КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
28 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014) у виді 13 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді 9 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, без конфіскації майна.
На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_9 позбавлено військового звання - полковник.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 12 грудня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року), зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 12 грудня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких -захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а захисник ОСОБА_7 - просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 та закрити кримінальне провадження.

18 вересня 2020 року від обвинуваченого ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про скасування йому запобіжного заходу або зміну його на такий, що не пов`язаний з триманням його під вартою, яке він підтримав у судовому засіданні 28 січня 2021 року.
Також в судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про скасування ОСОБА_9 запобіжного заходу.
За загальною позицією сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_9 на обґрунтування такого клопотання, обвинувачений ОСОБА_9 незаконно утримується під вартою, без будь-якої правової підстави, так як ухвалений щодо ОСОБА_9 вирок суду не набрав законної сили, а іншого законного рішення для утримання його під вартою не має, і тому в силу закону ніякого запобіжного заходу у ОСОБА_9 не має.
У разі ж прийняття рішення про зміну запобіжного заходу врахувати, що ОСОБА_9 може перебувати під домашнім арештом, адже буде забезпечений житлом в м. Києві, та те, що ОСОБА_9 має родину, на його утриманні перебувають неповнолітні діти та матір, якій 90 років.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , вислухавши позицію прокурора, яка вважала клопотання безпідставним та просила його не розглядати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотань, колегія суддів вважає, що заявлені клопотання задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У відповідності з ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Разом із цим, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , наявні у справі докази вчинення ним кримінально-караних діянь, перевірка яких, на предмет належності, допустимості та достовірності, апеляційним судом ще не розпочата, з огляду на те, що судом першої інстанції ухвалений обвинувальний вирок і ОСОБА_10 , розуміючи невідворотність, у разі відхилення апеляційних скарг сторони захисту, призначеного покарання, яке пов`язане виключно з реальним і тривалим його відбуванням, може переховуватися від суду, колегія суддів приходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_10 процесуальних обов`язків, бо ризик втечі на даний час не зменшився. А тому і не знаходить підстав для задоволення відповідних клопотань.

При цьому посилання сторони захисту обвинуваченого щодо незаконного утримання ОСОБА_9 під вартою, без будь-якої правової підстави, так як ухвалений щодо ОСОБА_9 вирок суду не набрав законної сили, а іншого законного рішення для утримання його під вартою не має, і тому в силу закону ніякого запобіжного заходу у ОСОБА_9 не має, є безпідставним, оскільки суд першої інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368-380 КПК України, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, а вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України на 13 років позбавлення волі без конфіскації майна та при цьому ухвалено запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, окрім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. У справі «Руслан Яковенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.

А відтак, подальше тримання ОСОБА_9 під вартою не суперечить ст. 5 Конвенції, і посилання сторони захисту на тримання ОСОБА_9 під вартою без будь-якої правової підстави не відповідає дійсності.

Тому з метою забезпечення апеляційного перегляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за вчинення особливо тяжких злочинів, обвинуваченому ОСОБА_9 слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 405 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 про скасування запобіжного заходу або зміну його на такий, що не пов`язаний з триманням під вартоюобвинуваченого ОСОБА_9 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3