Провадження № 11-кп/4808/87/21
Категорія ст.422-1 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного

представника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційними скаргами (далі АС) захисників обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_11 , на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 року про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 строку тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зменшення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнено. Раніше застосований під час досудового розслідування щодо обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін та продовжено щодо неї строк тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 06 лютого 2021 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, які можуть свідчити про необхідність зміни обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, або про скасування запобіжного заходу, в судовому засіданні не встановлено. Вказані ризики виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 . При цьому, суд не вбачав підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 про зменшення, визначеного ухвалою слідчого судді, розміру застави у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 .

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його підзахисної під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Даний запобіжний захід є занадто суворим, оскільки наявні дані у кримінальному провадженні свідчать, що цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання неповнолітньою ОСОБА_8 покладених на неї обов`язків, а сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб її переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, тощо.

Також захисник зазначає, що повідомлення про підозру від 09.05.2020 року щодо його підзахисної є необґрунтованим, невмотивованим і таким, що не відповідає вимогам ст. 277 КПК, а докази про вчинення неповнолітньою ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення є також необґрунтованими, абстрактними та надуманими.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо його підзахисної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В поданій АС захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 зазначає, що оскаржувана ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2020 року є необґрунтованою та незаконною. Суд першої інстанції не врахував факти відсутності обґрунтованої підозри та зміненого необґрунтованого обвинувачення, при цьому, не дав належної оцінки фіктивним ризикам, на які неправдиво вказує прокурор. В результаті цього, суд першої інстанції встановив не в повному обсязі обставини справи, прийшов до невірних висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції допустив істотні та суттєві порушення вимог кримінального процесуального закону за реальних підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора, та необґрунтовано його задовольнив.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

В поданій АС законний представник неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_11 зазначає, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання її дочки під вартою. Розмір застави в сумі 315 000 гривень, визначений слідчим суддею, є завідомо непомірним та непосильним для неї, оскільки повинен достатньою мірою гарантувати виконання покладених на неї обов`язків.

Просить змінити оскаржувану ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2020 року та визначити ОСОБА_8 менший розмір застави, а саме в сумі 169 440 грн.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_11 та обвинувачену ОСОБА_8 , які підтримали подані АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС необгрунтваними, просить залишити їх без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Покликання захисників обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_11 в АС на те, що суд безпідставно продовжив ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК. Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 .

Як вбачається із матеріалів справи, а саме ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обставин, які послужили підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому судом вірно враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, наявність існування вказаних у клопотанні та підтриманих в підготовчому судовому засіданні прокурором ризиків, що дало суду підстави вважати, що ОСОБА_8 , у разі не продовження судом строків дії попередньо застосованого до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може переховуватись від суду для уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні для зміни показань в суді, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і що не виключено, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також слід зазначити, що станом на даний час триває судовий розгляд даного кримінального провадження, вказані обставини не змінилися, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК і які зазначені в клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що для запобігання вищевказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Також, при вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Більш того, апелянтами в поданих АС не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування щодо неї запобіжного заходу.

Таким чином, доводи АС про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання підзахисної під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб її переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу та свідків, є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК , відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_8 .

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Щодо доводів АС законного представника ОСОБА_11 про зменшення розміру застави, яка визначена обвинуваченій ОСОБА_8 , слід зазначити, що колегія суддів позбавлена можливості перевірити вказані доводи, оскільки в оскаржуваній ухвалі суду відсутній розмір застави, а іншого судового рішення, де був би визначений розмір застави у вказаних матеріалах, відсутній.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 09 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, АС захисників обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_11 не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5