Спра Справа № 359/2882/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2857/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

Іменем України
14 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
представника БВК №119 ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2020 року, якою було задоволено клопотання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» ОСОБА_10 та звільнено засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 2 роки 3 місяці 10 днів,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.
Початок строку: 20.10.2015 року. Кінець строку: 20.10.2022 року.
03.07.2020 року начальник ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» ОСОБА_10 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 .
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2020 року клопотання задоволено та звільнено засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 2 роки 3 місяці 10 днів.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення, та у зв`язку з тим, підлягає умовно-достроковому звільненню.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення відмовити.

В обґрунтуванні вказує, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в ДУ «Бориспільська виправна колонія» №119 отримав 8 заохочень, стягнень не мав, з листопада по грудень 2015 року та з січня по листопад 2019 року не працював, що не свідчить про його сумлінне ставлення до праці, він своє поведінкою не довів своє виправлення, оскільки не заслуговував на заохочення в IV кварталі 2015 року, І кварталі 2016 року, з ІІІ кварталу 2017 року по ІV квартал 2019 року, у зв`язку з чим адміністрацією установи до нього заохочення за вказані періоди не застосовувались, крім того зазначає, що комісією установи 25.04.2019 року засудженому відмовлено у направленні матеріалів до суду щодо застосування до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, оскільки він не став на шлях виправлення.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, наслідком якого настала смерть людини, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні він визнав частково та не зробив для себе відповідних висновків.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, засудженого та представника БВК №119, що підтримали судове рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 81 КК України визначено, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставлення до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому висновок про становлення особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування невідбутної частини покарання більш м`яким, на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Разом з цим, під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених вироком на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.
Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 , він міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 22.10.2015 року, під час знаходження в ДУ «Київський слідчий ізолятор» зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався, в державній установі «Бориспільська виправна колонія №119» відбуває покарання з 05.11.2015 року. За час відбування покарання засуджений характеризується позитивно, отримав 8 заохочень правами начальника установи. Стягнень не має. Засуджений працевлаштований в майстерні установи на дільниці поклейки паперових пакетів. Відношення до праці сумлінне. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні відносини із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконує. Спальне місце та приліжкому тумбочку утримує в чистоті і порядку, мас охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд,використовує тільки за призначенням. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до статті 123 Кримінально - виконавчого кодексу України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених , а саме «Духовне відродження». Відповідно до ст. 110 Кримінально - виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримує від них передачі. 20.02.2020 року у засудженого ОСОБА_11 відкрилась пільга за ст. 101 КВК України, а саме переведення з дільниці ре соціалізації до дільниці соціальної реабілітації, однак він не розглядався на комісії установи, так як являється пенсіонером. 25.04.2019 року засуджений ОСОБА_12 розглядався на комісії щодо застосування до нього ст. 82 КК України, а саме заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, але рішенням комісії установи йому було відмовлено, оскільки засуджений не став на шлях виправлення. Згідно вироку мав позов, але виконавчий лист до установи не надходив. Згідно вироку вину у скоєному злочині визнав частково, однак на даний час щиро розкаюється.

Відповідно до ч.1 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі- КВК України), засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Згідно ч.5 ст. 118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово- побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.

Ч.2 ст.118 КВК України, передбачає, що засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працюватив місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.
Виходячи з положень викладених норм Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, праця в місцях позбавлення волі є правом засудженого, а не обов`язком (окрім випадків, передбачених ч.2 ст.118 КВК України).
Згідно ч.2 ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Відповідно до п. а) ч. З ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., для цілей цієї статті значення терміна "примусова чи обов`язкова праця" не поширюється: на будь-яку роботу, виконання якої зазвичай вимагається під час визначеного згідно ст.5 цієї Конвенції тримання в умовах позбавлення свободи або під час умовного звільнення.
Тобто, положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що ОСОБА_7 має право на працю, в тому числі і на неоформлену трудовим договором.
Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно- дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.З ст.81 КК України.
Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, враховуючи фактичні обставини, що викладені у характеристиці адміністрації колонії та клопотанні, поведінка останнього, а також його ставлення до праці дає всі підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2020 року, якою було задоволено клопотання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» ОСОБА_10 та звільнено засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 2 роки 3 місяці 10 днів - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: