Справа № 372/1901/19
Провадження 1-кп-46/20
ухвала
Іменем України

12 лютого 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
при секретарі: ОСОБА_6 ,
за участю прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченого: ОСОБА_12
в присутності запасних присяжних ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст.14, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 258 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
28.05.2019 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.14, ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0000322.
Ухвалою суду від 20.12.2019 запобіжний захід у вигляд тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 продовжено до 18.02.2020.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд справи не закінчений, не допитані всі свідки, потерпілі, не досліджені інші докази, а ризики передбачені ч.1 ст.177 КПКУ України, через які був обраний даний запобіжний, захід не зменшились. Також зазначив, що враховуючи майновий стан ОСОБА_12 , тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_12 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, зможе переховуватися від суду, у тому числі за кордоном, що унеможливить проведення з ним судового розгляду. Крім того, у наслідок завершення досудового розслідування та здійснення відкриття матеріалів, стороні захисту, у тому числі ОСОБА_12 , надано доступ до матеріалів кримінального провадження, які містять анкетні дані, фактичні місця проживання та інші відомості щодо свідків, потерпілих, та надані ними під час досудового розслідування покази.
Прокурор ОСОБА_8 підтримав клопотання про продовження відносно ОСОБА_12 запбіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 , подав клопотання про зміну запобіжного заходу, на обґрунтування якого зазначив, що аргументи сторони обвинувачення є тотожними попереднім клопотань сторони обвинувачення є необґрунтованими, саме обвинувачення є також необґрунтованими, ОСОБА_12 тримається під вартою півтора роки, докази зібрані на досудовому слідстві є неналежними, саме досудове слідство проведено з порушеннями, обвинувачений не має наміру ухилятись від суду або вчиняти інші злочини, просив врахувати наявність чотирьох неповнолітніх дітей на утриманні, батька, дружину та хвору мати дружини. Просив змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема на нічний домашній арешт. Щодо поданого клопотання про продовження запобіжного заходу заперечив, вказав, що клопотання є тотожним, жодних нових аргументів стороною обвинувачення не наведено, доказів не надано.
Захисник ОСОБА_10 , підтримала клопотання про зміну запобіжного заходу та заперечила щодо задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_11 клопотання про зміну запобіжного заходу, просив врахувати строк тримання під вартою обвинуваченим. Просив врахувати практику ЄСПЛ щодо доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу просив звільнити його з-під варти та відмовити в задоволені клопотання прокурора, вказав, що не збирається уникати суду, здійснювати тиск на потерпілих та свідків, має на утриманні чотирьох дітей, непрацюючу дружину, а також непрацездатного батька.

Прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо зміни запобіжного заходу заперечували з підстав того, що ризики не зменшились.

Крім того, в судовому засіданні заслухано ОСОБА_15 , який подав заяву про передачу йому на поруки обвинуваченого ОСОБА_12 , вказав що йому відомі права та обов`язки поручителя і він приймає на себе дані обов`язки.

Згідно п.2 ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Станом на цей час завершити судове провадження до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою неможливо, не допитані всі свідки, потерпілі, не досліджені інші докази.
Заслухавши прокурорів, обвинуваченого, захисників, особу поручителя, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно змінити на цілодобовий домашній арешт, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.
Положеннями ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_12 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому продовжувався, у зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ч.1ст. 177 КПК України.
Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення (злочину), свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Таким чином, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд повинен врахувати тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, дані щодо працевлаштування, продовження існування ризиків, передбачених ч. 1ст.177 КПК України.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме ризик переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінального правопорушення.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Також суд вважає доведеними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема:

-п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено дослідження доказів, допит, свідків та потерпілих, незаконний вплив з боку на учасників кримінального провадження може призвести до зміни їх показів.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу залишаються актуальними, доводи захисту суд вважає такими, що не спростовують встановлені судом ризики відповідно до ст. 177 КПК України, оскільки судом не здійснено допит потерпілих та свідків, які повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні у цьому провадженні, а наявні ризики не зменшились.

Разом з тим, аналізуючи в сукупності вказані прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд не сприймає як переконливі доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить лише вказівку на їх недостатність, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам зазначеним у клопотанні), суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті.
Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).
На даній стадії судового провадження, беручи до уваги тривалість розгляду даної справи, суд має враховувати практику ЄСПЛ, а саме рішення по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», у яких Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення.
Слід при цьому зазначити, що судом постійно вживаються усі можливі та доступні процесуальні заходи для своєчасного розгляду даної судової справи, однак, з урахуванням великого обсягу доказів, які необхідно дослідити в даному кримінальному провадженні, неявкою свідків в судові засідання, на цей час розгляд справи триває, тоді як подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою, фактично створюватиме умови для відбування ним покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього, що може призвести в свою чергу до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, порушення конституційного права ОСОБА_12 на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст. 29 Конституції України, не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст.ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.
Керуючись наведеним, суд враховує дані про особу обвинуваченого, його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних, наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а також враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження триває причтом тривалого часу, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, суду не надано належних доказів, що обвинувачений ОСОБА_12 протягом часу перебування під вартою мав намір переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінального правопорушення.

Також, відсутні підстави для застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки даний запобіжний захід, не пов`язаний з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням обвинуваченого, та не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_12 , конкретні обставини кримінального провадження, суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації та проживання, такий вид запобіжного заходу не буде перешкоджати розгляду кримінального провадження чи проведення будь-яких процесуальних дій.
Згідно з вимогами ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Суд зазначає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника ОСОБА_9 та змінити обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки на думку суду саме такий запобіжний захід є достатнім та необхідним.
На думку колегії, застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 178, 181, 369, 370, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
В задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 на особисту поруку ОСОБА_15 відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_9 , про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Парафіївка Ічнянського району Чернігівської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосувавши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 10.04.2020 року включно, зобов`язавши його носити електронний засіб контролю, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_12 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово та зобов`язавши виконувати наступні обов`язки:
- прибувати по першому виклику до органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у визначений час;
- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, зміну засобів зв`язку;
- невідкладно здати на зберігання до Обухівського районного відділу поліції ГУ НП в Київській області усі свої паспорти, включаючи закордонні паспорти та паспорт громадянина України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а також на тимчасово окуповані території;
- заборонити обвинуваченому ОСОБА_12 спілкуватися у будь-якій формі із потерпілими, свідками, особами, що здійснювали досудове розслідування по даному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити ОСОБА_12 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати та застосовувати електронні засоби контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_12 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляд цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_12 невідкладно направити до Обухівського районного відділу поліції ГУ НП в Київській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_12 , для виконання.
Копію ухвали направити до відома Адміністрації Державної прикордонної служби України.
В іншій частині клопотання про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 7-денний строк з дня проголошення ухвали.
Повний текст ухвали складено та підписано 13.02.2020.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2
Присяжні ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5