ознаку «повторність».

Дії ОСОБА_8 перекваліфікувати з ч. 2 на ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом складання призначених покарань за сукупністю злочинів остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4