Дата документу 10.12.2020 Справа № 336/4893/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1773/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/4893/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28.07.2020 року в період часу з 06.58 год. до 07.01 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину ТОВ «АТБ-Маркет «Продукти 29» по вул.Чарівній 145-б м.Запоріжжі, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з полиць стелажів таємно викрав майно, що перебуває на балансі ТОВ «АТБ-Маркет». Вказаний товар ОСОБА_9 сховав у сумку, яку мав при собі на момент вчинення протиправних дій, та без оплати товару попрямував через непрацюючу касу до виходу з магазину, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ТОВ «АТБ-Маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 252 грн. 94 коп.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Йому призначено покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.

На підставі ст.71, ст.72 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05.09.2015 року остаточно призначено покарання у виді 2 років 3 місяців 20 днів позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого. Свої вимоги мотивував тим, що слідчі дії по справі, які є джерелом доказів, виконувалися слідчим, а не дізнавачем. Кримінальний проступок розслідувався слідчим не шляхом проведення дізнання. У даній справі дізнавач процесуальних дій, за виключенням проведення огляду диску, не проводив та відповідно ніяких документів не складав, вони були складені слідчим, який проводив слідство, а не дізнання. Слідчим, а не дізнавачем проведено огляд місця події, вилучені речі, які є речовими доказами, допитано свідків, проведено впізнання. Таким чином, докази у справі зібрані з порушенням норм кримінального процесуального закону, а тому вони є недопустимими. Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, має дохід, який задовольняє його життєві потреби, він працює, але не офіційно та на момент подачі апеляційної скарги відшкодував завдану шкоду. Відтак призначене обвинуваченому покарання у виді громадських робіт є явно несправедливим через суворість та можливо було б обмежитись покаранням у виді штрафу.

Під час апеляційного розгляду захисник наполягав лише на своїх доводах та вимогах щодо призначеного обвинуваченому покарання, погодившись при цьому, що з огляду на ч.1 ст.394 КПК вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження, не може бути оскаржений з підстав недопустимості доказів.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу лише в частині вимог щодо призначеного покарання; представника потерпілого, який покладався на розсуд суду; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.394 КПК вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З огляду на зазначені приписи процесуального закону колегія суддів не вдається до перевірки доводів апеляційної скарги про недопустимість зібраних у кримінальному провадженні доказів, на чому також наполягав і сам захисник під час апеляційного розгляду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання колегія суддів виходила з такого.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Крім того, судом обґрунтовано прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_9 раніше був засуджений за вчинення тяжкого злочину. Будучи звільненим від відбування покарання умовно-достроково, обвинувачений ОСОБА_9 після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Своє рішення щодо виду призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції належним чином обґрунтував у вироку, навівши при цьому мотиви неможливості призначення обвинуваченому іншого більш м`якого виду покарання, аніж громадські роботи.

Зокрема суд правильно виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований, що у відповідності до ст.53 КК унеможливлює призначення йому покарання у виді штрафу. На час апеляційного розгляду стороною захисту також не надано відомостей про офіційне працевлаштування обвинуваченого, а відтак і про можливість сплати ним штрафу.

Відшкодування обвинуваченим ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди, на що посилався захисник в апеляційній скарзі, не може бути безумовним свідченням можливості призначення йому покарання у виді штрафу.

Отже, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість апеляційний суд не вбачає. Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання є пропорційним та співмірним вчиненому і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4