Справа №463/5937/20
Провадження №1-кс/463/4700/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 в розгляді скарги адвоката ОСОБА_4 поданої в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, -
в с т а н о в и в:

Згідно з ч. 3 ст. 35 КПК України вказана скарга визначена для розгляду слідчому судді - ОСОБА_3 .
На розгляді слідчого судді перебуває заява про самовідвід судді ОСОБА_3 , яка мотивована тим, що ОСОБА_5 , подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, який, на його думку вчинений працівниками поліції під час досудового розслідування кримінального провадження №0000087 від 28.01.2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України. В свою чергу зазначене кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 перебуває на розгляді у головуючого судді ОСОБА_3 . Відтак вважає, що з метою забезпечення сумнівів в сторін щодо її об`єктивності у розгляду даної скарги слід заявити собі самовідвід.
Скаржник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення такої заяви.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши заяву, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
З матеріалів скарги та заяви про самовідвід вбачається, що в провадженні судді ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження №0000087 від 28.01.2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України. Натомість у її провадженні також поступила скарга адвоката ОСОБА_4 поданої в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР. Дана скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 , подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, який, на його думку вчинений працівниками поліції під час досудового розслідування зазначеного вже вище кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення справедливого і публічного розгляду скарги незалежним і безстороннім судом, суд приходить до висновку, що заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 слід задовольнити.
Керуючись, ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, -
п о с т а н о в и в:

Заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 задовольнити.
Відвести слідчого суддю ОСОБА_3 від розгляду скарги адвоката ОСОБА_4 поданої в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР .

Слідчий суддя: ОСОБА_1