Єдиний унікальний № 500/955/18
Провадження № 1-кп/946/194/20
УХВАЛА

про зміну запобіжного заходу

29 грудня 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5

провівши в місті Ізмаїл Одеської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 05.11.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч.1 ст. 310 Кримінального кодексу України,

встановив:

В провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 вересня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком дії до 05 січня 2021 року.

Прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури подано до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на шістдесят днів, в якому прокурор посилається на те, що ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли, а саме є всі підстави вважати що при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він може продовжити злочинну діяльність і вчиняти нові злочини, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого умисного злочину, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує, з метою уникнення може переховуватися від суду, окрім того на теперішній час на розгляді в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_4 , що свідчить про те, що останній, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, чим підтверджується наявність ризиків вчинення нових кримінальних правопорушень та свідчить про неможливість запобігання зазначеному ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечують проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просять змінити його на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що прокурором в судовому засіданні не доведені зазначені ризики.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Так, згідно п. 1 абз. 6 Закону України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) № 558-ІХ від 13.04.2020 року (далі- ЗУ Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення») встановлено у разі неможливості, у визначений КПК строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьої статті 35 КПК України, або розглянути головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому законом, у зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про розгляд зазначеного клопотання в одноособовому складі суддею зі складу колегії ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 331 ч.1, 2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою «відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, беручи до уваги клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого, його захисника щодо зміни запобіжного заходу, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, ч.3 ст.331 КПК України, підстави ст.177 КПК України, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме виходячи з обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, а також враховуючи той факт, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, стан здоров`я, не доведені ризики на які він посилається, не надано підтверджуючих доказів, на те, що обвинувачений буде впливати на свідків, окрім того суд звертає увагу, на те, що ОСОБА_4 є приватним підприємцем, зібрав та збудував автоматизовану лінію з виробництва альтернативного палива та гранульованих кормів для птахів та сортової риби, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а тому ризики заявлені прокурором в судовому засіданні не доведені.

На підставі викладеного, суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, а саме має малолітню дитину, а також постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та те, що в силу ст. 89 КК України, є таким, що немає судимостей, суд вважає за доцільне змінити відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на два місяці.

Керуючись ст. ст. . 177, 178, 183, 314, 315, 331, 369-372, 392 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на домашній арешт, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 18:00 до 09:00 години наступної доби, а також із зобов`язанням ОСОБА_4 з`являтись до суду за першою вимогою та не відлучатись з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, не відвідувати розважальні заклади та заклади де вживають спиртні напої.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з під варти в залі суду 29.12.2020 року.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_4 під розпис з ухвалою про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію відносно обвинуваченого ОСОБА_4 29 лютого 2021 року.

Копію ухвали направити до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор», начальнику Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області для виконання, прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури, обвинуваченому ОСОБА_4 , та його захиснику до відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ
Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1