справа № 642/1830/20
провадження № 1кп/642/540/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року (справа №642/7910/15-ц) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язаний виплачувати на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі, починаючи з 11.09.2015 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно по 1000 грн. 00 коп. до досягнення нею повноліття.

ОСОБА_5 брав участь у розгляді справи, позовні вимоги визнав та це заперечував сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно. Таким чином, йому було відомо про ухвалення судом рішення щодо стягнення аліментів, про їх розмір та про необхідність сплачувати аліменти у витраченій грошовій сумі на користь ОСОБА_4 на утримання їх спільної дитини.

В подальшому, ОСОБА_5 з грудня 2018 року по теперішній час, маючи прямий умисел, з метою ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої доньки, свідомо не здійснював виплати аліментів, участі у її вихованні не приймав, матеріальну чи будь яку іншу допомогу не надавав, обмежуючи доньку в праві на повноцінне життя та всебічний фізичний, психічний і соціальний розвиток.

Так, 11.06.2018 ОСОБА_4 звернулася із заявою та виконавчим листом Ленінського районного суду м. Харкова від 01.06.2018 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області з метою примусового стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно на утримання ОСОБА_6 до досягнення нею повноліття, починаючи з 11.09.2015.

14.06.2018 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №642/7910/15-ц від 01.06.2018, виданого Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно на утримання ОСОБА_6 до досягнення нею повноліття, починаючи з 11.09.2015.

Про факт відкриття виконавчого провадження ОСОБА_5 був належним чином повідомлений.

25.07.2018 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області при примусовому виконанні Виконавчого листа №642/7910/15-ц від 01.06.2018, виданого Ленінським районним судом м. Харкова, було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме накладено арешт на житло ОСОБА_5 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений.

19.09.2018 ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.

31.10.2018 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ОСОБА_5 було накладено штраф у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувана, про що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений.

ОСОБА_5 неодноразово був направлений виклик, у якому його було зобов`язано з`явитися до головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату. Однак, ОСОБА_5 у зазначені дату та час жодного разу не з`явився.

31.10.2018 ОСОБА_4 було повідомлено щодо можливості притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

13.06.2019 постановою Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_5 був визнаний виним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, на нього накладено стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт строком на 120 годин. В судове засідання правопорушник не з`явився, хоча про дату, час та місце повідомлявся належним чином.

Таким чином, ОСОБА_5 , ігноруючи неодноразові попередження головного державного виконавця та потерпілої ОСОБА_4 про необхідність виконання свого обов`язку щодо сплати аліментів, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї малолітньої доньки, що виразилося в безперервній їх невиплаті.

Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття з вересня 2015 року по лютий 2020 року становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України визнав повністю та пояснив про обставини скоєного ним кримінального правопорушення, як зазначено в обвинувальному акті, повністю визнає вину в скоєному, щиро кається.

Проте не визнає цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

У зв`язку з визнанням ОСОБА_5 своєї вини, його провина у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується наступними доказами

-показами потерпілої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 ніколи не сплачував аліментів, не спілкувався з дитиною, не надавав їй допомоги;

а також наданими та дослідженими у суді письмовими доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про порушення кримінального провадження за ч.1 ст. 164 КК України:

- заявою потерпілою ОСОБА_4 про внесення відомостей до ЄРДР за ст.164 КК України відносно ОСОБА_5 ;

- копією рішення Ленінського районного суду м.Харкова про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини;

- копією розрахунку заборгованості по аліментам станом на 29.02.2020 року.

За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, доведена у повному обсязі та кваліфікує його дії за ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, раніше не судимого, офіційно не працює, не одруженого, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Згідно висновку Холодногірського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області виправлення особи без позбавлення волі, або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді обмеження волі, в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії.

Враховуючи наявність пом`якшуючої обставини, даних про особу винного, та вимог ст. 50 КК України, відповідно до яких, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, суд вважає можливим обрати обвинуваченому міру покарання, яка не пов`язана з реальним обмеженням волі, тобто з випробуванням з іспитовим строком із застосуванням ст.75 КК України, ч.1 п.п. 1,2 ст.76 КК України.

Потерпіла ОСОБА_4 заявила цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 50000 грн. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилалась на те, що була вимушена була працевлаштуватися на дві роботи через не сплату відповідачем аліментів, на протязі тривалого часу були емоційні страждання та переживання.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3,4 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, суд враховує практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28.05.1985 року Серія А & 96 справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom , де враховано, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.

Суд вважає, що ОСОБА_5 своїми протиправними діями заподіяв потерпілій моральну шкоду, оскільки остання зазнала душевних страждань, що були викликані пошуком роботи для того щоб забезпечити належний рівень життя дитини, чим був порушений звичайний уклад її життя, тому суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого її завдана моральна шкода, розмір якої судом визначений у сумі 15 000 грн.

Доказів заподіяння моральної шкоди потерпілому у більшому розмірі суду не надано.

Суд вважає, що саме такий розмір грошового відшкодування буде відповідати обсягу моральних страждань потерпілої, а також вимогам розумності і справедливості.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання

- за ч.1 ст. 164 КК України у виді - 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ч.1 п.п.1,2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1