Провадження № 11-кп/824/1313/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені згідно ст. 76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у вчиненні злочину, передбаченого за ч.1 ст. 289 КК України, за наступних обставин.
27.08.2019 приблизно о 05 год. 30 хв., ОСОБА_6 рухаючись біля будинку № 5-В по вул. Конєва в м. Києві, помітив автомобіль марки «Mazda», моделі «6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, який знаходився поруч з будинком на парковці, що привернуло його увагу та у останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаного автомобіля.

Після чого, ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий мотив, скориставшись відсутністю власника автомобіля та пересвідчившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконно заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, підійшов до вказаного автомобіля та за допомогою невстановленого предмету відкрив водійські дверцята автомобіля марки «Mazda», моделі «6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , проник до автомобілю. В подальшому, за допомогою невстановленого пристрою, здійснив запуск двигуна та почав рух на зазначеному транспортному засобі в напрямку заздалегідь підготовленого місця, обраного для переховування викраденого транспортного засобу, а саме до будинку АДРЕСА_2 , де залишив його, тим самим незаконно заволодів автомобілем марки «Mazda», моделі «6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , який знаходився у законному користуванні ОСОБА_9 .
В подальшому, автомобіль марки «Mazda», моделі «6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виявлено, вилучено та передано на відповідальне зберігання потерпілому у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .
Не погоджуючись з вироком суду потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України з достатньою повнотою не врахував обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу обвинуваченого, його думку, як потерпілого, а також безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття.
Апелянт звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції не визнав обставин вчинення кримінального правопорушення викладених в обвинувальному акті, зокрема обвинувачений заперечив наявність у нього корисливого мотиву, а також обставини заволодіння автомобілем, а саме, що дверцята автомобіля відімкнув за допомогою невстановленого предмету та здійснив запуск двигуна автомобіля за допомогою невстановленого пристрою, зазначивши, що дверцята автомобіля були не зачинені, а двигун він запустив кнопкою старт-стоп. Таким чином, на переконання апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі перевірив обставини, які мають істотне значенні для кримінального провадження та необхідні для правової оцінки дій обвинуваченого, допустивши порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зазначає, що обвинувачений мав корисливий мотив, використовував знаряддя, заздалегідь підготовлені для вчинення такого виду злочинів, не визнав обставини вчинення кримінального правопорушення, що не може свідчити про його щире каяття, а відтак з урахуванням зазначених обставин виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу потерпілого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у вчиненні злочину, передбаченого за ч.1 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги потерпілого, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України суд першої інстанції визнав і врахував щире каяття та молодий вік обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання та обґрунтовано призначив покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі.
Окрім того, з урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності, а саме даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також, викладену у заяві позицію потерпілого ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченому покарання пов`язаного лише з реальним позбавленням волі, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст.76 КК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого щодо відсутності щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, щообвинувачений ОСОБА_6 , окрім визнання факту вчинення злочину, відверто визнав свою провину у вчиненому, детально та послідовно розповів про обставини та мету вчиненого злочину, висловив щирий жаль та осуд своєї поведінки, що беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_6 щиро покаявся у вчиненому злочині та підтверджує правильність визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого.

Крім того, в ході судового розгляду апеляційною інстанцією встановлено, що ОСОБА_6 працевлаштувався, отже враховуючи його вірний соціальний напрямок поведінки та принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим та його виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування покарання потерпілим до апеляційного суду не надано і в ході судового засідання апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги потерпілого з приводу м`якості призначеного судом покарання обвинуваченому.
Керуючись ст. ст. 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4