Провадження № 1-кп/742/191/20
Єдиний унікальний № 742/1089/20
ВИРОК
Іменем України
02 жовтня 2020 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000386 від 09.04.2020 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого неофіційно, із середньою освітою, розлученого, має неповнолітніх дітей, раніше судимого 09.01.2019 Прилуцьким міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України до 850,00 грн штрафу,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

7 квітня 2020 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_3 знаходячись на подвір`ї господарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком в область лівого ока ОСОБА_6 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синців верхньої та нижньої повіки лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину визнав частково та підтвердив, що дійсно, того вечора, наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_6 , оскільки п`яний потерпілий, прибувши з якимось чоловіком, до нього у двір загального користування, пошкодив йому двері у будинок, що супроводилося сильним звуком від чого злякалася малолітня дитина.

Крім показів самого обвинуваченого його вина в умисному нанесенні тілесних ушкоджень підтверджується показами потерпілого та свідків.
Так, потерпілий ОСОБА_6 у суді підтвердив, що 07.04.2020 йому зателефонувала заплакана сестра ОСОБА_7 , що боїться свого п`яного чоловіка - ОСОБА_3 , який вже неодноразово бив сестру. Він приїхав до обвинуваченого поговорити щоб не займав сестру. Проте, розмова не вийшла, та обвинувачений наніс йому удар кулаком в обличчя. Він тоді ніяких протиправних дій не вчиняв, але був випивши.

Допитаний свідок ОСОБА_7 у судовому засідання підтвердила, що 07.04.2020 о 17-18 год вона приїхала додому з м.Києва додому, коли її колишній чоловік ОСОБА_8 почав погрожувати що уб`є. Вона зателефонувала своєму брату ОСОБА_6 , який приїхав щоб спокійно говорити. Але, оскільки ОСОБА_3 був п`яний, то почалася сварка, та обвинувачений ударив брата правою рукою в область голови. Це відбулося у дворі загального користування по АДРЕСА_2 . При цьому був інший чоловік, який приїхав із братом. Протиправних дій зі сторони її брата не було.

Свідок ОСОБА_9 у суді підтвердив, що 07.04.2020 до ОСОБА_10 зателефонувала сестра ОСОБА_11 та повідомила, що її ображає чоловік. Ввечері він разом із потерпілим поїхали до ОСОБА_3 , щоб поговорити. Коли ОСОБА_6 і ОСОБА_3 розмовляли, то останній ударив потерпілого в око. Після цього викликали поліцію. ОСОБА_6 ніякої агресії, не вчиняв і ногою у двері не бив.

Вина обвинуваченого підтверджується також наданими прокурором та дослідженими доказами, які містять матеріали провадження, а саме.
Згідно прийнятої від ОСОБА_12 заяви від 08.04.2020, останній просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 07.04.2020 близько 18:30 год наніс йому тілесні ушкодження (а.п. 40).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15.04.2020 вбачається, як потерпілий ОСОБА_6 за участю свідків, в присутності понятих, відтворив обставини та механізм нанесення йому удару ОСОБА_3 (а.п. 41-42).
Висновком судово-медичної експертизи № 93 від 15.04.2020, у ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синців верхньої та нижньої повіки лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дане тілесне ушкодження могло виникнути від дії руки чи ноги сторонньої особи та не могли утворитися при падінні на площині (а.п. 46-49).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2020 (а.п. 50-52), відповідно до якого зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_9 особи, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_6 , і таким є ОСОБА_3 .

Покази потерпілого є цілком послідовними, логічними, які узгоджуються з показами інших свідків та письмовими доказами та викривають саме ОСОБА_3 в умисному нанесенні йому тілесних ушкоджень.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України суд вважає його захисною версією задля уникнення кримінальної відповідальності та його покази повністю спростовуються дослідженими у суді доказами.

Доводи обвинуваченого щодо захисту свого майна, його чи дитини від посягання потерпілого суд визнає неприйнятними, оскільки згідно показів всіх очевидців події, будь-якої загрози для обвинуваченого чи його дитини він не становив.

Згідно приписів ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно-небезпечного посягання, а лише за такого, яке відповідно до ч.1 ст. 36 КК України, викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення суспільно-небезпечного посягання.
Як слідує із досліджених судом доказів, ніякого суспільно - небезпечного, у тому числі фізичного, посягання зі сторони потерпілого щодо ОСОБА_3 не вчинялось, його права, законні інтереси не порушувалися, фізичної шкоди не завдавалося, а тому у обвинуваченого не було ніяких підстав для застосування фізичного насильства і заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 .

Оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 правильно кваліфіковані досудовим слідством за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд, крім того, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, як невеликої тяжкості, особу винної, як є судимим і покрання за останнім вироком у виді штрафу сплатив 02.05.2019 (а.п. 53-55, 59), позитивно характеризується за місцем проживання (а.п. 56), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 57-58), згідно з висновком органу з питань пробації, беручи до уваги, крім того, високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та високий рівень небезпеки, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі не можливо (а.п. 23-25).

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що обвинувачений працює неофіційно, отримуючи доходи, суд вважає, що для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_3 повинно бути призначене покарання в межах санкції інкримінованої статті саме у виді штрафу.

Процесуальні витрати відстуні.

Цивільного позову не заявлено.

Долю речового доказу вирішити згідно ст.100 КПК України (а.п. 32).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речовий доказ: флеш-накопичувач залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення даного вироку, а в разі неоскарження вироку у вказаний строк, такий набирає законної сили.

Копію вироку негайно вручити засудженому, прокурору та потерпілому.

Головуючий: ОСОБА_13