Справа № 487/4718/20
Провадження № 1-кс/487/5882/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 18.09.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке 30.06.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657, за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 368 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 18.09.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке 30.06.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657, за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 368 КК України.
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності, в якій просив подану скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.
Слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 , рішення якого оскаржується, у судове засідання не з`явився, надав заперечення, за змістом яких просив відмовити у задоволенні скарги.
Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши представника скаржника, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. (ч. 3 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні особою, якій було відмовлено у визнанні потерпілою, можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Судом встановлено, що постановою від 18.09.2020 року слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке 30.06.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657, за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 368 КК України, було відмовлено ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні.
Постанова обґрунтована тим, що відомостей щодо завдання моральної чи матеріальної шкоди ОСОБА_3 на момент її прийняття слідством не здобуто.

При цьому, одне лише посилання ОСОБА_3 в заяві про вчинення, на його думку, кримінальних правопорушень суддею Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_5 під час судового розгляду цивільної справи № 509/2573/18, не може вважатись безумовною підставою для визнання останнього потерпілим.

Разом з тим, 14.09.2020 ОСОБА_3 допитано у даному кримінальному провадженні в якості свідка, проте останній в ході допиту не надав органу досудового розслідування будь-яких документів чи інших доказів на підтвердження завдання йому моральної чи матеріальної шкоди.

У відповідності до рішення Верховного Суду України від 27.10.2016 по справі № 5-99кс16визначено, що за конкретних обставин справи, наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків») із заподіянням шкоди охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина. Має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчисленняїх розміру також має бути належним чином підтверджено та не викликатисумніву.
Однак, у своєму клопотанні ОСОБА_3 не навів будь-якого обґрунтування спричинення йому моральної шкоди, на яку він послався, у чому вона виражається, якими саме діями чи прийнятими рішеннями судді вона спричинена, причинний зв`язок між вказаними діями (рішеннями) та моральною шкодою, тощо, у зв`язку з чим відсутні очевидні та достатні підстави для залучення його до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається, у тому числі, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Крім того, згідно п. 3 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого складається з резолютивної частини, яка, у тому числі, повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; можливість та порядок оскарження постанови.
Як зазначалось раніше, ч. 5 ст. 55 КПК України передбачена можливість відмови у визнанні потерпілим згідно вмотивованої постанови слідчого або прокурора за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України.
За такого, слідчий, який згідно ст. 40 КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, встановивши наявність обставин, передбачених ч. 5 ст. 55 КПК України, правомірно виніс вмотивовану постанову про відмову у визнанні скаржника потерпілим. Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставин кримінального провадження, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 55, 110, 303-307, 309, 370, 372 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 18.09.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке 30.06.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657, за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 368 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Скарги на ухвали слідчого судді, які оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1