Дата документу 08.10.2020 Справа № 331/2907/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/987/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/2907/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Потсдам Німеччина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

13.05.2019 року приблизно о 21 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим в тому, що його злочинні дії залишаться непоміченими для оточуючих та за ним ніхто не спостерігає, знаходячись в приміщенні торгового залу магазину «Апельмон», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Космічна, буд.19, скориставшись тим, що поруч немає сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, з метою особистого збагачення, таємно викрав з торгової полиці майно, що належить ФОП « ОСОБА_9 » вартістю 310 грн. 25 коп. без урахування ПДВ. З метою доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 сховав викрадене майно в рукав куртки та покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 20 травня 2019 року приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою м.Запоріжжя, вул.Шкільна, буд.18А, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць зазначеного магазину, таємно викрав майно, що належить ФОП « ОСОБА_9 » вартістю 382 грн. 05 коп. без урахування ПДВ, чим спричинив матеріальну шкоду ФОП « ОСОБА_9 » на вказану суму. Після чого ОСОБА_7 , пройшовши касову зону та не сплативши за товар, залишив приміщення магазину.

Крім того, 21 листопада 2019 року приблизно о 14 годині 55 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перша Ливарна, 41, через мережу Інтернет, у раніше незнайомої особи, незаконно придбав та після оплати йому було повідомлено місце «закладки» (безпосередньо знаходження наркотичного засобу) полімерного зіп-пакета, в якому знаходилось два полімерні згортки, та дослідивши які, побачив, що в зазначених згортках знаходиться кристалічна речовина білого кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на наркотичний засіб - метадон. Після цього, ОСОБА_7 , зрозумівши, що знайдені ним речовини є наркотичним засобом - метадоном, обіг якого обмежений, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів для особистого вживання, без мети збуту, діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК, поклав вищезазначений полімерний зіп-пакет, в якому знаходились два полімерні згортки із вмістом, до правого рукава своєї чоловічої куртки чорного кольору та продовжив пересуватися вздовж буд.41 по вул.Першій Ливарні в м.Запоріжжі, пішим ходом. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій умисел на незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту, будучи особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ст.307 КК, тримав його безпосередньо при собі до того часу як біля будинку №41 по вул.Перша Ливарна у м.Запоріжжі, приблизно о 15 годині 00 хвилин вищевказаний зіп-пакет, в якому знаходились два згортки із фольги, в яких міститься кристалічна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальна маса якого складає 0,498 г. в перерахунку на основу, не вилучили працівники поліції.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.2 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 3 місяців арешту;

- за ч.2 ст.309 КК у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі захисник вимагав на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що встановлені у даній справі пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого дають підстави стверджувати про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Проте, на переконання колегії суддів, такі вимоги та доводи захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого. Обставин, які б обтяжували покарання, судом встановлено не було.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на спеціальному обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває під наглядом лікаря нарколога через вживання наркотичних засобів, є інвалідом 3 групи, має постійне місце проживання та на утриманні неповнолітню дитину. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 має 9 непогашених судимостей, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Будучи звільненим з місць позбавлення волі обвинувачений на шлях виправлення не став та знову вчинив нові три епізоди злочинної діяльності. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що раніше до ОСОБА_7 вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак він в подальшому знову вчиняв нові злочини.

А тому, з огляду на таку сталу поведінку обвинуваченого, яка красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, висновок суду першої інстанції про неможливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є обґрунтованим.

Визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття, на що посилався в апеляційній скарзі захисник, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Проте такі обставини, з огляду на дані про особу обвинуваченого, не є достатніми для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, то апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4