Справа № 196/908/20
№ провадження 1-кп/196/105/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника

потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження №0000184 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ст.286 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 по ст.286 ч.1 КК України надійшло з обвинувальним актом та додатками із Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури 17 серпня 2020 року.

17 серпня 2020 року суд призначив підготовче судове засідання.

В даному кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід застосваний не був.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України, підстав для повернення обвинувального акта, закриття справи, внесення подання про визначення підсудності немає, прохає призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, у відкритому судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 в підготовчому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту, посилаючись на наступні обставини.

В обвинувальному акті від 14.08.2020 року органом досудового слідства не зазначено про порушення потерпілим ОСОБА_4 відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи п.п.12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху, а встановлені невідповідності його дій вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Крім того, у висновку експерта зазначено, що водій ОСОБА_4 при заданих вихідних даних та допустимій швидкості руху в населенному пункті 50 км/год, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21093» під керуванням ОСОБА_7 шляхом застосування своєчасного екстренного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення.

У постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року у справі ОСОБА_9 зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (справа № 5-18кс14).

На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз 'яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Крім цього, в ході досудового слідства було призначено та проведено, серед інших, судово-медичну експертизу ОСОБА_4 .

Проте, з висновку експерта № 131 від 10.06.2020 року вбачається, що медичне обстеження ОСОБА_4 не проводилось, оригінали медичних документів, в тому числі, рентгенограма грудної клітки від 25.04.2020 року ОСОБА_4 експерту не надавалась, з висновку експерта вбачається, що клінічних даних про перелом ребра ОСОБА_4 немає.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст ст.271, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Без цього суду на початку судового розгляду неможливо однозначно уяснити для себе суть обвинувачення, роз`яснити її обвинуваченому, прийняти правильне рішення щодо можливого визнання обвинуваченим фактичних обставин справи і визначити обсяг доказів, які підлягають дослідженню.

Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України та підлягає поверненню.

Обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому засіданні підтримав клопотання свого захисника та прохав його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому засіданні вважав, що клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, у зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю.

Представник потерпілого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому засіданні підтримав думку прокурора та не заперечував проти призначення справи до судового розгляду, оскільки вважає, що не має підстав для повернення обвинувального акту, а тому в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про повернення обвинувального акту слід відмовити.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку свого представника - адвоката ОСОБА_5 .

Заслухавши прокурора та інших учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст.314, 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. При цьому, згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Тобто, виходячи з вимог статті 291 КПК України, обвинувальний акт повинен відповідати таким вимогам виключно як процесуальний документ. Перевірка та оцінка обставин, зазначених в обвинувальному акті, оцінка фактичних обставин, здійснюється судом лише під час судового розгляду

При цьому, дійсно п.5 ч.2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації, формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до п.7 постанови Пленум Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», роз 'яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Так, слідчим в порушення вимог ст.291 ч.2 п.5 КПК України в обвинувальному акті в не повному обсязі викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, що, в свою чергу може вплинути на правильну кваліфікацію дій обвинуваченого, та призначення йому покарання, у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому діянні.

Крім цього, неконкретність обвинувачення позбавляє обвинуваченого та його захисника можливості для підготовки належного захисту.

Такі обставини в своїй сукупності не дають повне та чітке уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , що у свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Одночасно слід зазначити, що пред`явлене особі обвинувачення має бути чітким, містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Таким чином, фактично відсутність в обвинувальному акті у розумінні ст.291 КПК України викладення формулювання обвинувачення стосовно кожного з наведених складових є істотним недоліком обвинувального акту, істотно впливає на визначеність обвинувачення, є порушенням права учасників кримінального провадження на захист та права на справедливий суд, обов`язок забезпечення яких покладається на суд, та однією з гарантій яких є відповідно до п. «а» частини 3 статті 6 Конвенції негайна і детальна поінформованість зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти особи.

Отже, слідчим в обвинувальному акті не конкретизована та не розкрита об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч. 1 КК України, не в повному обсязі зазначені механізм та причини виникнення ДТП, конкретний причинний зв`язок між усіма протиправними діями обвинуваченого та самого потерпілого та наслідками, що настали, що в свою чергу є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення.

Такі недоліки обвинувального акту позбавляють суд можливості в підготовчому судовому засіданні визначитися з вирішенням питань, передбачених ч.3 ст. 290 КПК України, щодо прийняття передбачених судових рішень, позбавляє суд можливості визначити межі обвинувачення та судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Такі фактичні обставини є такими, що підлягають доказуванню прокурором, які належить викласти в обвинувальному акті, однак вимоги ст.ст.91,291 КПК України не виконані належним чином в обвинувальному акті.

Статтею 338 КПК України передбачене право прокурора змінити обвинувачення в суді, проте зазначені фактичні дані не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді, оскільки статтею 338 КПК України не передбачене усунення недоліків обвинувального акту в суді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України (далі - КПК).

Зазначені вище встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини вказують на наявність порушень КПК України, які допущені слідчим на стадії направлення обвинувального акту до суду, які унеможливлюють належне проведення судового розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогами цього Кодексу.

Отже, суд, не оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку, що вищевказані недоліки виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, таким чином задовольнивши клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 291, 314, 315, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту покурору, як не відповідаючого вимогам КПК України - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 13 травня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, повернути прокурору для виконання вимог ст.291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_10