УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №004289 від 15.06.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №004289 від 15.06.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.190 КК України, в якому посилаючись на викладені в ньому доводи, просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення кримінального провадження та цивільного позову на час досудового розслідування.

В судовому засіданні заявник наполягала на задоволенні клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи. Крім того, зазначила, що вона не згодна повертати кошти за договором позики за курсом зазначеним у договорі, тому вважає що необхідно накласти арешт.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку заявника, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів клопотання, заявник посилається на те, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом злочину, у зв`язку із чим просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна з метою забезпечення цивільного позову.

Відповідно до п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Однак, в матеріалах клопотання відсутні відомості щодо повідомлення про підозру будь-якій особі у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначає, що ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Також не доведено, що на теперішній час, тобто зі спливом більш ніж чотирьох років з моменту внесення відомостей про можливо вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР існує загроза можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження зазначеного в клопотанні нерухомого майна.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявником не обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому з урахуванням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання, що заявником у клопотанні не доведено необхідність в накладенні арешту на зазначене майно, у зв`язку із чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №004289 від 15.06.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1