Ухвала

Іменем України
10 липня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-3172 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року,
установив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 .
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог частини 1, пунктів 4, 5 частини 2, частин 3, 4, 5, 6 цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 427 КПК України касаційна скарга подається в письмовій формі. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 427 КПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подала. Всупереч цим вимогам засуджений ОСОБА_4 надіслав до Верховного Суду засобами електронного зв`язку лише електронну сканкопію касаційної скарги, яка не підписана електронним цифровим підписом.
Відповідно до чинного процесуального законодавства України в судах має функціонувати Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС), складовою якої є підсистема «Електронний суд», яка відповідно до закону забезпечить обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу.
Наразі зазначена система, а саме її підсистема «Електронний суд», у Касаційному кримінальному суді Верховного Суду не впроваджена.
Закони України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронний цифровий підпис» не є частиною кримінального процесуального законодавства в розумінні ст. 1 КПК України. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 9 КПК України, при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України.
Вимоги до касаційної скарги та порядок її подачі визначено статтями 426, 427 КПК України, якими не передбачено подання цього документа в електронній формі.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Згідно з пунктами 4, 5 частини 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, були допущені судом при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Проте всупереч законодавчим приписам у поданій касаційній скарзі не міститься обґрунтування заявлених вимог.
Відповідно до положень ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
В своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання до суду касаційної інстанції про скасування вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року та закриття кримінального провадження, що суперечить нормам статті 436 КПК України та позбавляє суд касаційної інстанції можливості вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
За правилами ч. 3 ст. 427 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо вказаної обставини.
У порушення положень ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано копії судового рішення, яке оскаржується. Засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі посилається на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року, при цьому не надає його копії.
Крім того, у порушення вимог ч. 6 ст. 427 КПК України засуджений ОСОБА_4 не долучив до касаційної скарги її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 не вбачається, чи був оскаржуваний вирок предметом розгляду суду апеляційної інстанції. За таких обставин необхідно з`ясувати, чи може він бути предметом касаційного розгляду з урахуванням вимог ст. 424 КПК України.
Питання, яке ОСОБА_4 порушує у своїй касаційній скарзі щодо призначення захисника, може вирішуватися у разі відкриття касаційного провадження в порядку, визначеному ст. 49 КПК України.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3