Провадження № 1-кп/752/699/21
У Х В А Л А
08 січня 2021 року

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2
під час проведення у приміщенні суду у місті Києві судового розгляду у кримінальному провадженні №00007535 відносно ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харкові, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

На стадії судового розгляду у Голосіївському районному суді міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2019 за №00007535.
23.12.2020 від прокурора у справі надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої на шістдесят днів.
08.01.2021 в судовому засіданні прокурор у справі підтримав вказане клопотання, мотивуючи яке вказав на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 4, 5 ст. 177 КПК України та пояснив обставини неможливості застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, посилався на відсутність у ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, надійного поручителя, а також вказував на те, що вона проживала до її затримання у місцевості, де проживають потерпіла та свідки.

Захисник та обвинувачена заперечень щодо розгляду 08.01.2021 у судовому засіданні клопотання прокурора від 23.12.2020 не висловили, підтвердили свою готовність до його вирішення.
По суті заявленого клопотання захисник та обвинувачена заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу та усно клопотали перед судом про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на відсутність ризиків за п. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України, на які вказував прокурор. При цьому, обвинувачена вказала на наявність доступного їй помешкання у місті Києві для проживання, яке належить її другові ( АДРЕСА_2 ), котрий перебуває чи то у місцях позбавлення волі, чи то в місці тимчасового тримання.
На запитання суду обвинувачена пояснила, що до затримання мала підробіток та мешкала у Голосіївському районі міста Києва, підтвердила, що офіційного місця роботи не мала та не вказала на будь-кого, хто б міг за неї поручитися.

Крім того захисник наголошував перед судом на тому, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було вжито ще у 2019 році та стадії досудового розслідування, яке було розпочате за ч. 2 ст. 121 КК України, його підзахисна сама бажає встановити істинні обставини і свою непричетність.
Оцінивши доводи сторін, суд вважає за доцільне задовольнити заявлене прокурором клопотання та відхилити клопотання захисника та обвинуваченої, заважаючи на наступне.
Так, ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено обов`язок суду повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 була затримана на стадії досудового розслідування. Станом на час проведення судового засідання відносно неї діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.01.2021 включно, що підтверджується ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.11.2020.
Розглядаючи питання продовження строку дії запобіжного заходу та усне клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, суд враховує:
- обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 та ступінь його тяжкості вбивство через необережність, що є нетяжким злочином за яке передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або ж позбавлення волі на той самий строк;
- поведінку обвинуваченої, яка не викликала поліцію та швидку медичну допомогу в момент події кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і яка була затримана правоохоронними органами наступного дня після події;
- особу обвинуваченої, яка зареєстрована в іншій області, не має підтвердженого документально постійного місця проживання на території міста Києва та Київської області, не має постійного джерела доходу, не довела наявності у неї міцних соціальних зв`язків у місті Києві та на околиці столиці, офіційно не працевлаштована;
- відсутність достеменних відомостей про зменшення ризиків, на які вказує прокурор;
- позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільств, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою (п. 219 рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України).
Щодо заперечень сторони захисту та їх посилань на можливість застосування особистої поруки до обвинуваченої суд зазначає, що станом на час проведення судового засідання від сторони захисту не надійшло мотивованого письмового клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому б містилося обґрунтування наявності достатній підстав вважати, що більш м`який запобіжних захід сприятиме здійсненню судочинства у розумні строки, забезпечить виконання завдань кримінального провадження й унеможливить настання ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, суду не подано документального підтвердження того, що вжиття запобіжного заходу відбувалося за іншої правової кваліфікації кримінального правопорушення, адже відповідне судове рішення в матеріалах кримінального провадження, яке знаходиться в суді, відсутні. Також суду не надано документального підтвердження наявності достатніх передумов для зміни найсуворішого запобіжного заходу на найбільш м`який вид за ч. 1 ст. 176 КПК України. Матеріали кримінального провадження не містять фактичних даних, які б надали підстави стверджувати, що ОСОБА_3 , у разі зміни запобіжного заходу, мешкатиме і постійно перебуватиме за адресою: АДРЕСА_2 , де буде в змозі отримувати судові виклики, процесуальні документи, матиме можливість тримати офіційних зв`язок з органами досудового розслідування і прокурором, адже документальне підтвердження її непрямої пов`язаності з цією адресою станом на 08.01.2021 у суду відсутні.
Поряд з викладеним суд наголошує, що вирішення питання про продовження строку наявного запобіжного заходу здійснюється в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України без оцінки підстав вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, коли це мало місце вперше на стадії досудового розслідування.
На переконання суду описані прокурором ризики, а саме: можливість переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, є дійсним та триваючим і такими, що не зникли, а тому продовження строку тримання під вартою у цьому разі не виходитиме за межі розумного строку та не суперечитиме ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Також суд вважає, що продовження запобіжного заходу з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується. Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи, зможе запобігти встановленим ризикам на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
Отже, суд вважає за належне наразі продовжити раніше обраний запобіжний захід та залишити його без змін, оскільки суду не було доведено обставин зменшення ризиків, та того, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та забезпечать її належну поведінку.
З описаного вище мотивування відхилення клопотання сторони захисту суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Крім того, суд відхиляє можливість вжиття відносно обвинуваченої застави, адже ні обвинувачена, ні її адвокат не вказали на наявність для цього у сторони захисту фінансових можливостей, а наявні у справі матеріали також не дають підстав вважати наявними у обвинуваченої грошових коштів для їх внесення на спеціальний рахунок в порядку ст. 182 КПК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доцільність продовження ОСОБА_3 існуючої міри запобіжного заходу на строк шістдесят днів без визначення альтернативного виду запобіжного заходу.
Керуючись ст. 177, 331, 372, 395 КПКУкраїни, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 від 23.12.2020 задовольнити.
2. Продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, а саме: до 08.03.2021 року включно.
3. Відлік строку продовження дії існуючого запобіжного заходу рахувати з 08.01.2021.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій, захиснику, направити потерпілій та до Державної установи Київський слідчий ізолятор.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1