КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4735/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
17 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року,
за участю
представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Накладено арешт на майно, вилучене 12 серпня 2020 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- ноутбук ASER ES-731 series s/n:NXMP8EV0064320 BD 637600;
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що арешт тимчасового вилученого під час обшуку майна є необґрунтованим, а оскаржувана ухвала постановлена, за відсутності правової підстави для арешту майна, за відсутності належних та допустимих доказів, що вказують на наявність складу кримінального правопорушення, з грубим порушенням процесуального закону.
Апелянт зазначає, що обшук було проведено з порушенням норм кримінального процесуального кодексу та інших вимог діючого законодавства України та незаконно було тимчасово вилучено майно ТОВ «БК Норма» (код 33880412) та громадянки ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,)
Крім того апелянт зазначає, що наведені в клопотанні обставини обумовлюються наявністю необґрунтованої підозри у вчиненні підприємством та/або його посадовими особами інкримінованих кримінальних правопорушень. Слідством не наведено жодного належного та допустимого безперечного доказу щодо набуття вилученого майна протиправним шляхом або через вчинення кримінального правопорушення. Постанова про визнання вилученого майна речовими доказами є необґрунтованою та протиправною.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю сторони обвинувачення, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст.117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Наведені у клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року, колегія суддів вважає поважними, а тому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року, слід поновити.
Вказані обставини підтверджені висновком дослідження спеціаліста від 09.01.2019 №09/01-А та матеріалами ОУ ГУ ДФС у м. Києві.
Досудовим слідством встановлено, що працівники ТОВ «БК Норма» безпосередньо виконували будівельно-монтажні роботи на вищевказаних будівельних об`єктах, а саме: капітальний ремонт РКЗО Межівська СЄШ № 1, будівництво будівлі під амбулаторію ЗПСМ, виконання будівельно-монтажних робіт з капітального ремонту незавершеного будівництва клуба, будівництво клуба та реконструкцію Царичанської школи власними силами, без допомоги будь-яких підрядних організацій або підприємств.
Допитано бригадира ТОВ «БК Норма» ОСОБА_10 , який безпосередньо здійснював контроль на вищевказаних будівельних об`єктах повідомив, що всі будівельно-монтажні роботи на даних об`єктах виконувались виключно працівниками ТОВ «БК Норма», а підприємства ТОВ «Ділвокс», ТОВ «Київ-Євро Білд Груп», ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» , ТОВ «Аслан Груп», ТОВ «Максимус Групп» не здійснювали підрядні роботи на даних об`єктах.
Відносно директора ТОВ «Агрофлексгруп 2015» ОСОБА_15 є вирок Вишгородського районного суду Київської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 205 КК України.
В ході проведення аналізу бази даних ДПС встановлено, що у підприємств ТОВ «Агрофлексгруп 2015», ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», ТОВ «Ділвокс», ТОВ «Аслан Груп», ТОВ «Київ-Євро Білд Груп», ТОВ «Максимус Групп» та ТОВ «Велурс» відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, а саме: відсутнє виробниче обладнання, наймані працівники, транспортні засоби, торгівельне обладнання, складські та офісні приміщення, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємств та інших основних фондів у тому числі орендованих та не знаходяться за податковими адресами.
Також при проведенні аналізу первинних документів ТОВ «БК Норма» та бази даних ДПС встановлено, що підприємство ТОВ «БК Норма» відобразила в податковому обліку та податкової звітності взаємовідносини з ТОВ «Ділвокс», ТОВ «Київ-Євро Білд Груп», ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» , ТОВ «Аслан Груп», ТОВ «Максимус Групп» за нібито виконанні будівельно-монтажні роботи та постачання ТМЦ на будівельні об`єкти, але фактичного постачання ТМЦ даними підприємствами не відбувалось та виконання будівельно-монтажних робіт не здійснювалось.
13 серпня 2020 року старшим слідчим з ОВС дев`ятого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_16 винесено постанову про призначення комп`ютерно-технічної експертизи вилученої під час обшуку12 серпня 2020 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , комп`ютерної техніки та носіїв інформації, яку спрямовано на виконання до експертної установи.
21.08.2020 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора було задоволено.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було заслухано пояснення представників власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ТОВ «БК «Норма» - адвокатів ОСОБА_18 , ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 , досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Крім того слідчим суддею враховано, що існують реальні ризики приховування, знищення вказаного майна, передбачені абз.2 ч. 1 ст. 70 КПК України.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно може бути приховане чи знищене, арешт на нього слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Окрім цього, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:
Поновити адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження на ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року.
- ноутбук ASER ES-731 series s/n:NXMP8EV0064320 BD 637600;
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4