Номер провадження 1-кс/201/4240/2020
УХВАЛА
Іменем України

04 грудня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних заходів, встановлення строків для проведення процесуальних дій (в тому числі для проведення перехресних допитів) у кримінальному провадженні № 0002245 від 11.09.2019р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, в якій просив визнати незаконною бездіяльність слідчого сектору дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та встановити слідчому процесуальні строки для проведення процесуальних дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002245, в тому числі для проведення перехресних допитів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за участю потерпілої ОСОБА_3 у термін до 23.12.2020р.

В обґрунтування скарги заявник вказала, що вона подала клопотання про допит свідків. Листами від 08.10.2020р. Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлено, що її клопотання від 05.10.2020р. про допит провізора КЗ «ДОКЛ ім. Мечникова» Ю. Липинської, постачальника медичної пластини керівника ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_5 задоволені.
26.11.2020р. вона подала до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області клопотання про проведення перехресного допиту ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за її участю. Однак, слідчим не здійснюється заходів із забезпечення проведення досудового розслідування та виконання процесуальних вказівок прокурора. Слідчим повістки про виклик на допит не направлялись, місцезнаходження свідків не встановлено.
На підставі викладеного просила скаргу задовольнити.

Заявник ОСОБА_3 надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути скаргу за її відсутності, скаргу просила задовольнити. У зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суддя слідчий вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі іншого заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Як вказує заявниця, нею подані клопотання до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про допит свідків за її участю, які задоволені, однак свідки фактично не викликані і не допитані.

Щодо вимог про здійснення належного досудового розслідування кримінальних проваджень та допиту, перехресного допиту свідків в зазначений термін, слідчий суддя зазначає таке.
Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 КК України. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України оскарженню підлягає бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк.
Вимоги заявниці про зобов`язання слідчого, прокурора вчинити конкретні слідчі дії (допитати свідків, здійснити перехресний допит, тощо) не узгоджуються з вищезазначеними положеннями КПК України та не може бути предметом розгляду відповідно до положень ст. 303 КПК України, оскільки означені дії відносяться до дискреційних повноважень слідчого діжнавача.

Водночас, згідно із ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Так само, у відповідності до ч. 4 ст. 40-1 КПК України дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 40-1 КПК України, позбавлений змоги надати слідчому, дізнавачу конкретні вказівки (зобов`язання) у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останні є самостійними у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 22 КПК України ).

Тому слідчий суддя не може зобов`язати слідчого, дізнавача вчинити конкретні слідчі дії, адже означене відноситься до виключно дискреційних повноважень слідчого.
Враховуючи, що змагальність у кримінальному провадженні передбачає самостійне обстоювання сторонами своїх правових позицій (ч.1 ст.22 КПК), приймаючи до уваги положення про те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав (ч.1 ст.26 КПК), слідчий суддя діє лише у межа, визначених КПК повноважень, тобто не має права на свій розсуд визначати предмет оскарження або ж самостійно формулювати вимоги скарги. Відповідно до ст. 22, 26 КПК зазначене віднесене виключно до прав особи, яка звернулася з відповідною скаргою.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України оскарженню підлягає бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк.
Проаналізувавши норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 36, 40, 40-1 КПК України, якими встановлено перелік повноважень слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування, суддя слідчий приходить до висновку, що виклик, допит свідків, організація та виконання повного, об`єктивного та належного досудового розслідування виходить за межі повноважень суду.
Також, слідчий суддя не має повноважень зобов`язати слідчого чи прокурора вчинити дії, які він не зобов`язаний вчиняти в установлений КПК України строк.

Щодо вимог скарги в частині встановлення строків для слідчого.
За вимогами за ч. 6 ст.28 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Системний аналіз Конституцій України та зазначених норм процесуального закону в сукупності з положеннями пунктів 10, 18 частини 1 статті 3, статей 7, 9, 28, 303, 306, 307 КПК України дає підстави вважати, що слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки лише при розгляді конкретної слідчої чи процесуальної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до практики ЄСПЛ обчислення строку провадження у кримінальній справі розпочинається з моменту винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого, затримання особи за підозрою у вчиненні злочину чи допиту її як підозрюваного (навіть допиту особи як свідка, якщо з протоколу допиту вбачається, що на момент допиту слідчий вже підозрював допитуваного у причетності до конкретного злочину) залежно від того, яка із зазначених подій сталася раніше, і закінчується винесенням остаточного рішення у кримінальній справі. У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" зазначено, що "момент, з якого ст. 6 Конвенції починає застосовуватись до "кримінальних" питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу "сутнісній", а не "формальній" концепції "обвинувачення", про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 у справі "Шубінський проти Словенії" Subinski v. Slovenia))".

За ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 28 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій)у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Як вбачається зі скарги, ті процесуальні, в тому числі слідчі (розшукові) дії, встановити розумні строки для проведення яких просить заявник, не містять згідно норм КПК України відповідного граничного строку, в межах якого слідчий суддя мав би процесуальну можливість встановити, в цілях виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, ті чи інші процесуальні строки в рамках кримінального провадження.

Вимоги скарги в частині визнання протиправної бездіяльності слідчого, яка полягає у не здійсненні жодних заходів із забезпечення проведення досудового розслідування та виконання процесуальних вказівок прокурора, не підлягає задоволенню, оскільки означені вимоги не узгоджуються з повноваженнями слідчого щодо здійснення судового контролю, який полягає в ухваленні рішень у відповідності до приписів ч. 2 ст. 307 КПК України про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 55, 93, 153, 220, 303 - 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних заходів, встановлення строків для проведення процесуальних дій (в тому числі для проведення перехресних допитів) у кримінальному провадженні № 0002245 від 11.09.2019р. - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1