УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня2020 року

м. Київ

справа № 235/6165/15-к
провадження № 51-107 км 20

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Красноармійська Донецької області,
засудженого за ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК).

Ухвалений вирок суду першої інстанції, оскаржене судове рішення та встановлені обставини
За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2008 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні групою осіб за викладених у вироку обставин хуліганства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Як установив місцевий суд, 31 липня 2006 року о 01:00 біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, спільно з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження у зв`язку зі смертю, та з раніше засудженим за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК ОСОБА_7 , діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, повалили на землю ОСОБА_8 . Потім згадана померла особа вдарила декілька разів по тулубу потерпілого, а ОСОБА_6 завдав йому палицею двох ударів у голову, чим заподіяв легких тілесних ушкоджень у вигляді забитої рани тім`яної ділянки ліворуч. Тоді ж ОСОБА_7 завдав удару ножем у груди ОСОБА_8 , заподіявши тяжкого тілесного ушкодження. Оскільки ОСОБА_9 намагалась захистити потерпілого, ОСОБА_7 двічі вдарив її ножем, заподіявши легких та тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, вдарила палицею ОСОБА_10 , який перебував поруч із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 заподіяв йому ножем легких тілесних ушкоджень.
За апеляцією прокурора Донецький апеляційний суд 21 листопада 2019 року скасував вирок місцевого суду в частині заходу примусу і постановив свій вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 10 квітня по 9 жовтня 2007 року та з 22 серпня по 21 листопада 2019 року з розрахунку один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, захисник ОСОБА_5 , заперечуючи законність ухвали апеляційного суду від 24 лютого 2016 року (про оголошення розшуку засудженого), просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 398 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року), вирок апеляційного суду і закрити справу через закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Суть доводів скаржника зводиться до того, що ОСОБА_6 не скривався, а протилежний висновок суду є необґрунтованим, його було зроблено без з`ясування всіх даних про місця проживання засудженого, за відсутності відомостей про вручення останньому повісток за офіційно зміненою 29 червня 2005року адресою, а також без урахування факту тримання з 8 липня 2015 року під вартою в ІТТ УВС Вітебського облвиконкому (Республіка Білорусь). На думку захисника, зважаючи на вказані обставини, час вчинення злочину та правила п. 4 ч. 1 ст. 49 КК, апеляційний суд мав звільнити ОСОБА_6 від покарання, яке той фактично відбув.

На вказану скаргу прокурор подав заперечення, в яких, наводячи аргументи, зазначає про неспроможність доводів сторони захисту та законність оспорюваного вироку.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор заперечив обґрунтованість заявлених захисником касаційних вимог.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в касаційній скарзі й у запереченнях на неї, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, правильність його кваліфікації за ч. 4 ст. 296 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів захисника про неправомірність оголошення розшуку засудженого, зупинення апеляційного розгляду та про наявність правових підстав для застосування інституту давності притягнення до кримінальної відповідальності, то їх не можна визнати прийнятними.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.
Водночас згідно з приписами ч. 2 вказаної статті перебіг давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину минуло 15 років.
В аспекті застосування ст. 49 КК із юридичної точки зору під ухиленням від суду слід розуміти умисні дії, здійснені відомою особою (підозрюваним, обвинуваченим, засудженим) з метою уникнути кримінальної відповідальності (справедливого покарання) за вчинений злочин, що змушує суд та правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на її розшук і затримання. Такі дії можуть полягати й у приховуваннізазначеною особою місця свого перебування, нез`явленні без поважних причин за викликом до суду попри покладений на неї процесуальний обов`язок.
За матеріалами справи та згідно з вироком місцевого суду, який сторона захисту не оскаржувала в апеляційному порядку, ОСОБА_6 упродовж досудового розслідування й судового розгляду проживав на АДРЕСА_2 .

Як убачається зі справи, прокурор, вважаючи призначене засудженому покарання явно несправедливим унаслідок м`якості, у грудні 2008 року оскаржив вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури. Будучи обізнаним про це, засуджений, нехтуючи покладеним на нього, у тому числі на підставі ст. 76 КК, процесуальним обов`язком, не повідомляв апеляційному суду про зміну місця свого проживання, а тому судова кореспонденція йому направлялась за згаданою встановленою адресою. Згідно з відмітками на копіях сторінок паспорта, доданих до касаційної скарги, всупереч посиланням у ній ОСОБА_6 знято з обліку за зазначеним місцем реєстрації лише 22 липня 2009 року й до 9 вересня 2014 року він не перебував на реєстраційному обліку за жодною адресою. Більше того, відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей засуджений виїхав з України до Республіки Білорусь, де вчинив інший злочин, за який його було притягнуто до кримінальної відповідальності. Про факт перебування за межами України ОСОБА_6 також не поінформував Донецький апеляційний суд. Така поведінка ОСОБА_6 без сумніву свідчить про те, що він ухилявся від указаного суду з метою уникнути більш суворого покарання, на якому наполягала сторона обвинувачення.
Отже, з урахуванням необхідності здійснення процедури перегляду за участю засудженого, котрий неодноразово не з`являвся до зали судових засідань, не повідомляючи про причини та про місце свого перебування, апеляційний суд був змушений вживати заходів для розшуку та затримання ОСОБА_6 . Для останнього оголошення його розшуку внаслідок неналежної процесуальної поведінки було передбачуваним, зазначене рішення не суперечить статті 280 КПК 1960 року та є законним. Переконливих аргументів про протилежне в поданій скарзі не наведено.
Оскільки ОСОБА_6 ухилявся від суду й уперше його розшук було оголошено ще 24 березня 2009 року, з цього часу перебіг давності зупинявся і відновився тільки 8 липня 2015року дня затримання в Республіці Білорусь на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області. При цьому остання дата є найбільш сприятливою для сторони захисту з огляду на те, що через певний проміжок часу компетентні органи звільнили засудженого і в подальшому його затримали в Україні значно пізніше 22 серпня 2019 року.

Таким чином, із дня вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину і до дня набрання вироком апеляційного суду законної сили не минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК.
Твердження в касаційній скарзі про те, що апеляційний суд мав звільнити засудженого у зв`язку з відбуттям всього призначеного покарання в період тримання в ізоляції від суспільства в Республіці Білорусь, не ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи, в якій не міститься відповідних фактичних даних, не було їх надано стороною захисту і касаційному суду. Натомість зі змісту наявних у справі документів убачається, що ОСОБА_6 відбув покарання за інший злочин, вчинений не в Україні.

Необхідно зазначити, що відсутність чітких даних про період тимчасового тримання ОСОБА_6 у Республіці Білорусь у липні 2015 року унеможливлює зарахування на стадії касаційного провадження конкретного строку цього ув`язнення в строк покарання засудженому. Тому вказане питання підлягає вирішенню в порядку виконання вироку за правилами статей 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України.
Істотних порушень норм права, про які йдеться в касаційній скарзі, а також інших, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваного вироку, під час касаційного розгляду справи, не встановлено. Тому подану захисником скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3