Справа №522/8270/19
Провадження №1-кп/522/136/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
( повний текст)
09 грудня 2020 року Місто Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2
під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0002762 року від 29.09.2018 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великоплоське, Великомихайлівського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, безробітного, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Майорське, Франзівського району, Одеської області, громадянина України, молдованин, з неповною середньою освітою, одружений, безробітного, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Вели Михайлівка, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одружений, безробітного, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;
захисників- - ОСОБА_8
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:
Розглядаючи в порядку, передбаченому ч.3 ст.331 КПК України, питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених до спливу продовженого строку, судом встановлено наступне.
Під час судового засідання прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 терміном на шістдесят діб, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу раніше, продовжують існувати.
Захисники та обвинувачені просили змінити запобіжний захід на більш м`який, посилаючись на недоведеність обвинувачення та відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПКУ.
Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, приходить до висновку, що строк тримання обвинувачених під вартою необхідно продовжити, виходячи з наступного.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, пов`язаного із застосуванням фізичного насильства відносно потерпілих, який карається виключно покаранням у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
ОСОБА_5 не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні дітей, що свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років із конфіскацією майна та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також ризик можливого впливу на потерпілого, в тому числі свідків у даному кримінальному провадженні.
ОСОБА_3 не одружений, офіційно не працевлаштований, дітей на утримані не має, що свідчить на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме у двох епізодах тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна. Вказані обставини свідчать про існування ризику можливості вчинення обвинуваченим дій, направлених на переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому тяжкі злочини. Крім того, існує ризик можливого впливу на потерпілого, в тому числі свідків у даному кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні двох епізодів тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років із конфіскацією мана та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, існує ризик впливу на потерпілих у даному кримінальному провадженні. Наявність у ОСОБА_4 семи неповнолітніх дітей не зменшує встановлені судом ризики.
Станом на теперішній час судовий розгляд триває, сторона обвинувачення продовжує надавати докази.
Зазначені обставини щодо осіб обвинувачених та тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватим, їх поведінка під час інкримінованих злочинів, дають підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть вчинити нові злочини, переховуватися від суду чи фізично впливати на потерпілих.
Ризики, які біли враховані під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, що є підставою для продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
Застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів неможливе, зважаючи на вказані ризики, особи обвинувачених та насильницький характер злочинів, у яких вони обвинувачуються. Більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення не можуть бути враховані судом, оскільки судовий розгляд триває та усі докази не досліджені. Тому суд позбавлений можливості надати належну правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , обвинувачення на даній стадії провадження. Висновки суду щодо винуватості чи невинуватості обвинувачених а також оцінка наданим доказам у повному обсязі буде надана судом під час ухвалення вироку.

Щодо тривалості судового розгляду.
В ухвалах апеляційного суду, якими рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, залишено в силі, містить вказівкана недотримання судом першої інстанції положення ст. 28 КПК України щодо розумного строку. Так в увалі від 24.11.2020 року апеляційний суд зазначив, що аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснень сторони захисту та прокурора, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені тримаються під вартою більш ніж понад два роки, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято. Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.
Такі висновки апеляційного суду заслуговують на увагу, оскільки у справі не значний обсяг доказів та відносно невелика кількість обвинувачених, свідків і потерпілих.

Утім судом вживалися всі необхідні заходи щодо розгляду справи у розумні строки: призначалися судові засідання, досліджувалися докази, викликалися свідки та потерпілі.
Так, з моменту надходження справи до суду (15.05.2019 року) по справі було призначено та відбулося 14 судових засідань, жодне з яких не відкладалося без поважних причин.
15.05.2019 року обвинувальний акт надійшов до суду.
16.05.2019 року по справі призначено підготовче засідання.
17.05.2019 року проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.
27.05.2019 року відкладено судове засідання у зв`язку із неявкою учасників провадження.
08.07.2019 року розпочато судовий розгляд, встановлено порядок дослідження доказів.
05.09.2019 року встановлено новий порядок дослідження доказів та викликано потерпілих.
01.11.2019 року допитано потерпілого ОСОБА_9 , оголошено перерву для виклику іншого потерпілого та свідків.
19.12.2019 року допитано потерпілого ОСОБА_10 , оголошено перерву для виклику свідків.
04.02.2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою свідків.
27.03.2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою свідків.
25.05.2020 року допитано свідка ОСОБА_11
09.07.2020 року досліджено письмові докази та за клопотанням сторони захисту викликано додаткового свідка.
03.09.2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку із задоволенням клопотання нового прокурора про ознайомлення із матеріалами справи.
16.10.2020 року допитано свідка ОСОБА_12 та оголошено перерву для підготовки до перегляду відеоматеріалів.
09.12.2020 року досліджено відеоматеріали. За клопотанням сторони захисту оголошено перерву для підготовки до допиту обвинувачених. При цьому головуючим пропонувалося призначити наступне судове засідання на 29.12.2020 року, однак, призначено на січень 2021 року за клопотанням сторони.
Інтервал між судовими засіданнями у два місяці пов`язаний із надмірним навантаженням суддів Приморського районного суду м.Одеси, який протягом останнім шість років укомплектований лише 40 відсотками від необхідної кількості суду, та як наслідок, неможливості призначити до розгляду справи, у яких особи тримаються під вартою, не частіше ніж раз на два місяці.
Таким чином, наведене свідчить, що недотримання розумного строку пов`язане з виключно з поведінкою учасників процесу, що є об`єктивною причиною. Недотримання вимог ст. 28 КПКУ щодо розумного строку не є підставою для зміни обвинуваченим запобіжного заходу.
Керуючись Гл.18, ст.ст.291-376, 342-355 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на шістдесят діб, тобто до 07 лютого 2021 року включно.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на шістдесят діб, тобто до 07 лютого 2021 року включно.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном на шістдесят діб, тобто до 07 лютого 2021 року включно.
Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом семи днів до Одеського апеляційного суду.

Суддя: