ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/353/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНСС: 711/5279/19 Категорія: ст. 391 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника перекладача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001446 від 23.03.2019 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гянджа Республіки Азербайджан, громадянина Азербайджану, азербайджанця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 07.03.2018 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України на 4 роки позбавлення волі,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України до покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі.
За сукупністю вироків, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Соломянського районного суду м. Києва від 07.03.2018 у виді 1 року 08 місяців 08 днів позбавлення волі, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 02 (двох) років 02 (двох) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 27.01.2020.
В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу,

в с т а н о в и л а :
За даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 12.07.2018, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в державній установі «Черкаська виправна колонія (№62)», що за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 30, систематично порушував вимоги режиму відбуття покарання, за що мав 49 стягнень, які на даний час не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, за які вісім разів поміщався до дисциплінарного ізолятора установи та один раз поміщений до приміщення камерного типу строком на один місяць, а саме на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2019, за невиконання законних вимог персоналу, паління в не відведеному місці, нетактовній поведінці. Так, згідно графіку чергувань на березень 2019 року, затвердженого виконувачем обов`язків начальника установи - начальника арештного дому ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» майором внутрішньої служби ОСОБА_10 , 20, 22, 24, 26, 28 та 30.03.2019 черговим по камері № 10 ДІЗО ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» призначений засуджений ОСОБА_7 , про що останній повідомлений належним чином.
22.03.2019 о 05 год. 20 хв. працівники ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», а саме: начальник відділення СПС ВСВПР старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_11 , оперуповноважений оперативного відділу майор внутрішньої служби ОСОБА_12 та заступник чергового помічника начальника установи ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» ст.прапорщик ОСОБА_13 , зайшли до камери № 10 ДІЗО ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», де черговий ОСОБА_7 , в порушення вимог ПВР не представився та не доповів про чисельність засуджених у камері, а також відмовився здійснити прибирання камерного санвузла.
У подальшому 28.03.2019 о 05 год. 30 хв. працівники ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», а саме: начальник відділення СПС ВСВПР старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_11 , оперуповноважений оперативного відділу майор внутрішньої служби ОСОБА_12 та заступник чергового помічника начальника установи ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» ОСОБА_14 , зайшли до камери № 10 ДІЗО ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», де черговий ОСОБА_7 , в порушення вимог ПВР не представився та не доповів про чисельність засуджених у камері, а також відмовився здійснити прибирання камерного санвузла.
28.03.2019 близько 15 год. 15 хв. у приміщенні ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» молодшим інспектором ВНіБ ст. сержантом внутрішньої служби ОСОБА_15 , в присутності заступника чергового помічника начальника установи ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» ст. прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_13 , начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_11 та начальника ВНіБ майора внутрішньої служби ОСОБА_16 , від чергового по камері № 10 ДІЗО ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» засудженого ОСОБА_7 вимагалось виконання обов`язків чергового по камері, а саме здійснити прибирання камерного санвузла та прогулянкового дворику, для чого засудженого ОСОБА_7 забезпечено необхідним інвентарем, однак на вищевказану вимогу засуджений ОСОБА_7 без поважних на те причин, в категоричній формі відмовився від виконання прибирання, після чого йому роз`яснено наслідки невиконання законних вимог представника адміністрації виправної установи, а також ознайомлено з положеннями ст. 391 КК України та ст.ст. 132, 134 КВК України, але засуджений, будучи особою, яка за порушення вимог режиму відбуття покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, після роз`яснювальної бесіди відреагував негативно і на повторну вимогу начальника відділення приступити до прибирання приміщень у категоричній формі відмовився, чим вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного йому покарання, пом`якшивши його за ст. 391 КК України до 6 місяців позбавлення волі, а остаточне покарання за сукупністю вироків призначити у виді 1 року і 10 місяців позбавлення волі, яке рахувати з 27.01.2020.
Апелянт зазначає що суд при призначенні покарання не врахував наявні обставини, що його пом`якшують, зокрема те, що він являється громадянином іншої країни, і має інше віросповідання, молодий вік та мотиви вчиненого. Вказує, що виховувався за мусульманськими звичаями, що пояснює його ставлення до вимог адміністрації установи, оскільки відповідні вимоги до нього пред`являлись в період виконання намазу. Крім того, на переконання апелянта, працівники установи відбування покарання мають до нього упереджене ставлення та спеціально провокували його на невиконання їх вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги в повному обсязі, прокурора про законність, обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не належить.
Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим та ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, і кримінального процесуального закону.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.01.2020 щодо ОСОБА_7 відповідає.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі і за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, колегія суддів визнає правильною.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного за санкцією статті та остаточного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з тих міркувань, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який характеризується негативно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обгрунтовано призначив покарання в межах санкції статті КК України, у виді позбавлення волі, а остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07.03.2018.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ст. 391 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вид та розмір призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання як за санкцією статті КК України, так і остаточного покарання, призначеного на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність пом`якшення призначеного йому покарання до 6 місяців позбавлення волі, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки оскаржуваним вироком йому призначено мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене ч. 2 ст. 63 КК України, а остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Громадянство іншої країни, специфіка віросповідання, молодий вік та мотиви вчиненого, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, не дають підстави для призначення менш суворого покарання.
Посилання обвинуваченого на упереджене ставлення до нього адміністрацією установи відбування покарання та провокацію на невиконання їх вимог, не підтверджені матеріалами кримінального провадження, тому визнаються необґрунтованими.
Даних про те, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може вподальшому утримуватися під вартою і відбувати покарання у виді позбавлення волі, не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим та не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк, з моменту вручення її копії.

Головуючий

Судді