ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3391/20 Справа № 186/816/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за його апеляційною скаргою на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 до 05 грудня 2020 року включно, з визначенням застави у розмірі сорока прожиткових мінімумів, що становить 84720 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та особу останнього, дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати і саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може їм запобігти. Водночас, суд вважав за необхідне визначити обвинуваченому заставу, розмір якої не є завідомо непомірною для нього.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений вказує на тривале перебування під вартою, відсутність доказів необхідності застосування виключного запобіжного заходу, а також на погіршення його здоров`я та наявність потреби у лікуванні. Окрім цього, обвинувачений посилається на те, що має на утриманні доньку, яка потребує його догляду.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали контрольного провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Висновки суду І інстанції про продовження ОСОБА_7 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правильними, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого безпідставними.

Суд І інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе відповідно до глави 18 КПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Так, судом І інстанції встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України на період розгляду кримінального провадження та ОСОБА_7 може: переховуватися від суду та вчинити новий злочин, оскільки він не має власного житла в м. Першотравенську, після внесення застави ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та постановою слідчого ОСОБА_7 оголошено в розшук. Також до затримання обвинувачений не працював, не мав постійного заробітку, раніше судимий за корисливі злочини, після внесення застави був повідомлений про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, після чого, до ОСОБА_7 знову було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави, після внесення якої, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Беручи до уваги дані ризики апеляційний суд також звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винним, відсутність місця навчання чи праці, постійного джерела доходу, того факту, що обвинувачений раніше судимий, а також врахувавши наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дійшов висновку про відсутність підстав для призначення більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_7 , про який просить останній в апеляційній скарзі.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Стосовно доводів апелянта про наявність дитини на утриманні, то апеляційний суд вважає, що вони не є підставою для зміни запобіжного заходу з урахуванням наявності ризиків встановлених судом першої інстанції.
Доводи про стан здоров`я ОСОБА_7 , який би давав підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу під час апеляційного перегляду також не знайшли свого підтвердження.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно тривалого часу перебуває ОСОБА_7 під вартою, то цей факт має місце, але не може слугувати підставою для зміни запобіжного засобу на більш м`який, оскільки до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовувався у різних кримінальних провадженнях. При цьому під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 визначалася застава, після внесення якої повідомлялося про підозру у вчиненні інших злочинів.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4