Справа № 308/1319/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Добромиль Львівської області, громадянина України, з середньою технічною освіто., одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у якому зазначає, що СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000473 від 07.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 07 лютого 2020 року близько 07 години 06 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи ввіреним йому технічно справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «AUDI» моделі «80» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 55,6 км/год., що незначно перевищує максимально допустиму швидкість у межах населеного пункту 50 км/год., по вулиці Собранецька, зі сторони Українсько-Словацького КПП «Ужгород-Вишнє-Нємецьке» у напрямку центру міста Ужгород, та проїжджаючи її перехрещення з вулицею Закарпатська, діючи всупереч вимогам п.п.1.3.; 1.5.; 1.10. «небезпека для руху»; 2.3. «б»; 12.3.; 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, при під`їзді до регульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів до застосування своєчасного гальмування, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в той час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи особистою безпекою, переходив проїзну частину вулиці Собранецька, по пішохідній доріжці регульованого пішохідного переходу, на червоний колір сигналу світлофора, з ліва на право по ходу руху водія ОСОБА_5 , чим самим і створювала небезпеку іншим учасникам дорожнього руху. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток склепіння та основи черепа, забою речовини головного мозку; субарахноїдального крововиливу; переломів ребер справа та зліва; забою легень та серця; перелому 8-го грудного хребця з повним розривом спинного мозку; забійно-рваних ран в лівій лобній ділянці волосистої частини голови; по передній поверхні верхньої третини правої гомілки, синці на шкірних покривах правої орбітальної ділянки та лівої верхньої повіки; садна на шкірних покривах передньо-зовнішньої поверхні правого колінного суглобу; перелому обох кісток правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження виникли одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова автомобіля під час ДТП. Дані тілесні ушкодження є прижиттєвими, і стосовно живих осіб згідно п.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті її.
При судово-токсикологічному дослідженні трупної крові гр. ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,21 %0, що стосовно живих осіб, відповідає тяжкого отруєння алкоголем.
Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.3.; 1.5.; 1.10. «небезпека для руху»; 2.3. «б»; 12.3.; 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України, якими визначено:

п.1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п.1.5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

п.1.10 - Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:
небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.12.3. - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4. - 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
п.12.9 б) Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вказаних вимог п.п. п.п. 1.3.; 1.5.; 1.10. «небезпека для руху»; 2.3. «б»; 12.3.; 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням гр. ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою її смерть.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Слідчий зазначає, що 22.06.2020 органом досудового розслідування гр. ОСОБА_5 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 286 КК України. Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою до протоколу, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколом огляду транспортного засобу, протоколом додаткового огляду місця полодії, протоколом огляду та перегляду відеозапису, протоколом слідчого експерименту, висновком судової авто технічної експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля марки «AUDI» моделі «80» реєстраційний номер НОМЕР_1 , висновком судової транспортно-трасологічної експертизи та висновками судових авто-технічних експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження. Підозрюваний ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. А тому беручи до уваги вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, може виїхати за межі постійного місця проживання чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з матеріалами клопотання, вручено підозрюваному та його захиснику вчасно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити, враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до восьми років, у зв`язку з чим наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, виїхавши за межі постійного місця проживання, незаконно впливати на свідків, а застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування чи незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти внесеного клопотання, зазначивши, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим та безпідставним, оскільки прокурором не зазначено обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, не наведено посилання на матеріали, що підтверджують такі обставини. Також ні слідчим, ні прокурором не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Зазначив, що підозрюваний немає наміру переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, у нього відсутній також будь-який намір впливати на свідків чи інших учасників досудового розслідування, свідків даної ДТП немає. Просив суд взяти до уваги, що ОСОБА_5 брав активну участь у встановленні істини тих подій, що мали місце 07.02.2020 року, щоразу з`являвся на першу вимогу до слідчого для проведення всіх необхідних слідчих дій. Відразу після вчинення ДТП ОСОБА_5 почав надавати потерпілій можливу допомогу та особисто викликав швидку допомогу та поліцію, неодноразово навідувався до потерпілої в лікарню, задля надання допомоги, в т.ч. матеріальної. В подальшому надав рідній сестрі потерпілої ОСОБА_8 грошову допомогу в загальному розмірі 20000,00 грн., яка у розписці вказала, що претензій до нього немає та не матиме в майбутньому. Також зазначив, що ОСОБА_5 раніше не судимий жодного разу не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, згідно характеристики по місцю проживання проявив себе з позитивної сторони, ОСОБА_5 є пенсіонером за віком, вину у вчиненому визнає в повному обсязі та дуже жалкує з приводу того, що сталося. З огляду на вищезазначене просив суд застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою, а саме домашній арешт в нічний період доби з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.

Заслухавши думку прокурора, який підтримав внесене клопотання, пояснення слідчого про обставини справи, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника, слідчий суддя приходить до наступного.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
У пункті 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є пенсіонером за віком, має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Згідно характеристики наданої головою ОСББ ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 проживає з січня 1990 року. За період проживання проявив себе з позитивної сторони, користується авторитетом серед сусідів, при потребі завжди готовий прийти на допомогу, скарг та заяв на ОСОБА_5 від сусідів до ОСББ не надходило.

Також встановлено, що ОСОБА_5 вчиняє дії щодо відшкодування шкоди родичам померлої, а саме сестрі померлої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , яка заявляє, що претензій до водія немає і не матиме у майбутньому.

Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Стаття 29 Конституції України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканність. Заарештовувати або тримати під вартою особу можна лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
При розгляді питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги вимоги національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, зокрема приписи, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», (п. 80) відповідно до якого при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»(п. 29) відповідно до якого Європейський суд прийшов до висновку, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обгрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.
Згідно п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. До аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м"які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесувальних обов"язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
За таких обставин, враховуючи, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя уважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та уважає за потрібне застосувати відносно ОСОБА_5 більш м"який запобіжний захід у виді домашнього арешту, який забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження, та може забезпечити запобігання можливим ризикам, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в заявленому клопотанні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором, про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Добромиль, Львівської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 - без дозволу слідчого, прокурора або суду у нічний період доби з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хв.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов"язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом по 20 серпня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1