справа № 207/1695/18
№ провадження 1-кп/208/236/20
УХВАЛА

21 жовтня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст.187, ч.3 ст.262 КК України, ОСОБА_11 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2, ч.3 ст.187, ч.3 ст. 262 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених, яке аргументовано наступним.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень. Існує ризик переховування обвинувачених від суду, так як вони усвідомлюють відповідальність, яка їм загрожує у разі доведеності вини. Обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, тобто можуть переховуватись від суду.

Знаходячись на свободі, обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити покладених на обвинувачених обов`язків.

Адвокат ОСОБА_9 просив суд змінити запобіжний заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на не пов`язаний з триманням під вартою, про що він вже неодноразово заявляв. Домашній арешт, на його думку у повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Ризики зазначені прокурором нічим не підтверджені. Копайгора тривалий час знаходиться під вартою. Обвинувачений підтримав думку адвоката.

Адвокат ОСОБА_8 просив змінити запобіжний захід відносно свого підзахисного на домашній арешт. Обвинувачений має постійне місце мешкання та сталі соціальні зв`язки. Вважав ризики зазначені прокурором нічим не доведеними. Обвинувачений підтримав думку адвоката.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом та належним елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також ЄСПЛ визнав, що враховуючи серйозність висунутого обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати про існування такого ризику. Тяжкість злочину може бути достатньою причиною, разом з іншими, для продовження строку тримання під вартою, про що зазначається у рішенні ЄСПЛ «Волосюк проти України»

В силу статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Завданням суду під час розгляду клопотання щодо застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою полягає у недопущенні обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України, необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

При розгляді клопотання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших, тобто альтернативних запобіжних заходів, про що зазначається у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, у п.80 рішення ЄСПЛ у справі «Марченко проти України» зазначено, що тримання особи під вартою буде свавільним, якщо суд не обґрунтує необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п.29 рішення ЄСПЛ по справі «Хайреддінов проти України».

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу. При цьому на користь зміни запобіжного заходу на менш суворий свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя, про що йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії»

Розглядаючи питання продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , суд враховує його особу, а саме наявність судимості, відсутність місця реєстрації, обвинувачення у вчиненні особливо тяжких умисних злочинах.

Разом з тим, судом враховується, що ОСОБА_6 має постійне місце мешкання. Даних про те, що обвинувачений знаходився у розшуку, незаконно впливав на потерпілих чи свідків, матеріали кримінального провадження не містять. Під вартою обвинувачений перебуває з травня 2018 року. Тривалий час в судове засідання не забезпечується явка свідків по справі. Проведення судових засідань зводиться до продовження строку тримання обвинувачених під вартою, що є недопустимим.

Суд вважає, що в теперішній час прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, і тому обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід можливо змінити на менш суворий, на домашній арешт.

Згідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд приходить до висновку про доцільність зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним прокурором ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , суд враховує, що останній раніше не судимий, місця реєстрації проживання не має, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів.

Під час судового засідання обвинувачений поводить себе зухвало, не виконує розпорядження головуючого про додержання правил поведінки у судовому засіданні, нехтує ними, за що йому неодноразово судом робились зауваження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що у даному випадку, доводи про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків. Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що зазначається у справі ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ», «Летельє проти Франції».

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецендентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, про що зазначається у рішеннях ЄСПЛ «Штегмюллер протии Австрії» та «Вемгофф протии Німеччини»

За умов нехтування ОСОБА_7 своїми процесуальними обов`язками у судових засіданнях, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, де умови його застосування залежать від добровільності виконання самим обвинуваченим, на думку суду не можливо.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, і оцінив в сукупності всі обставини відповідно до вимог ст.178 КПК України, приймаючи до уваги ризик ухилення ОСОБА_7 від суду, перешкоджання судовому слідству іншим чином, суд приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому і не вбачає будь-яких підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який, більш м`який.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176-178, 181, 183, 331, 350 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити.

Запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - продовжити, строком до 18 грудня 2020 року.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , відмовити.

Клопотання адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, за виключенням часу пов`язаного з лікуванням чи працею, строком до 18.12.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши його з під варти в залі суду негайно.

Зобов`язати ОСОБА_6 :

- прибувати до суду чи прокурора за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі поза межами судових засідань.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення та до Кам`янського ВП для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через райсуд, протягом 7-ми днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя
ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3