Провадження № 11-кп/4823/666/20
Категорія - ч.1 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002342 від 02 квітня 2018 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2020 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , який 06 серпня 2012 року був засуджений Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі та ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 3 роки 3 місяці 13 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до шести місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72, ч. 4 ст. 81 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2012 року, остаточно призначене покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 18 березня 2018 року близько 11 години, перебуваючи в кв. АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав ноутбук НР 15-ra023ur (3FY99EA) black та сумку для ноутбуку RivaCase 8231 Grey 15.6 на загальну суму 8 946 грн 42 коп., які належали потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити з підстав недоведеності вини її підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину.

Аргументує тим, що власниця квартири, в якій ОСОБА_6 винаймав кімнату, не підтвердила його вини, оскільки не бачила, як останній виносив ноутбук з квартири. Потерпілий не був допитаний ні на стадії досудового розслідування, ні в суді першої інстанції та жодного разу не з`явився у судове засідання. Працівник ломбарду також в суді першої інстанції не допитувався.

Звертає увагу на те, що пояснення самого ОСОБА_10 не були враховані судом під час ухвалення вироку, в той час як саме формулювання обвинувачення базується лише на факті зникнення ноутбуку, за відсутності будь-яких інших доказів того, що він був викрадений і цей злочин був вчинений саме ОСОБА_11 .

Наголошує на тому, що суд допустив неповноту судового слідства, так як при посиланні на матеріали кримінального провадження, як на належні та допустимі докази, що доводять вину ОСОБА_6 , не навів обґрунтувань того, що саме вони доводять і яким саме чином спростовують показання обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили про скасування вироку з підстав недоведеності вини, потерпілого, який заперечував проти доводів сторони захисту та просив пом`якшити покарання, прокурора, який спростував аргументи сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_8 власноручно написав заяву до поліції про незаконне заволодіння хлопцем на ім`я ОСОБА_12 , який разом з ним винаймав житло по АДРЕСА_3 , його ноутбуком марки «НР» ( том1 а. с. 237).

Власниця квартири свідок ОСОБА_13 підтвердила, що у 2018 році вона здавала в оренду кімнату у своїй квартирі. 04 березня 2018 року у кімнату вселився ОСОБА_6 , а 07 березня 2018 року у ту саму кімнату вселився потерпілий ОСОБА_8 та просив дозволу поставити сумку з ноутбуком, який як він пояснив, був придбаний в кредит. У середині березня 2018 року вона бачила, як обвинувачений виносив з квартири якийсь предмет загорнутий у плед. Згорток за розміром і формою був таким як сумка від ноутбуку. На питання свідка пояснив, що везе речі до матері і скоро повернеться, проте не повернувся. Свідок виявила, що квартирант забрав усі свої речі, а коли повернувся потерпілий, то виявив зникнення ноутбуку.

Заперечення обвинуваченого проти обвинувачення і його захисна версія, що потерпілий погодився позичити йому гроші, а оскільки їх у нього не було, то дозволив закласти у ломбарді належний йому ноутбук, є неправдивою та спростовується зібраними доказами по справі.

Потерпілий ОСОБА_8 після виявлення зникнення ноутбука, відразу заявив в поліцію і висловив підозру в причетності до крадіжки саме обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 виносив ноутбук потерпілого з найманої квартири загорнувши в плед, тоді як ноутбук був у сумці і не було потреби його приховувати у разі, якщо б одержав дозвіл.

Не заслуговують на довіру і пояснення ОСОБА_6 про те, що після його від`їзду до Москви потерпілий мав продовжувати в ломбарді термін реалізації ноутбуку. Квитанцію про здачу в ломбард він потерпілому не віддав для того, щоб останній вчинив всі необхідні дії по продовженню терміну реалізації, які не можливі без документу, який би підтверджував ким, коли і який ноутбук був зданий, і до місця тимчасового проживання не повернувся.

Відповідно до вимог статті 185 КК України крадіжка це таємне викрадення чужого майна, у зв`язку з чим доводи захисника про те, що власниця квартири не бачила, як ОСОБА_6 виносив ноутбук, є безпідставними, так само як і посилання на те, що потерпілий не був допитаний судом під час судового розгляду, чим порушені його права на захист від обвинувачення.

Обвинувальний акт був направлений суду 03.10.2018. Підготовче судове засідання відбулося 04.12.2018, після якого розгляд кримінального провадження відкладався за клопотаннями обвинуваченого - 23.01.2019, його захисника- 26.02.2019, 15.05.2019, 01.08.2019 через хворобу обвинуваченого ОСОБА_6 , 02.09.2019 через його неявку, 03.10.2019 через його неявку, 28.10.2019 через хворобу обвинуваченого, 27.11.2019 через неявку обвинуваченого.

Через рік перенесень судових розглядів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_8 08 січня 2020 року подав заяву суду про проведення судового розгляду справи про крадіжку його майна , без його присутності і що інтереси в суді буде представляти його представник адвокат ОСОБА_14 ( том1 а.с. 110).

Після написання заяви потерпілим судові засідання через неявку обвинуваченого переносились 09.01.2020, 27.01.2020. Ухвалою суду від 27.01.2020 був оголошений розшук обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судовий розгляд відбувся тільки після того як прокурор подав клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Справа перебувала на розгляді 1 рік і 10 місяців виключно через зловживання своїми процесуальними правами обвинуваченим ОСОБА_6 .

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, заявив, що ніякої розмови з обвинуваченим ОСОБА_6 про позику грошей та дозвіл взяти ноутбук та закласти його в ломбард, не вів. Ноутбук, який він купив із сумкою та встановив програмне забезпечення, йому коштував 13 тис. грн. Його викрав та здав у ломбард ОСОБА_6 . З викраденого йому відшкодували тільки 3 тис. гривень. Він працював у Польщі і не мав можливості чекати, коли обвинувачений прибуде на виклик до суду. Через перебіг часу він пробачив обвинуваченому і не зважаючи на поведінку останнього, не бажає, щоб той відбував реальне покарання.

Отже, показання свідка, власниці квартири, заява потерпілого до поліції про незаконне заволодіння його ноутбуком, зміст видаткової накладої та службового чеку з ломбарду, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де як потерпілий, так і свідок ОСОБА_13 упізнали ОСОБА_6 , як особу яка тимчасово проживала в одній кімнаті з потерпілим ОСОБА_8 , а також показання потерпілого в суді апеляційної інстанції, поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_6 у крадіжці чужого майна і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення міри покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, вартість викраденого майна та те, що шкода не була відшкодована, особу винного, його вік, сімейний та майновий стан, формальну характеристику з місця проживання, те, що він тривалий час ніде не працює та не має сталих соціальних зв`язків, відсутність пом`якшуючих обставин, та наявність обтяжуючої обставини рецидив злочинів, вчинення злочину у період умовно-дострокового звільнення, поведінку винного після вчинення злочину та пред`явлення підозри, повну відсутність критики до своїх дій, і призначив покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Прохання потерпілого про обрання покарання не пов`язаного з позбавленням волі, не може бути задоволене, як таке, що прямо суперечить кримінальному закону.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків покарання, призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2012 року ОСОБА_6 не відбув покарання у виді 3 років 3 місяці 13 днів позбавлення волі та 01 грудня 2015 року був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк .

18 березня 2018 року вчинив крадіжку майна потерпілого ОСОБА_8 в період умовно-дострокового звільнення від покарання у виді позбавлення волі. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком, незалежно від часу, що пройшов з дня звільнення на підставі ст. 81 КК України є уся частина покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.

У разі, коли засуджена особа була звільнена умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі і в період умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема і тоді, коли останнім за часом вироком призначається більш м`яке покарання, що відповідає вимогам ст. ст. 71, 81 КК України а також п. 26 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року 3 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання»

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17