Ухвала
Іменем України

16 січня 2021 року
м. Київ
справа № 601/2555/13-к
провадження № 51-129ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 серпня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з рішенням апеляційного суду, просить скасувати його та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних міркувань.

Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій порушував питання про скасування ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 серпня 2020 року.
На обґрунтування своїх вимог захисник наводив доводи, аналогічні викладеним у його касаційній скарзі, зокрема про необхідність перегляду вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 червня 2014 року, ухваленого стосовно ОСОБА_5 , за нововиявленими обставинами, оскільки свідок у кримінальному провадженні ОСОБА_6 надав суду завідомо неправдиві показання через примушування з боку працівників поліції здійснити провокацію давання неправомірної вигоди, про що свідчить його особиста заява подана до суду першої інстанції.
Апеляційний суд ретельно перевірив доводи викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 , дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими, при цьому належним чином умотивував своє рішення відповідно до вимог статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), з чим погоджується і колегія суддів.
Так, згідно зі статтею 459 КПК, підставами перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами є: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як обґрунтовано зазначено апеляційним судом, належного підтвердження своїх доводів про те, що свідок ОСОБА_6 та працівники поліції здійснювали по відношенню до засудженого ОСОБА_5 провокацію захисник не надав. При цьому подана заява від імені свідка не може бути підставою для здійснення провадження за нововиявленими обставинами у розумінні частини 2 статті 459 КПК, враховуючи, що остаточних процесуальних рішень за наслідками здійснення кримінального провадження за неправдиві свідчення у справі стосовно ОСОБА_5 відсутні.
Крім того, вірними є твердження суду апеляційної інстанції, що таке правозастосування відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Принцип юридичної визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Він передбачає повагу до принципу res judicata (остаточності рішень суду) і наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого і неспростовного характеру (пункт 40 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, заява № 3236/03; пункт 52 рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia) від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).

Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду є обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність судового рішення та висновків, викладеним у ньому, у поданій скарзі не наведено.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника за доводами, викладеними у ній, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктами 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3