У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.11.2020 Справа №607/19860/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання представника володільця арештованого майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся представник володільця арештованого майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 07.03.2008 року на гр. ОСОБА_3 , 1989 р.н., який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 23.09.2020 року в рамках кримінального провадження №0000415 від 21.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В ухвалі слідчого судді від 23.09.2020 року встановлено, що 20.09.2020 року о 01:19 год. до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення екіпажу УПП про те, що ОСОБА_3 , 1989 р. н., під час зупинки за порушення ПДР по вул. Руська, 36 у м. Тернополі, пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_1 на своє ім`я, котре згідно бази ІПНП видане на іншу особу.

Відтак, з метою збереження речових доказів, з урахуванням того, що вказане посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 07.03.2008 року на гр. ОСОБА_3 , 1989 р.н., відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, та з урахуванням положень ст. 170 КПК України, було накладено арешт.

Адвокат вказав, що 03.11.2020 року до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області подано адвокатський запит №8 щодо інформації відносно посвідчення водія серії НОМЕР_1 , та з отриманого ним листа від 04.11.2020 року №31/19-Ю-83аз слідує, що згідно даних ЄДР МВС станом на 04.11.2020 року посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 07.03.2008 року на прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорії А, В, НОМЕР_2 .

Крім цього, зазначив, що із свідоцтва про закінчення навчального закладу з підготовки водіїв транспортних засобів серії НОМЕР_3 від 07.03.2008 року та екзаменаційної картки водія вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив навчання в Тернопільській автомобільній школі товариства. сприяння обороні України і отримав посвідчення водія в Підгаєцькому МРЕВ.

Таким чином, оскільки вищенаведені документи спростовують наведені у клопотанні прокурора твердження про відсутність у системі ІПНП України посвідчення водія серії НОМЕР_1 та те, що вказане посвідчення видане на іншу особу, вказане посвідчення водія не може вважатися речовим доказом в розумінні ст.98 КПК України, так як не містить ознак зазначених в ч. 1 вказаної статті, з огляду на що відсутні достатні підстав вважати, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 відповідає критеріям ст.98 КПК України, відтак, просить суд скасувати накладений арешт на зазначене посвідчення водія.

Дізнавач сектору дізнання ОДР Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просила розгляд клопотання проводити без її участі, зазначила, що клопотання представника володільця арештованого майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна не підтримує.

Дослідивши доводи клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею встановлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя зазначає, що виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, згідно з якою доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора, стороною обвинувачення в межах розгляду даного клопотання не надано належних доказів в обґрунтування подальшого арешту вказаного посвідчення водія, відтак, керуючись вимогами кримінального процесуального законодавства щодо дотримання загальних засад кримінального провадження, зважаючи на обставини кримінального провадження, із врахуванням наданих адвокатом ОСОБА_4 відомостей згідно даних ЄДР МВС станом на 04.11.2020 року на підтвердження видачі посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 07.03.2008 року на прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорії А, В, С, а наявність обтяження не дає можливості ОСОБА_3 вільно користуватися та володіти належним йому майном, спеціальне право користування яким підтверджується саме вказаним у клопотанні документом, потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна із зазначеним майном органом досудового розслідування не підтверджена, клопотання ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню, застосований відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.09 2020 року захід забезпечення кримінального провадження скасуванню, вилучене в рамках кримінального провадження майно посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 07.03.2008 року на гр. ОСОБА_3 , 1989 р.н. поверненню власнику зазначеного майна ОСОБА_3 , 1989 р.н.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника володільця арештованого майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого 07.03.2008 року на гр. ОСОБА_3 , 1989 р.н., повернувши вказане майно ОСОБА_3 .

Копію даної ухвали надіслати на адресу сектору дізнання ОДР Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області (м. Тернопіль, бул. Шевченка 10); представнику володільця арештованого майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 (м. Тернопіль, вул.. Гетьмана Мазепи, 10, оф. 412).

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1