Справа № 750/9873/20
Провадження № 1-кс/750/2438/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2020 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Чернігівської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою, зобов`язання внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -
в с т а н о в и в:
02.11.2020 року до Деснянського районного надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він просить зобов`язати уповноважених осіб Чернігівської місцевої прокурори, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 375 КК України, які містяться у його заяві від 26.10.2020 року про вчинення суддями Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також суддею Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_7 кримінального правопорушення за винесення завідомо неправосудних рішень.
Свої вимоги заявник мотивує тим, що судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та суддя Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_7 , винесли неправосудні рішення. Однак, дані ухвали скасовані апеляційним та касаційним судом не були, а тому відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були. У зв`язку з наведеним він просить скаргу задовольнити.
В судовому засіданні заявник підтримав доводи, викладені в скарзі, просить зобов`язати уповноважених осіб Чернігівської місцевої прокуратури внести відомості до ЄРДР про вчинення суддями кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України, а саме винесення завідомо неправосудних рішень.
Представник Чернігівської місцевої прокуратури в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на те, що заява ОСОБА_3 не містить відомостей, що вказують на наявність кримінального правопорушення. Стосовно фактів порушення суддями норм процесуального законодавства та суддівської етики. До повноважень прокуратури не віднесено оцінка процесуальних дій судді або нагляд за застосуванням норм чинного законодавства України при здійсненні правосуддя. Органи прокуратури не уповноважені перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, матеріали заяви, матеріали справи 751/9436/19 та рішення суддів, які скаржник вважає неправосудними від 17.03.2020 року та 31.03.2020 року, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 303 КПК України на досудовому слідстві можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Під час судового розгляду встановлено, що 26.10.2020 на адресу прокуратури міста Чернігова ОСОБА_8 направив заяву, в якій просив внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування стосовно суддів Новозаводського районного суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також судді Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_7 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 375 КК України.
За правилами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР, та їх перелік визначені частиною 5 статті 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 №298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Положення ст. 214 КПК України в свою чергу перебувають у тісному взаємозв`язку з ч.1 ст.2 та ст.11 КК України, згідно з якими підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР. Ухвали від 17.03.2020 року та 31.03.2020 року, які особа яка подала скаргу, вважає завідомо не правосудними не скасовані апеляційним та касаційним судом та набули законної сили.
Так, частиною 1 статті 375 КК України передбачена кримінальна відповідальність за постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.
Таким чином, в розумінні диспозиції статті 375 КК України вказаний злочин характеризується тільки прямим умислом усвідомленням судді про те, що він постановляє завідомо неправосудний судовий акт.
При дослідженні змісту заяви ОСОБА_8 про злочин встановлено, що її суть зводиться до незгоди заявника з процесуальним рішенням суддів. В скарзі відсутні передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.
Власно сумніви скаржника щодо законності судового рішення та факт оскарження такого рішення в апеляційному порядку не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за ч.1 ст. 375 КК України. Припущення заявника про постановлення колегією суддів в особистих інтересах або з причин некомпетентності завідомо неправосудного та незаконного рішення ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про злочин обставин, оскільки злочинність дій суддів не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
В цьому контексті необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо постановлення суддею завідомо неправосудного рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Також слід звернути увагу, що частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Відповідно до положення ч. 1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Вищої ради правосуддя затриманий або утримуватися під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом.
Разом з тим відповідно до положення ч.1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України. Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами.
Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Рекомендація № СМ/Rec (2010) Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.
За таких обставин слідчий суддя вважає, що невнесення уповноваженою особою прокуратури міста Чернігова відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_8 засновано на положеннях ч.1 ст.214 КПК України, ч.1 ст.2 та ст.11 КК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 №139, оскільки заява не свідчить про вчинення суддями Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також судді Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, а тому, скарга задоволенню не підлягає.
Крім того, вважаємо за необхідне звернути увагу на те, що судді, незважаючи на гарантії недоторканності і статусу незалежності при здійсненні правосуддя, у випадку вчинення конкретних дій, які у чинному КК України визнаються злочинами, притягуються до відповідальності й несуть передбачене законом покарання.
Водночас у ст. 383 КК України законодавець передбачив відповідальність за завідоме неправдиве повідомлення про злочин, об`єктом якого є інтереси правосуддя і за яке у кожному випадку його вчинення має також наставати передбачена законом відповідальність.
Відповідно до засади публічності (ст. 25 КПК України ) прокурор та слідчий зобов`язані розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення, в тому числі за ст. 383 КК, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, в тому числі й щодо суддів.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 214, 303-307, 372 КПК України, слідчий суддя -
у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Чернігівської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою, зобов`язання внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1