КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 10 грудня 2020 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Дагестан, Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який розшукується компетентними органами Російської Федерації, для притягнення до кримінальної відповідальності передбаченого ч. 2 ст. 208 Кримінального кодексу Російської Федерації,

за участі:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
особа, щодо якої здійснюється ОСОБА_6 ,
екстрадиційна перевірка
перекладача ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , продовжено відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 екстрадиційний арешт, строком до 31 грудня 2020 року, включно, до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності,.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам кримінального процесуального закону.
Зазначає, що ОСОБА_6 подано заяву до ЦМУ ДМС у м. Києві про визнання його біженцем у порядку, встановленому законом України, а відтак продовження екстрадиційного арешту є недоцільним та таким, що порушує його право на свободу та особисту недоторканість.
Окрім того, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 не переховувався від правоохоронних органів та прибув до України з метою отримання притулку та добровільно з`явився до Служби безпеки України.
Також апелянт звертає увагу на те, що до матеріалів клопотання не долучено постанову про порушення кримінальної справи, а постанова про притягнення як обвинуваченого постановлена після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу.
На думку захисника, до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у вигляд цілодобового домашнього арешту з урахуванням його соціальних зв`язків, наявності місця для проживання, необхідності утримання малолітніх дітей, що підтверджується відповідними документами.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та затриманого, які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, співробітниками СБ України 18 червня 2020 року о 16 год. 38 хв. на території Шевченківського району міста Києва затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації.
З Офісу Генерального прокурора 13 квітня 2020 року до прокуратури міста Києва надійшов запит Російської Федерації про видачу ОСОБА_6 , та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.
Відповідно до наданих іноземною стороною документів встановлено, що постановою слідчого МВС Росії по м. Южно-Сухокумську Республіці Дагестан від 21 лютого 2017 року ОСОБА_6 притягнуто в якості обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації.
Постановою від 09 березня 2016 року ОСОБА_6 оголошено в національний розшук, а 08 березня 2017 року оголошено в міжнародний розшук.
Окрім того, постановою суду Республіки Дагестан від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Постановою цього ж суду від 26 березня 2020 року змінено резолютивну частину ухвали суду від 22 лютого 2017 року та зазначено, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 рахувати з моменту екстрадиції на територію Російської Федерації.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації є екстрадиційним, оскільки відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 «створення терористичної групи чи терористичної організації» КК України, та передбачає покарання на строк більше одного року позбавлення волі.
Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 не закінчився.
Під час екстрадиційної перевірки встановлено, що відповідно до інформації Державної міграційної служби України від 07 травня 2020 року № 8.7-3331/2-20 на даний час на розгляді ДМС перебуває скарга ОСОБА_6 на рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 02 березня 2020 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами розгляду 25 травня 2020 року прийнято рішення про відхилення скарги останнього. Вказане рішення стороною захисту оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва, судовий розгляд триває.
Прокурор в клопотанні зазначає, що продовження екстрадиційного арешту обумовлено перебуванням ОСОБА_6 в міжнародному розшуку, ступеню тяжкості інкримінованого злочину, а також з огляду на той факт, що Київська міська прокуратура позбавлена можливості завершити екстрадиційну перевірку, оскільки Окружним адміністративним судом м. Києва не завершено судовий розгляд за скаргою захисту ОСОБА_6 на рішення ДМС України.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 застосовано екстрадиційний арешт, який продовжений ухвалами Шевченківського районного суду міста Києва від 14 липня та 09 вересня 2020 року на строк до 07 листопада 2020 року включно.

02 листопада 2020 року перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури ОСОБА_10 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про визнання наявності підстав для подальшого утримання під вартою громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 строком на шістдесят днів, до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу для притягнення до кримінальної відповідальності та здійснення фактичної передачі до Російської Федерації.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року клопотання задоволено.

Правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

Згідно вимогами ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Відповідно до п. 10 даної статті екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Окрім того, відповідно до ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року (ратифікована Україною 29 травня 1997 року) "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримано в повному обсязі.

З ухвали слідчого судді, а також журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту перевірялись при розгляді клопотання. При цьому, допитано ОСОБА_6 , заслухано думку прокурора та захисника, з`ясовано обставини справи, на підставі яких прийнято рішення про визнання наявності підстав для продовження щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту, до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Російської Федерації, на строк не більше дванадцяти місяців.

При постановленні ухвали слідчим суддею дотримано вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації виходячи з тих обставин, що двомісячний строк тримання ОСОБА_11 під вартою закінчується та прокурором наведено у відповідності до ст. 584 КПК України підстави для подальшого утримання його під вартою. При цьому встановлено, що продовження застосування до нього екстрадиційного арешту до ОСОБА_6 видачі для притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації.

Окрім цього, слідчим суддею враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації, відомості про ухилення його від правосуддя у запитуючій стороні, а також відомості про його особу.

Відтак, зазначені в апеляційні скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, є безпідставними, оскільки вони враховані при постановленні рішення та їм надано відповідну оцінку.

Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що в клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні обставини та законні підстави, при наявності яких щодо ОСОБА_6 неможливе продовження екстрадиційного арешту, а тому апеляційна скарга з викладеними у ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , продовжено відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 екстрадиційний арешт до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, строком до 31 грудня 2020 року, включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 який діє в інтересах ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/6093/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12
Унікальний номер справи 761/35056/20 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 584 КПК