ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Справа № 619/1895/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/372/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1, 2 ст.358 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисників - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рубіжне Луганської області, громадянки України, приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, з вищою освітою, одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358 КК України та ч.2 ст358 КК України та виправдано її.

Суд першої інстанції у вироку вказав, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що будучи, згідно свідоцтва №3395 приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області, здійснюючи відповідно до Закону України «Про нотаріат» обов`язки щодо посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, будучи уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», діючи з прямим умислом, направленим на виготовлення завідомо підробленого документу - спеціального бланку нотаріальних документів, перебуваючи, 07.08.2003 у невстановленому місці у невстановлений час, склала та нотаріально посвідчила договір дарування земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , нібито в присутності ОСОБА_10 , присвоївши йому реєстраційний номер № 3096. Усупереч вимогам ст.43 Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_7 , бажаючи забезпечити протиправне набуття права власності на земельну ділянку громадянином ОСОБА_11 , діючи в інтересах останнього з корисливих мотивів, цілком усвідомлюючи протиправність своїх дій у зв`язку із фактичною відсутністю ОСОБА_10 в момент укладання угоди, а також його згоди на відчуження земельної ділянки, умисно зазначила у вищевказаному договорі даруваняя земельної ділянки неправдиві відомості про посвідчення сторони договору та перевірку її дієздатності, скріпивши договір печаткою та внісши відповідні відомості до реєстру нотаріальних дій, засвідчивши таким чином протиправний договір дарування, надавши йому вигляду законності. При цьому, ОСОБА_10 в момент укладення угоди у нотаріуса ОСОБА_7 був відсутній, перебував в іншому місці, про права власності на земельну ділянку взагалі не був обізнаний, підписи на документах не ставив, згоду на відчуження земельної ділянки не надавав. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 - ОСОБА_12 протиправно набув право власності, в той час як ОСОБА_10 протиправно та без його згоди позбавлено права власності на вищевказану земельну ділянку, чим порушено права останнього.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.358 КК України (в редакції, чинній на 25.04.2003), тобто підроблення документа, який видається нотаріусом, який надає право, з метою використання його іншою особою.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що діючи повторно, будучи згідно свідоцтва № 3395 приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області, здійснюючи відповідно до Закону України «Про нотаріат» обов`язки щодо посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, будучи уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», діючи з прямим умислом, направленим на виготовлення завідомо підробленого документу - спеціального бланку нотаріальних документів, перебуваючи 07.08.2003 у невстановленому місці у невстановлений час, склала та нотаріально посвідчила договір дарування земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_3 , нібито в присутності ОСОБА_13 , присвоївши йому реєстраційний номер № 3100. Так, в порушення ст.43 Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_7 , бажаючи забезпечити протиправне набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_14 , діючи в інтересах останнього з корисливих мотивів, цілком усвідомлюючи протиправність своїх дій у зв`язку із фактичною відсутністю ОСОБА_13 в момент укладання угоди, а також його згоди на відчуження земельної ділянки, умисно зазначила у вищевказаному договорі дарування земельної ділянки неправдиві відомості про посвідчення сторони договору та перевірку її дієздатності, скріпивши договір печаткою та внісши відповідні відомості до реєстру нотаріальних дій, засвідчивши таким чином протиправний договір дарування, надавши йому вигляду законності. При цьому, ОСОБА_13 в момент укладення угоди у нотаріуса ОСОБА_7 був відсутній, перебував в іншому місці, про права власності на земельну ділянку взагалі не був обізнаний, підписи на документах не ставив, згоду на відчуження земельної ділянки не надавав. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 - ОСОБА_14 протиправно набув право власності на вищевказану земельну ділянку, в той час як ОСОБА_13 протиправно та без його згоди позбавлено права власності на вищевказану земельну ділянку, чим порушено права останнього.
Крім того, діючи повторно, ОСОБА_9 , будучи згідно свідоцтва № 3395 приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області, здійснюючи відповідно до Закону України «Про нотаріат» обов`язки щодо посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, будучи уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», діючи з прямим умислом, направленим на виготовлення завідомо підробленого документу - спеціального бланку нотаріальних документів, перебуваючи 07.08.2003 у невстановленому місці у невстановлений час, склала та нотаріально посвідчила договір дарування земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_3 , нібито в присутності ОСОБА_15 , присвоївши йому реєстраційний номер № 3110. Так, в порушення ст. 43 Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_7 бажаючи забезпечити протиправне набуття права власності на земельну ділянку громадянином ОСОБА_14 , діючи в інтересах останнього з корисливих мотивів, цілком усвідомлюючи протиправність своїх дій у зв`язку із фактичною відсутністю ОСОБА_15 в момент укладання угоди, а також її згоди на дарування земельної ділянки, умисно зазначила у вищевказаному договорі дарування земельної ділянки неправдиві відомості про посвідчення сторони договору та перевірку її дієздатності, скріпивши договір печаткою та внісши відповідні відомості до реєстру нотаріальних дій, засвідчивши таким чином протиправний договір дарування, надавши йому вигляду законності. При цьому, ОСОБА_15 в момент укладення угоди у нотаріуса ОСОБА_7 була відсутня, перебувала в іншому місці, про права власності на земельну ділянку взагалі не була обізнана, підписи на документах не ставила, згоду на відчуження земельної ділянки не надавала. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 - ОСОБА_14 протиправно набув право власності на вищевказану земельну ділянку, в той час як ОСОБА_15 протиправно та без її згоди позбавлено права власності на вищевказану земельну ділянку, чим порушено права останнього.
Крім того, діючи повторно, ОСОБА_9 , будучи згідно свідоцтва № 3395 приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області, здійснюючи відповідно до Закону України «Про нотаріат» обов`язки щодо посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, будучи уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», діючи з прямим умислом, направленим на виготовлення завідомо підробленого документу - спеціального бланку нотаріальних документів, перебуваючи 18.07.2007 у невстановленому місці у невстановлений час, склала та нотаріально посвідчила договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_4 , нібито в присутності ОСОБА_16 , присвоївши йому реєстраційний номер № 2675. Так, в порушення ст. 43 Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_7 бажаючи забезпечити протиправне набуття права власності на земельну ділянку громадянкою ОСОБА_17 , діючи в інтересах останньої з корисливих мотивів, цілком усвідомлюючи протиправність своїх дій у зв`язку із фактичною відсутністю ОСОБА_16 в момент укладання угоди, а також його згоди на відчуження земельної ділянки умисно зазначила у вищевказаному договорі купівлі-продажу земельної ділянки неправдиві відомості про посвідчення сторони договору та перевірку її дієздатності, скріпивши договір печаткою та внісши відповідні відомості до реєстру нотаріальних дій, засвідчивши таким чином протиправний договір купівлі-продажу, надавши йому вигляду законності. При цьому, ОСОБА_16 в момент укладення угоди у нотаріуса ОСОБА_7 був відсутній, перебував в іншому місці, про права власності на земельну ділянку взагалі не був обізнаний, підписи на документах не ставив, згоду на відчуження земельної ділянки не надавав. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 - ОСОБА_18 протиправно набула право власності на вищевказану земельну ділянку, в той час як ОСОБА_16 протиправно та без його згоди позбавлено права власності на вищевказану земельну ділянку, чим порушено права останнього.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 по зазначеним вище епізодам кваліфіковані за ч.2 ст.358 КК України (в редакції, чинній на 25.04.2003), тобто підроблення документа, який видається нотаріусом, який надає право, з метою використання його іншою особою, вчинене повторно
Суд мотивував своє рішення тим, що прокурором не доведено, що відомості, які внесені в договори дарування та купівлі-продажу неправдиві або підписи на договорах підроблені та ким саме.
Досудовим слідством та судовим розглядом не здобуто беззаперечних та переконливих доказів винуватості ОСОБА_7 , що вона посвідчуючи угоди внесла неправдиві відомості або підробила будь-чий підпис, а обсяг пред`явленого їй обвинувачення не знайшов свого підтвердження, тому суд дійшов висновку про виправдання обвинуваченої в зв`язку з тим, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується.

В своїй апеляційній скарзі, , прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати, під час апеляційного розгляду повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження, а саме :

Допитати свідків ОСОБА_10 ОСОБА_15 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_21 Допитати обвинувачену ОСОБА_7 .

Дослідити:

-договір дарування земельної ділянки №3096 від 07.08.2003;

-договір дарування земельної ділянки №3100 від 07.08.2003:

-договір дарування земельної ділянки №3110 від 07.08.2003;

-договір купівлі-продажу №2675 від 18.07.2007;

-клопотання про долучення документів (письмових доказів) до матеріалів справи від 31.05.2019.

Ухвалити свій вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1. 2 ст. 358 КК України та призначити їй покарання: за ч.1 ст.358 КК України - 3 місяці арешту, за ч.2 ст.358 КК України - 4 місяці арешту, що передбачено діючою редакцією вказаної норми закону, яка пом`якшує покарання у порівнянні із санкцією статті, що діяла на момент вчинення злочину.

Визначити остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 4 місяці арешту.

На підставі ст. 49 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, вказує, що суд з самого початку схилявся до однобічності та беззастережного сприйняття показань обвинуваченої як істини, в порушення вимог ст. 2 КПК України.

Прокурор заявляв відвід судді, проте суд відмовив й його задоволенні.

Суд незаконно задовольняв клопотання сторони захисту про долучення матеріалів, допит свідків, чим демонструвалась перевага у цій справі сторони захисту, забороняв прокурору ставити свідкам сторони захисту «незручні» запитання з приводу їх місця роботи та механізму отримання належних їм колись земельних ділянок та вивчення цих же обставин під час допиту їх захисником, не реагував на заяви прокурора з цього приводу.

На думку прокурора суд необґрунтовано визнав неналежними копії протоколу обшуку від 08.11.2016. відповідно до якого проведено обшук у домоволодінні АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 208-210) та протоколу обшуку від 08.11.2016, відповідно до якого проведено обшук за місцем здійснення діяльності нотаріуса ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_6 (т.1 а.с. 212-217) та послався на те, що не надано їх оригінали та обшук проводився в рамках іншого кримінального провадження - №00092 від 08.02.2014.

Прокурор вказує, що дійсно обшук проводився в рамках іншого кримінального провадження, а потім матеріали були виділені в інше кримінальне провадження, яке зараз є предметом судового розгляду, Зазначені обставини викладено у постанові про виділення матеріалів досудового розслідування від 21.03.2017 (т.1 а.с. 152-156). яка також указана в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Апелянт вважає, що засвідчення копій в такому випадку не вимагається, а питання про надання їх оригіналів суд не порушував.

Також наголошує, що заявляв клопотання в суді першої інстанції про долучення та врахування показів ОСОБА_16 по епізоду щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 18.027.2007 за реєстровим №2675, згідно якому ОСОБА_16 передав у власність, а ОСОБА_21 набула у власність земельну ділянку.

Так, в ході досудового розслідування старшим оперуповноваженим УСБУ в Харківській області ОСОБА_22 допитано ОСОБА_16 . ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця Естонії, який проживає та зареєстрований у АДРЕСА_7 . Під час допиту ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що у власності земельних ділянок не має та ним ніколи не подавалися заяви до Черкасько-Лозівської та Малоданилівської селищних рад з метою отримання земельних ділянок.

Допитати в судовому засіданні вказаного свідка неможливо, оскільки він помер.

Проте суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Також суд належним чином не врахував показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , які надали чіткі покази в суді першої інстанції про їх відсутність під час під час посвідчення договору дарування земельної ділянки приватним нотаріусом Дергачівського РНО Харківської області ОСОБА_7 .

Факт підписання угод ОСОБА_10 ОСОБА_13 .. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 жоден із свідків не бачив та підтвердити не зміг, оскільки не були та не могли бути присутніми при укладанні та посвідченні вказаних договорів. Покази усіх свідків сторони захисту можуть свідчити лише про інше місце вчинення обвинуваченою інкримінованих кримінальних правопорушень та, можливо, присутність осіб в автосалоні, але жодним чином не спростовують висунуте обвинувачення.

Таким чином, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Крім того, суд у резолютивній частині вироку не зазначив підстави виправдання.

Підсумовуючи свою апеляційну скаргу, прокурор зазначив що внаслідок допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання щодо дослідження майже всього об`єму доказів, досліджених судом першої інстанції, зокрема просить дослідити договори дарування земельних ділянок №3096 від 07.08.2003, №3100 від 07.08.2003, №3110 від 07.08.2003 та договір купівлі-продажу №2675 від 18.07.2007. Крім того просить повторно допитати свідків ОСОБА_10 ОСОБА_15 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 .

При цьому під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції прокурор не навів жодної підстави яка б свідчила про неповноту дослідження даних доказів або порушення які мали місце безпосередньо під час їх дослідження, чи невідповідність вказаних у вироку показань свідків.

Також прокурор просив допитати свідка ОСОБА_21 , проте в суді першої інстанції таке клопотання про допит вказаного свідка не заявлялось. На арк. 60 Т.1 міститься клопотання прокурора про допит свідків в судовому засіданні і посилання на свідка ОСОБА_21 в ньому відсутнє.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованим клопотання прокурора про повторне дослідження доказів та допит свідків, а тому відмовляє в цій частині вимог апеляційної скарги.

Що стосується прохання про дослідження клопотання прокурора про долучення документів (письмових доказів) до матеріалів справи від 31.05.2019 року колегія суддів зазначає наступне.

Згідно актового запису про смерть № 101 від ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_16 помер.

Прокурор вважає за можливе оголосити та врахувати показання ОСОБА_16 , наданих ним в період досудового розслідування.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин показання свідка ОСОБА_16 , які він надавав слідчому не можуть досліджуватись та враховуватись судом апеляційної інстанції, з огляду на те, що вказаний свідок помер і не був допитаний безпосередньо в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст. 7, ст. 22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Судом першої інстанції в межах судового розгляду було досліджено докази, в тому числі допитані обвинувачена ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , досліджено договір дарування земельної ділянки №3096 від 07.08.2003, договір дарування земельної ділянки №3100 від 07.08.2003, договір дарування земельної ділянки №3110 від 07.08.2003, договір купівлі-продажу №2675 від 18.07.2007 та внутрішні описи до нарядів приватного нотаріуса Дергачівського РНО Харківської області ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції надав оцінку вказаним відомостям та доказам, які були надані як стороною обвинувачення так і стороною захисту, перевірив їх з приводу належності та допустимості, зберігаючи при цьому об`єктивність та неупередженість.

Зокрема, в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що підпис на договорі дарування та у наданому йому для огляду реєстрі ззовні відповідає його підпису. Проте, за яких обставин та коли він поставив підписи не пам`ятає. Зазначав, що часто бував у автосалоні, має дружні відносини з ОСОБА_20 , проте просто не пам`ятає точно через значний проміжок часу.

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції зазначав що під час оформлення угоди договору дарування був присутній ОСОБА_10 за участі нотаріуса ОСОБА_7 , всі робили підписи особисто.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що проживала з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 він помер. Про наявність права власності на земельну ділянку в смт мала Данилівка на його ім`я їй нічого не відомо

Свідок ОСОБА_14 зазначав про те, що він підтверджує наявність свого підпису на договорі дарування між ним та ОСОБА_13 , який у його присутності ставив необхідні підписи.

Також зазначив, що знає ОСОБА_15 , з якою разом працювали. Угода дарування ОСОБА_15 земельної ділянки посвідчувалася нотаріусом Коробець в м. Харкові у офісі автосалону по вул. 23 Серпня. ОСОБА_15 всі необхідні документи підписувала власноручно у його та нотаріуса присутності. Він підтверджує наявність свого підпису на договорі дарування та у реєстрі.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що підпис на договорі схожий на її, ОСОБА_14 знає, проте жодних ділянок у власність не отримувала.

Прокурор просив також допитати свідка ОСОБА_16 , проте пізніше надав суду актовий запис про смерть № 101 від 8 грудня 2017 року, згідно якого ОСОБА_16 помер.

Таким чином вказані свідки не підтвердили в суді першої інстанції обставин щодо підроблення ОСОБА_7 договорів дарування земельних ділянок та договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки жоден з них не стверджував що підпис у договорах не належить йому.

Будь яких додаткових відомостей, які б підтверджували версію сторони обвинувачення, свідки також не надали.

Більш того в суді першої інстанції були допитані свідки сторони захисту. Їх покази у повній відповідності до положень КПК України, зокрема ст. 290 КПК України були одразу після отримання стороною захисту, надані на ознайомлення стороні обвинувачення.

Зокрема свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила про те, що в 2003 році вона працювала в автосалоні та 07.08.2003 подарувала свою земельну ділянку ОСОБА_20 . В цей день у автосалоні за адресою: АДРЕСА_8 у робочий час до них прийшла нотаріус, яка посвідчувала угоди щодо відчуження належних їм земельних ділянок, десь приблизно 10 співробітників і ОСОБА_15 також була присутня разом з усіма іншими співробітниками;

Свідок ОСОБА_24 пояснив, що приймав участь в якості дарувальника в автосалоні в АДРЕСА_8 , угоду дарування на ім`я ОСОБА_27 посвідчувала нотаріус ОСОБА_7 . В цей день нотаріус посвідчувала багато угод, співробітники салону, в .т.ч і ОСОБА_15 , яку він знав, стояли в черзі з паспортами;

Свідок ОСОБА_25 повідомила, що в 2003 році вона працювала на фірмі «Автотехніка» в м. Харкові по вул. 23 Серпня, 51 та 07.08.2003 в приміщенні автосалону знаходився нотаріус, який посвідчив договір дарування від її імені на користь ОСОБА_20 . Вона ставила підписи у договорі та реєстрі. Було багато співробітників фірми, які посвідчували угоди у цього ж нотаріуса, в тому числі і ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ;

Свідок ОСОБА_26 про те, що в 2003 році вона працювала в автосалоні та бачила нотаріуса ОСОБА_7 , яка посвідчувала угоди в приміщенні автосалону, було багато співробітників, які посвідчували угоди.

Таким чином три свідка - ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 повідомили про те що ОСОБА_15 була присутня 07.08.2003 року разом з іншими працівниками фірми в приміщенні автосалону за адресою м. Харків по вул. 23 серпня, 51, стояла в черзі с паспортом.

Свідок ОСОБА_25 пояснювала також, що ОСОБА_10 також був присутній в автосалоні, разом з іншими працівниками фірми, які стояли у черзі до нотаріуса ОСОБА_7 .

Отже, колегія суддів вважає, що свідки сторони захисту повністю спростували показання свідка ОСОБА_15 , а тому суд надав правильну критичну оцінку її показанням.

При цьому, колегія суддів вказує, що судово-почеркознавча експертиза вказаних вище договорів проведена не була.

На аркуші 149-151 Т.1 міститься повідомлення Харківського науково-дослідного експертного криміналістичного центру про неможливість проведення експертизи.

Таким чином, доказів на підтвердження підроблення чи невідповідності підписів, які містяться у договорах дарування земельних ділянок №3096 від 07.08.2003, №3100 від 07.08.2003, №3110 від 07.08.2003 та договорі купівлі-продажу №2675 від 18.07.2007 стороною обвинувачення надані не були.

Також за результатом судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено відсутність осіб під час укладення договорів та посвідчення нотаріусом ОСОБА_7 .

Окрім іншого в апеляційній скарзі прокурор наголошує, що з показань деяких свідків вбачається, що зокрема ОСОБА_15 взагалі не отримувала земельну ділянку.

Така позиція сторони обвинувачення взагалі є незрозумілою, оскільки жодного доказу, який би підтверджував те, що ОСОБА_15 отримала земельну ділянку без її згоди, не писала відповідну заяву про її отримання, прокурор суду не надав.

Матеріали кримінального провадження не містять вказаних відомостей, зокрема будь яких інших письмових доказів, які б підтверджували такі доводи сторони обвинувачення.

Таким чином, за результатом судового розгляду, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що селищна рада, рішенням сесії виділила земельні ділянки у власність громадянам, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .. Законність виділення земельних ділянок не була предметом судового розгляду та судом першої інстанції не перевірялась.

Після чого приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 , відповідно до п.8 розділу ІІ Загальні правила вчинення нотаріальних дій Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ 14.06.1994 за № 18/5, посвідчувала 07 серпня 2003 року договори дарування не у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, а у м. Харкові по вул. 23 Серпня за участю, в т.ч. ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , а 18.07.2007 договір купівлі-продажу посвідчила у м. Дергачі за місцем здійснення своєї діяльності за участю ОСОБА_16 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані фактичні обставини справи, прокурор не надав.

Стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується у підробленні документа шляхом внесення неправдивих відомостей про посвідчення сторони договору та перевірку її дієздатності.

Під підробленням документа потрібно розуміти як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткову фальсифікацію змісту справжнього документа. В останньому випадку (так звана переробка) перекручення істини відбувається шляхом внесення у документ неправдивих відомостей (виправлення, внесення фіктивних записів, знищення частини тексту, витравлення, підчистка, змивання, підробка підпису, переклеювання…).

Проте, на думку колегії суддів, стороною обвинувачення, з огляду на досліджені судом першої інстанції докази, не доведено поза розумним сумнівом, що відомості, які внесені в договори дарування та купівлі-продажу неправдиві або підписи на договорах підроблені та ким саме.

Посилання прокурора на однобічність та необ`єктивність, допущену судом першої інстанції не заслуговують на увагу, оскільки суд діяв у повній відповідності до положень КПК України, зберігав об`єктивність, створив для сторін кримінального провадження рівні умови, досліджував докази і сторони обвинувачення і сторони захисту, допит свідків здійснювався у відповідності до норм КПК України.

Єдине клопотання в задоволенні якого суд першої інстанції обгрунтовано відмовив, це оголошення показань свідка, які були ним надані під час досудового розслідування.

Колегія суддів, зазначає, що покладення таких показів свідка в основу судового рішення, з огляду на те що особа померла, беззаперечно буде порушенням принципу рівності та змагальності сторін та принципу безпосередності дослідження доказів судом.

Крім того судом першої інстанції було обґрунтовано визнано недопустимим копії протоколу обшуку від 08.11.2016, згідно даних якого проведено обшук у домоволодінні АДРЕСА_5 (т.1 а.с.208-210) та протоколу обшуку від 08.11.2016, згідно даних якого проведено обшук за місцем здійснення діяльності нотаріуса ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_6 (т.1 а.с.212-217) оскільки вказані протоколи належним чином не засвідчені, а отже встановити їх походження та відповідність оригіналам не можливо.

Погоджуючись із висновками суду щодо оцінки доказів, колегія зауважує, що згідно зі ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Отже, перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора колегія суддів зазначає, що за змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Більш того, колегія суддів вказує, що відповідно до положень ст. 285 КПК України особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Крім того підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт затверджений прокурором 4 травня 2018 року.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 інкримінуються вчинення злочинних дій в період з 2003 року по 2007 рік.

Таким чином у відповідності до положень ст.ст. 12, 49 КК України та враховуючи санкцію, передбачену ч.1, 2ст. 358 КК України (в редакції чинній на 25.04.2003 року), обвинувачення було пред`явлено ОСОБА_7 поза межами строків притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про повідомлення ОСОБА_7 як підозрювану про можливість звільнення її від кримінальної відповідальності.

Таким чином вбачається порушення з боку органів досудового розслідування прав ОСОБА_7 бути проінформованою про можливість звільнення від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оцінивши безпосередньо досліджені докази за правилами ст. 94 КПК України, у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи загальну засаду кримінального провадження - презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини (поза розумним сумнівом), обов`язки доказування, які за загальними правилами покладаються на слідчого, прокурора відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України, а також положення ст. 62 ч. 3 Конституції України про необхідність тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази беззаперечно не доводять висунуте ОСОБА_7 обвинувачення.

Висновки суду про недоведеність вчинення кримінальних правопорушень в яких обвинувачується ОСОБА_7 , а саме ч.1 ст. 358 КК України та ч. 2 ст. 358 КК України, є обґрунтованими.

Виправдувальний вирок ухвалено на підставі п.1 ч. І ст. 373 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування виправдувального вироку, також не встановлено.

Отже є непереконливими твердження прокурора про порушення судом першої інстанції передбачених ст. 94 КПК України правил оцінки доказів через надання переваги доказам сторони захисту, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать, що сторона захисту скористалась рівним зі стороною обвинувачення правом на збирання та подання до суду доказів та клопотань законними засобами (ст. 22 КПК України).

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування ухваленого судом першої інстанції виправдувального вироку відносно ОСОБА_7 та для ухвалення відносно неї обвинувального вироку, про що просить автор апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді