Номер провадження: 11-кп/813/32/20
Номер справи місцевого суду: 494/779/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 к

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі судуапеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Березівського районного суду Одеської області 15.10.2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000021 від 19.04.2019 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкас.Калабатине Березанського району Миколаївської області, громадянкаУкраїни, з неповною середньою освітою, одружена, маючана утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацююча, мешкаюча за адресою:АДРЕСА_1 , раніше не судима,

засуджена за ч.2 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн.
Звільнена від кримінальної відповідальності з закриттям провадження, в зв`язку з закінченням строків давності.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, вчиненого при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_8 , будучі обізнаною з порядком надання державної соціальної допомоги, передбаченим ст.4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», формою заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України №215 від 8 червня 2006 року, а також формою декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України №204 від 22 липня 2003 року, діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою заволодіння бюджетними грошовими коштами шляхом обману, при заповненні декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, у період з 23 липня 2007 року по 30 червеня 2014 року, кожні півроку при заповненні вищевказаних декларацій до Управління соціального захисту населення Березівської районної державної адміністрації, розташованого в м. Березівка, пл.Шевченкка, 1, Одеської області, навмисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, у розділі V декларації «Відомості про земельні ділянки, що перебувають у власності або володінні (користуванні) членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо» не вказала про наявність у її чоловіка ОСОБА_10 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 7,58 га, розташованої на території Степанівської сільської ради Березівського району Одеської області, яка належить йому на праві власності згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 949601, виданого від 11 квітня 2007 року, що суттєво вплинуло на розрахунок розміру державної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.
На підставі заяв та декларацій обвинувачена за період з 23 липня 2007 року по 30 червня 2014 року шляхом обману незаконно отримала безпідставне призначення та виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на загальну суму 77350 грн. 40 коп., чим завдала значну шкоду державі в особі Управління соціального захисту населення Березівської районну.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 вважати засудженою за ч. 2 ст.190 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., та, на підставі ч. 5 ст.74, ч.1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання посилаючись на те, щосуд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, замість звільнення від відбування призначеного покарання, а також допустив при постановленні вироку істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, суд у обвинувальному вироку на думку прокурора не встановив обставин, що пом`якшують покарання, які мають бути встановлені у новому вироку суду апеляційної інстанції.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно до вимог п. 1,2,3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно ч. 1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Вина обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, якзаволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому, встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченої ОСОБА_11 , яка послідовно, в повному обсязі визнавала обвинувачення, в зв`язку з чим суд 1-ї інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

Як зазначалось, в апеляційній скарзі прокурор не оспорював встановлені у вироку суду доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненому кримінальному правопорушенні, кваліфікацію її дій та призначене покарання.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильногозастосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, а також щодо допущення при постановленні вироку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, також у вироку безпідставно не встановлені обставини, що пом`якшують покарання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особу винуватою зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку суду вбачається, що в цьому судовому рішенні, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, не було встановлено обставин щодо наявності або відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З досліджених апеляційним судом матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена під час досудового розслідування та судового розгляду визнавала вину, щиро каялася у вчиненому, кримінальне провадження було розглянуто у спрощеному порядку на підставі визнавальних показань обвинуваченої.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що зазначені обставини вказують на наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, зокрема, наявність щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину, які прямо передбачені п.1 ч. 1 ст. 66 КК України, в зв`язку з чим вони мають бути встановлені в даному вироку апеляційного суду.

Щире каяття та активне сприяння обвинуваченою у розкритті злочину, апеляційний суд вважає необхідним визнати обставинами, що пом`якшують покарання, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 404 КПК України про те, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Крім того, у силу ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Отже, вирок суду не може містити суперечностей, які ставлять під сумнів суть прийнятого остаточного рішення, яке за своїм змістом має бути зрозумілим і виключати можливість ухвалення іншого рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і, на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України, може звільнити від нього засудженого.

З урахуванням наведених норм закону, а також висновку, викладеному у постанові Верховного суду від 09.04.2019 року у справі №760/18016/15-к, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності, оскільки у разі ухвалення обвинувального вироку суд повинен звільніти особу від відбування призначеного покарання, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України.
Таким чином, встановлене апеляційним судом недотримання судом першої інстанції зазначених вимог закону при ухваленні обвинувального вироку є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до приписів ст. 409 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 409, 412, 413 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду має бути скасований в частині звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та в цій частині має бути ухвалений новий вирок, яким, на підставі ч.5 ст. 74 КК України,обвинувачена ОСОБА_11 має бути звільнена від відбування призначеного покарання.
Керуючись вимогами ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 , - задовольнити.

Вирок Березівського районного суду Одеської області 15.10.2019 року, яким ОСОБА_8 засуджена за ч.2 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн., звільнена від кримінальної відповідальності та провадження у справі закрито, в зв`язку з закінченням строків давності,- скасувати в частині звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким, на підставі ч.5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_8 у від відбування призначеного покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
В решті вирок Березівського районного суду Одеської області 15.10.2019 року залишити без змін.

Касаційна скарга на вирок суду може бути подана до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3