Справа № 159/3260/20
Провадження № 1-кп/159/370/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 200 301 100 010 40 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , фактично проживає у тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , гр. України, утриманців не має, працюючого на посаді Старости Колодяжненської ОТГ Ковельського району Волинської області, раніше не притягався до кримінальної відповідальності,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 388 КК України,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин. Постановою ст. слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_6 від 04.05.20 р. вилучені в ході проведення огляду місця події 01.05.20 р.: колоди деревини породи сосна у кількості 10 шт., колоди деревини породи береза у кількості 10 шт., колоди деревини породи вільха у кількості 71 шт. довжиною біля 1, 25 м в діаметрі від 18 см до 45 см кожна; пиломатеріали у вигляді крокв в кількості 11 шт. довжиною 5 м розміром 7 см х 14 см; дошок необрізних у кількості 10 шт. довжиною по 5 товщиною 3 см, стрічкова пилорама марки «Одеса», що передані ОСОБА_4 на відповідальне зберігання на підставі розписки; визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 120 200 301 100 004 83 від 11.03.20 р.. На підставі ухвали слідчого судді - судді Ковельського міськрайсуду Волинської області ОСОБА_7 від 05.05.20 р., з якою ОСОБА_4 був ознайомлений, на вказані вище речові докази, що передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , було накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. У подальшому, ОСОБА_4 в період часу з 07.05.20 р. по 13.05.20 р., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, з метою порушення встановленого порядку збереження майна, що вилучено в ході проведення огляду місця події 01.05.20 р. та на яке накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном - колодами деревини породи сосна у кількості 10 шт., колодами деревини породи береза у кількості 10 шт., колодами деревини породи вільха у кількості 71 шт. довжиною біля 1, 25 м в діаметрі від 18 см до 45 см кожна; пиломатеріалами у вигляді крокв в кількості 11 шт. довжиною 5 м, розміром 7 см х 14 см; дошок необрізних у кількості 10 штук довжиною по 5 товщиною 3 см; стрічковою пилорамою марки «Одеса», які були ввірені ОСОБА_4 та на які накладено арешт, незаконно відчужив невстановленій досудовим розслідуванням особі: 10 колод деревини породи вільха, пиломатеріали у вигляді крокв у кількості 11 шт. довжиною 5 м товщиною 3 см., тим самим порушив умови зберігання речових доказів.

Тим самим обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразились у відчудженні майна, на яке накладено арешт, що здійснене особою, якій це майно ввірено, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 388 КК України.
Вказане вище обвинувачення викладене у обвинувальному акті, складеному ст. слідчим СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області 30.06.20 р. та затвердженому тоді ж прокурором Ковельської місцевої прокуратури Волинської області.

Обвинувальний акт надійшов до суду 08.07.20 р. з угодою про визнання винуватості від 30.06.20 р., укладеною між прокурором Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим за участю його захисника, згідно з якою обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України у повному обсязі пред`явленого йому обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні.

Сторони угоди узгодили покарання за ч. 1 ст. 388 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 8 500 грн.

За змістом угоди, обвинуваченому роз`яснено та зрозуміло наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні обвинувачений також просить суд затвердити угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, що викладене у обвинувальному акті та відображено в угоді, та пояснив, що він розуміє права, надані йому законом; наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим у повному обсязі; вид покарання, що буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки невиконання угоди.

Прокурор просить затвердити угоду на умовах, викладених у ній.

Інші учасники судового засідання, кожен зокрема, не заперечують.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 468, ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України у редакції, що була чинною за станом на дату укладення угоди, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим щодо кримінальних правопорушень (злочинів) невеликої та середньої тяжкості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 388 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнає себе винуватим, віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості в редакції ст. 12 КК України, що була чинною на дату укладення угоди.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження такої угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, вид покарання, що буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.

З пояснень обвинуваченого вбачається, що укладення угоди є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений погодився на призначення узгодженого покарання та зазначив, що об`єктивно має доход, працює та має можливість сплатити штраф.

Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З урахуванням наведеного суд вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання.

Речових доказів та процесуальних витрат у справі немає.

Арешт на майно не накладався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 368, 475 КПК України, ст. 5 КК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 200 301 100 010 40 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 388 КК України, укладену між прокурором Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим за участю його захисника ОСОБА_5 ..

Визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі, нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, у якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Головуючий:ОСОБА_1