У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2020 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду на бездіяльність Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000142, яку умотивувала тим, що з моменту унесення відомостей до ЄРДР, на її думку жодних реальних дій спрямованих на установлення істини у провадженні учинено не було.

Відповіді на звернення ОСОБА_3 направлені до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, прокуратури від 18 жовтня 2016 року, 07 грудня 2016 року, 26 грудня 2016 року, 08 лютого 2017 року останній так і не надано, чим на переконання заявника, порушені вимоги правових норм ст. 212-3, ст. 20 Закону України «Про озернення громадян».

З огляду на це ОСОБА_3 , у порядку ст.ст. 2, 24, 28, 116, 303, 304, 307 КПК України, просить зобов`язати суб`єкт оскарження вжити заходи щодо належного розслідування кримінального провадження в розумні строки та провести у ньому всі необхідні слідчі дії спрямовані на повернення заявниці її грошових коштів.

Також, у скарзі порушується питання про притягнення до кримінальної відповідальності слідчого, який здійснює досудове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000142 за ст.ст. 367, 382 КК України за приховування злочину.

Особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином, надіслала до суду клопотання про розгляд скарги у її відсутність.

Особи, бездіяльність яких оскаржується, в судове засідання не з`явилися, хоча матеріали провадження за скаргою містять дані про виклик уповноважених осіб у судове засідання. Їх неявка, відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду даної скарги.

Ця скарга уперше надійшла до суду 01 жовтня 2019 року та ухвалою слідчого судді цього місцевого суду від 02 жовтня 2019 року було відмовлено у відкритті провадження за цією скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Дніпровського УП ГУ НПУ в м. Києві, яка полягає у зобов`язанні вчинити дії у порядку ст. 304 КПК України.
Разом з тим, ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року ухвалу від 02 жовтня 2019 року скасовано та указано, що правовими приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України чітко встановлено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 415 КПК висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими при новому розгляді.
Відповідно слідча суддя, ураховуючи вимоги ст. 415 КПК та дані наведені судом апеляційної інстанції в ухвалі від 11 листопада 2019 року, уважає за слушне здійснити розгляд наведеної скарги у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, та за наслідками розгляд зауважує таке.
Бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій (крім внесення відомостей до ЄРДР та повернення тимчасово вилученого майна), є третім, комплексним видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК.

Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК, згідно з якою клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
При цьому, у цьому разі бездіяльність як предмет судового оскарження має місце тоді, коли в установлений статтею 220 КПК України термін слідчий, прокурор не виконує дій, визначених цією статтею як обов`язкові, - не повідомляє особу, яка заявила клопотання, про результати його розгляду та/або не приймає жодного з альтернативно можливих рішень - не задовольняє клопотання і не виносить мотивованої письмової постанови про відмову у його задоволенні (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2019 в провадженні № 11-945сап18).
Однак, зазначена норма не передбачає оскарження абстрактної бездіяльності, яка призводить до «неналежного досудового розслідування».

Адже, бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових), дій може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого. За відсутності такого попереднього клопотання слідчі судді приймають обґрунтовані рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою.

Разом з тим, за наслідками даного судового розгляду не установлено факту попередньо ініціював ОСОБА_3 вчинення певних дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого, як наслідок не можливо говорити про факт виникнення бездіяльності з боку правоохоронних органів.
Тим паче, що завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, частини п`ятої статті 21 Закону України № 1402-VIII є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).
Відповідно, так як недопустимим є заміщення слідчим суддею функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування відсутні підстави при відсутності з боку заявника попереднього звернення клопотанням поданим у порядку ст. 220 КПК зобов`язувати орган досудового розслідування учинити певні дії.
Адже, діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема статті 36, 40 КПК України, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Зазначені правові норми гарантують незалежність цих посадових осіб у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.
Процесуальна самостійність останніх і його свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.
Відповідно до вимог п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» (надалі Постанова) не допускається постановлення рішень, які спрямовані на зобов`язання до вчинення дій, які не є обов`язковими за законом.
Як наслідок при не установленості факту попереднього звернення заявника не допускається постановлення рішень, які спрямовані на зобов`язання до вчинення дій, які не є обов`язковими за законом.
Фактично іде мова про «абстракту бездіяльність», яка призводить до «неналежного досудового розслідування».

Питання розумних строків підлягає урегулювання у порядку ст. 114 КПК або ж статті 308 того ж Кодексу, однак не у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 того ж Кодексу.

Щодо питання притягнення до кримінальної відповідальності слідчого, то слід відмітити, що указане питання підлягає урегулювання, у порядку ст. 214 КПК, яка регламентує та також вимагає того, аби сам заявник подав до правоохоронних органів заяву або повідомлення про злочин, але за матеріалами цього судового провадження факт такого попереднього звернення установлений не був.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29, 110, 214, 220, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідча суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвала слідчої судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_4