ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/50/20 Справа № 175/1411/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження за наступних обставин.
07 лютого 2014 року приблизно о 18.10 годин ОСОБА_14 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Volkswagen LT35 ПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі «Знам`янка Луганськ Ізварине» зі сторони м. Новомосковська Дніпропетровської області у напрямку м. Дніпропетровська (після перейменування - м. Дніпро).

Під час руху ОСОБА_14 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, маючи об`єктивну можливість виявити на смузі свого руху перешкоду у вигляді транспортного засобу, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого в районі 227 км + 600 м вказаної автодороги навпроти повороту на базу відпочинку «Sunray», що розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського (до перейменування Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, допустив зіткнення з лівою боковою частиною напівпричепа платформи «ВАР3 НПВ 3212», реєстраційний номер НОМЕР_2 , котрий під керуванням водія ОСОБА_15 рухався у з`єднанні з сідловим тягачем-Е «FREIGHTLINER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , приналежними на праві власності ОСОБА_16 .

Унаслідок ДТП ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Причиною скоєння ДТП послужили дії ОСОБА_20 , який грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б) і 12.3 ПДР України.

Невиконання ОСОБА_21 вимог пункту 12.3 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП і заподіянням потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок скасувати у звязку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження та показанням, які були надані свідками та сторонами в судовому засіданні. Вказує, що суд першої інстанції виклав обставини події неповно, однобоко, з приховуванням суттєвих обставин участі водія автомобіля «FREIGHTLINER» з напівпричепом платформою ВАРЗ НПВ 3212 ОСОБА_15 в ДТП без вивчення його участі в ДТП. Зазначає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції повністю проігнорував положення п.1.4 ПДР. Вказує, що під час досудового розслідування та в подальшому під час судового розгляду повністю проігноровано те, що вихідні данні, які були зібрані під час досудового розслідування, не відповідають дійсності та були сфабриковані, а також необхідність встановлення всіх об`єктивних даних та обставин участі водія ОСОБА_15 в даній ДТП та під час досудового розслідування було спотворено реальні обставини ДТП, і не лише саме місце події, але і дії свідка ОСОБА_15 , а саме, напрямок його руху, час руху, співвідношення виїзду з прилеглої території ТОВ «АГРОТЕК» на автодорогу та місця для розвороту, а також інші суттєві обставини. Ті вихідні дані, які використовувалися на досудовому слідстві, на думку захисника, є лише вигадкою, нічим ґрунтовно не підтверджуються та спростовуються всіма матеріалами справи. Також вказує, що відмовляючи в клопотаннях сторони захисту, а також відмовляючи в прийнятті та дослідженні доказів, судом були порушені засади змагальності сторін та безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також порушено право на захист обвинуваченого та право на справедливий суд. Також зазначає, що протоколи проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2014 року та від 29 січня 2016 року, висновок експерта №70/27-108 від 10 лютого 2016 року, складений експертами Дніпропетровського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, є недопустимими та неналежними доказами та не можуть нести будь-яку доказову інформацію в результаті необґрунтованості, невідповідності фактичним обставинам справи та показанням свідків (зазначає, що потерпіла під час проведення слідчого експерименту взагалі нічого не розповідала, не давала жодних команд та не керувала процесом, покази ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , викладені у вироку, не відповідають тим, що були надані в судовому засіданні, в протоколах відсутні будь-які посилання на те, який саме об`єкт був використаний в якості перешкоди з зазначенням його характеристики), неповноти та упередженості, містить суперечності щодо висновків (роблячи висновки про те, що водій ОСОБА_15 не створював небезпеку чи перешкоду для руху, при цьому зазначають, що обвинувачений повинен був вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки або обїхати перешкоду автомобіль під керуванням ОСОБА_15 ). Звертає увагу, що судом було проігноровано надані строною захисту докази, які місять інформацію про обєктивну сторону злочину, зокрема обстановку місця події, дії учасників ДТП, напрямок їх руху та інше. Звертає увагу, що показання потерпілої є суперечливими, вона змінювала їх. Зазначає, що судом першої інстанції не зазначено, яким чином походження відеозапису, наданого захисником, впливає на його допустимість та яке відношення до встановлення його дійсності мають ст.ст. 93, 159, 237 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у звязку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та показанням, які були надані свідками та сторонами в судовому засіданні, неповнотою судового розгляду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої вимоги вказує, що під час розгляду справи суд фактично позбавив сторону захисту можливості збирати та подавати до суду докази невинуватості обвинуваченого, відмовляючи в клопотаннях, та з іншого буку зобов`язав всупереч чинного законодавства доказувати дійсність вже поданих доказів, всі докази сторони захисту суд визнав недопустимими з підстав того, що не доведено їх дійсність, а докази винуватості, подані стороною обвинувачення, суд визнав дійсними, не зважаючи на суттєві порушення. Вважає, що можливо з впевненістю стверджувати, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не було належним чином доведено винуватість особи поза розумним сумнівом, а висновки суду є необґрунтованими та такими, що зроблені в зв`язку з неповнотою судового розгляду, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші та під час розгляду справи в суді першої інстанції не було вивчено речові докази, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в повному обсязі та просив їх задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 підтримали частково.
Захисник ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. При цьому, відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, тому доводи захисників є необґрунтованими.
В суді першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_7 вину не визнав і пояснив, що бачив лише кабіну вантажного автомобіля, а не разом у з`єднанні з причепом, котрий взагалі не освітлювався.
Разом з тим, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що вирок суду грунтується, зокрема, на фактичних даних, встановлених показаннями потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 та ОСОБА_19 , які пояснили, що 07 лютого 2014 року приблизно о 17.30 год. вони разом із колегами по роботі вирушили на автомобілі під керуванням ОСОБА_7 у напрямку м. Дніпра. Під час руху приблизно о 18.10 год. в районі ТОВ «Агротек» і повороту на базу відпочинку «Sunray» сталось ДТП, конкретних обставин якої вони не бачили. Разом з тим, усі потерпілі, свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 зазначили, що смуга їх руху не була засніжена, опадів на місці події, яке добре освітлювалося зовнішнім освітленням, не було, а зіткнення сталося з причепом, який впоперек перегородив проїзну частину автодороги.
Крім того, потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_24 вказали, що ОСОБА_7 будь-яких дій щодо об`їзду перешкоди чи зменшення швидкості не приймав, екстрене гальмування не застосовував, продовжував рухатися прямолінійно зі швидкістю 80 км/год, перед зіткненням чули крик «дядя Толя», а потерпілий ОСОБА_19 зазначив, що чув крик «дядя Толя, стій» перед ДТП.
Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні надав аналогічні показ та доповнив, що пояснив, що під час руху в районі повороту на базу відпочинку «Sunray» він помітив на їх смузі руху причеп вантажного автомобіля, котрий стояв упоперек автодороги, ще за 500-600 метрів, коли той пересікав проїзну частину, та одразу крикнув ОСОБА_7 про його наявність, однак водій будь-яких дій щодо зміни напрямку руху чи застосування екстреного гальмування не прийняв, внаслідок чого приблизно через 15 секунд сталася ДТП.
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_26 розповіла, що 07 лютого 2014 року після робочого дня вона їхала як пасажир у автомобілі під керуванням водія ОСОБА_7 , який неподалік колон, установлених на повороті на базу відпочинку «Sunray», здійснив зіткнення з причепом автовозу. Оскільки вона не стежила за дорожньою обстановкою, то подробиць ДТП не бачила. На місці події звернула увагу, що причеп автовозу, який стояв упоперек їх смуги руху, добре освітлювався за рахунок зовнішнього освітлення праворуч.
Свідки ОСОБА_27 і ОСОБА_28 , які були пасажирами автомобіля «Volkswagen», надали аналогічні пояснення у суді першої інстанції, що також не бачили обставин ДТП.

Свідок ОСОБА_15 під час допиту в судовому засіданні дав послідовні, деталізовані показання про те, що 07 лютого 2014 року після розвантаження на автомобілі «FREIGHTLINER» з напівпричепом він виїхав із території ТОВ «Альфатех» на крайню праву смугу руху, одразу ввімкнув лівий сигнал повороту, і переконавшись у безпеці, переїхав ліворуч, щоб здійснити маневр розвороту, та через 15 секунд він зупинив керований ним автопоїзд на розділовій смузі, щоб пропустити зустрічний транспорт. У цей час напівпричіп зайняв частину проїзної частини, але крайня права смуга була вільною для руху попутного транспорту. Через 20-25 секунд автомобіль «Volkswagen» передньою частиною скоїв зіткнення з середньою частиною напівпричепу, який був повністю обладнаний світловими ліхтарями. До ДТП він бачив автомобіль «Volkswagen» на відстані приблизно 500 м до початку здійснення розвороту. На досудовому розслідуванні приймав участь у слідчому експерименті, під час якого був задіяний такий же автомобіль з напівпричепом для виконання аналогічних маневрів.
Показання потерпілих та свідків по кримінальному провадженню були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи - часу, місця, способу вчинення злочину, особи, яка їх вчинила.

Крім того, вказані показання об`єктивно підтвердженіданими проведених слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_15 (від 10 лютого 2014 року), свідка ОСОБА_25 (від 04 березня 2015 року) та потерпілої ОСОБА_18 (від 29 січня 2016 року), а також понятих, під час яких потерпіла та свідки вільно орієнтувалися на місцевості, де відбувалося ДТП, без сторонніх підказок з деталями описували механізм ДТП, учасниками та очевидцями якого вони були.

Так, свідок ОСОБА_23 , який брав участь у якості понятого під час проведення слідчого експерименту від 29 січня 2016 року, у судовому засіданні зазначив, що під час слідчої дії у вечірній час вантажний автомобіль з напівпричепом з узбіччя чи з виїзду ТОВ «Агротек» виїхав на проїзну частину, потім зупинився на розділовій смузі та знаходився у нерухомому стані. Також на місці події знаходився мікроавтобус-маршрутне таксі, котрий віддалили приблизно на відстань 100-150 метрів від вантажівки з напівпричепом, після чого постраждала жінка допомагала встановити видимість перешкоди на проїзній частині. Потім маршрутне таксі наблизили приблизно на 50 метрів, зупинили та запитали про видимість напівпричепу, габарити якого проглядалися завдяки встановлених на ньому ліхтарях. Силует напівпричепу був видимий і на відстані 150 метрів. Після цього він на місці підписав прочитаний йому протокол, чим засвідчив правильність викладеного. На даний час багатьох обставин не пам`ятає через давність проведення слідчої дії.

Свідок ОСОБА_22 , який також брав участь у якості понятого під час проведення слідчого експерименту від 29 січня 2016 року, пояснив, що на місце події він, як старший машини, разом із водієм-солдатом прибув на вантажному автомобілі з тралом. Під час слідчого експерименту за участю жінки-постраждалої надавав технічну допомогу слідчому під час замірів.

Доводи в апеляційній скарзі захисників про недостовірність показань потерпілої ОСОБА_18 та зазначених свідків у зв`язку з суперечністю є безпідставними. Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження та ролі обвинуваченого при скоєнні ДТП у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідків, які вони особисто давали під час судового розгляду, та показаннях потерпілої ОСОБА_18 свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду про відсутність підстав ставити показання потерпілої ОСОБА_18 і вищезазначених свідків, а також протоколи відповідних слідчих дій за їх участі, під сумнів.

Крім того, винуватість обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 07 лютого 2014 року зі схемою та фототаблицями, в якому відображено місце зіткнення транспортних засобів, стан дорожнього покриття, час та погоду, встановлені пошкодження на транспортних засобах.

Згідно висновку експерта № 3952е від 10 жовтня 2014 року та схематичного зображення пошкоджень до нього, у ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в лобній області праворуч, закритого уламкового перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у середній третині зі зміщенням відламків, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Відповідно до висновку експерта № 3875е від 06 жовтня 2014 року та схематичного зображення пошкоджень до нього у ОСОБА_29 виявлені тілесні ушкодження у вигляді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани лобно-скроневої області ліворуч з переходом на зовнішній кут правого ока, відкритого 2-го А ступеню уламкового внутрішньо-суглобного чрезмищелкового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків, рани передньо-внутрішньої поверхні правого стегна у нижній третині та ран у верхній третині правої гомілки, які за своїм характером мають ознаки ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Як слідує з висновку експерта № 3732е від 25 вересня 2014 року та схематичного зображення пошкоджень до нього у ОСОБА_24 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в лобній області по центру з переходом на волосисту частину голови, закритого внутрішньо-суглобового чрезмищелкового перелому правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, ділянки на передній поверхні правої гомілки від верхньої до середньої третини, що є наслідком загоєння глибокого садна, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

З висновку експерта № 3676е від 22 вересня 2014 року та схематичного зображення пошкоджень до нього слідує, що у ОСОБА_19 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому голівки правої плечової кістки з відривом великого бугра та зміщенням уламків, а також саден правої верхньої кінцівки (плечовий суглоб, ліктьовий та променево-зап`ястковий суглоб), які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Ці ушкодження могли утворитися незадовго до первинного звернення за медичною допомогою, можливо і в термін, на який вказує потерпілі і слідчий у постановах, від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційних скаргах захисники наполягають на тому, що надані стороною обвинуваченяя докази не доводять винуватість ОСОБА_7 та вважають за необхідне взяти до увагу висновок № 2188-15 від 20 липня 2015 року і висновок комісійної автотехнічної експертизи № 7851 від 31 серпня 2015 року.

Зазначені експертні висновки та висновок № 70/27-154 від 16 квітня 2015 року були досліджені в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Згідно висновку № 70/27-154 від 16 квітня 2015 року водій ОСОБА_7 у даній дорожній обстановці повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2 та 12.3 ПДР України. Його дії при заданому механізмі події не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення для водія ОСОБА_7 визначалася застосуванням своєчасного екстренного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення. В діях водія ОСОБА_15 не вбачається порушень п. 1.5 ПДР України і він не мав технічної можливості запобігти зіткненню своїми односторонніми діями.

У висновку експерта № 2188-15 від 20 липня 2015 року зазначено протилежне, що водій ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності до п.п. 10.1, 10.4 і 10.6 ПДР України, невідповідність дотримання яких при заданому механізмі знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП, технічна можливість запобігти якої визначалась односторонніми діями ОСОБА_15 . При заданих вихідних даних у діях ОСОБА_7 убачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, яка не знаходиться у причинному зв`язку з настонням ДТП. На відстані видимості стоячого автомобіля «FREIGHTLINER» з напівпричепом ОСОБА_7 не мав технічної можливості запобігти наїзду на перешкоду ані шляхом об`їзду праворуч, ані шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування.
У висновку комісійної автотехнічної експертизи № 7851 від 31 серпня 2015 року експерти дійшли аналогічного висновку.
Під час досудового розслідування слідчим було встановлено, що при призначенні експертиз № 70/27-154 від 16 квітня 2015 року, № 2188-15 від 20 липня 2015 року та № 7851 від 31 серпня 2015 року надавалися недостовірні вихідні дані, а саме видимість перешкоди та стан дорожнього покриття, що призвело у подальшому до недостовірних висновків.

29 січня 2016 року з метою усунення недоліків був проведений слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_29 , під час якого було встановлено видимість вантажного автомобіля з напівпричепом, та у подальшому встановлено, що в момент ДТП дорожнє покриття було вологе, а не засніжене.

Відповідно до висновку комісійної автотехнічної експертизи № 70/27-108 від 10 лютого 2016 року, призначеної з урахуваннях цих, серед інших вихідних даних, в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.2 і 12.3 Правил дорожнього руху України. Його дії при заданому механізмі події не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. Провести оцінку дій ОСОБА_7 згідно до вимог п.12.2 ПДР України не надається можливим, оскільки у постанові про призначення експертизи не вказано відстань видимості проїзної частини у напрямку руху автомобіля «Volkswagen LT35 ПЕ». Однак, відсутність видимості проїзної частини дороги в напрямку руху «Volkswagen LT35 ПЕ» не вплине на технічну можливість для водія ОСОБА_20 уникнути зіткнення з напівпричепом автопоїзду.

Належним чином оцінивши ці та інші докази у провадженні у своїй сукупності, з урахуванням того, що під час проведення подальшого досудового розслідування по кримінальному провадженню були встановлені інші вихідні дані, правильність яких не викликала у суду першої інстанції будь-яких сумнівів, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо покладення в основу вироку висновку комісійної автотехнічної експертизи № 70/27-108 від 10 лютого 2016 року та не прийняття до уваги висновків експертиз № 70/27-154 від 16 квітня 2015 року, № 2188-15 від 20 липня 2015 року та № 7851 від 31 серпня 2015 року.

Всупереч доводам апеляційних скарг захисників апеляційний суд вважає висновок комісійної автотехнічної експертизи № 70/27-108 від 10 лютого 2016 року в сукупності з іншими доказами у провадженні достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Безпідставними апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг захисників про недопустимість доказів протоколу огляду місця ДТП від 07 лютого 2014 року, протоколу слідчого експерименту від 29 січня 2016 року та у зв`язку з цим і висновку комісійної судової автотехнічної експертизи.

Так, сторона захисту в апеляційних скаргах посилається на відсутність у протоколах огляду місця дорожньо-транспортної події від 07 лютого 2014 року, проведення слідчого експерименту від 29 січня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_18 та схемі до протоколу слідчого експерименту від 29 січня 2016 року даних про існування виїзду з території ТОВ Агротек, у зв`язку з чим вважає їх недопустимими доказами, але їх доводи спростовуються схемою ДТП до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 07 лютого 2014 року, що знаходиться у матеріалах провадження, на якій схематично зазначено місце виїзду з території ТОВ Агротек.

Всупереч доводам сторони захисту судом першої інстанції надано оцінку ступеню участі кожного з водіїв у спричиненні злочинного наслідку, в тому числі і діям свідка ОСОБА_15 , в діях якого відповідно до висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 70/27-108 немає порушень п. 1.5 ПДР України, оскільки останній не змушував водія ОСОБА_7 застосовувати екстрене гальмування чи виконати об`їзд, так як останній мав об`єктивну можливість своєчасно побачити напівпричіп на відстані, яка в десять разів перевищує зупиночний шлях автомобіля «Volkswagen», тоді як ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення.
Судом першої інстанції з`ясовано, хто з водіїв створив небезпечну дорожню обстановку, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, та хто мав можливість уникнути зіткнення, тобто суд з`ясував як характер допущених порушень так і ступінь участі кожного з водіїв у спричиненні злочинного наслідку.
Матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту під час апеляційного перегляду не надано жодних доказів на підтвердження фактів фабрикації доказів.

Як органами досудового розслідування, так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, які передували цій події.
Зокрема, для усунення суперечностей та після уточнення вихідних даних було призначено та проведено комісійну судову автотехнічну експертизу. Усі вихідні дані для проведення цієї експертизи бралися з належних і допустимих доказів, а саме: показань самого обвинуваченого; свідків та потерпілих; протоколу огляду місця події; схеми ДТП та інших письмових матеріалів кримінального провадження.
Всупереч доводам захисників, місцевий суд не мав підстав для визнання недопустимими доказами висновків зазначеної експертизи.
Так, вищезазначені висновки із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК складені ОСОБА_30 , який є кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК, внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК.
Під час надання пояснень в суді першої інстанції експерт ОСОБА_31 дав відповідь на усі спірні запитання та повністю підтримав висновки експертизи.
Доводи сторони захисту про зацікавленість свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_18 , які залучалися до проведення слідчих експериментів, не заслуговують на увагу, так як спростовуються показаннями самих свідків та потерпілої в суді першої інстанцій, так і показаннями свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_22 , які були залучені під час проведення слідчих експериментів у якості понятих. Зокрема, свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_18 пояснили, що були залучені до проведення слідчих експериментів слідчим, приймали безпосередньою участь у даній слідчій дії, за результатами якої підписували відповідний протокол, підтвердили вірність відображення ходу і фактичних даних, вказаних у протоколі слідчого експерименту і схемі до нього. Жодних доказів їх зацікавленості стороною захисту надано не було.
Доводи апеляційних скарг захисників, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту щодо проведення огляду місця події та призначення додаткової автотехнічної експертизи, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовується технічними записами судових засідань у суді першої інстанції та відповідними процесуальними рішеннями, постановленими судом першої інстанції за результатами розгляду клопотань сторони захисту.
Що стосується тверджень сторони захисту, що судом безпідставно визнано недопустимим доказом відеозапис, наданий стороною захисту, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
При виконанні вимог ст. 290 КПК України захисник ОСОБА_9 надав слідчому цифровий носій із відеозаписами, на яких зафіксована подія ДТП, що відбулася 07 лютого 2014 року, який було переглянуто за участю учасників провадження, під час якого встановлено, що інформація, що міститься на відеозаписах, наданих стороною захисту слідчому, отримана захисником ОСОБА_32 з мережі Інтернет.
При цьому органом досудового розслідування в порушення вимог КПК України не вжито слідчих і розшукових дій для з`ясування походження цього відеозапису, не встановлені об`єкти та технічні засоби, за допомогою яких зафіксована подія ДТП, не оглянуті ці технічні засоби та цифровий носій з оригіналом відеозапису, не вилучено його копію і не перевірено його відповідність відеозапису, наданому захисником, не проведено експертне дослідження на предмет наявності чи відсутності стороннього втручання з метою монтажу чи іншої зміни даних цього відеозапису.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було обгрунтовано визнано відеозапис, наданий стороною захисту, в тому числі і наданий під час досудового розслідування потерпілою ОСОБА_18 слідчому CD-R із відеозаписами, на яких зафіксована подія ДТП, що відбулася 07 лютого 2014 року, що зафіксовано протоколом огляду від 28 грудня 2015 року, які також були отримані потерпілою ОСОБА_18 з мережі Інтернет, неналежними доказами.

В цілому, як доводи клопотань, так і апеляційних скарг дублюють пояснення захисників під час розгляду справи у суді першої інстанції та зводяться до незгоди з висновками суду, викладеними у вироку, та їх переоцінки на користь обвинуваченого.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.
Та обставина, що слідство та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисниками, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.
Сукупність досліджених в суді першої інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Доводи захисників про необхідність проведення огляду місця події та призначення додаткової автотехнічної експертизи є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої інстанції, з достатньою повнотою з`ясовані всі обставини зазначеного у вироку злочину.
Отже, немає підстав додатково з`ясовувати ще якісь обставини, які не мають суттєвого значення для встановлення істини у справі, на що є посилання в скаргах захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Таким чином, твердження захисників про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку апеляційним судом не виявлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України 07 лютого 2014 року, тобто, на момент ухвалення вироку, з дня вчинення даного злочину минуло три роки. Відповідно до ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_7 діяння відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_7 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що не має підстав для задоволення апеляційних скарг захисників та скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4