Номер провадження: 11-кп/813/652/20
Номер справи місцевого суду: 522/1418/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеса від 03.03.2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Ширяєвського району Одеської області, з середньою освітою, не працевлаштованого, який перебуває у цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0011555 від 06.12.2015 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Приморського районного суду м. Одеса від 03.03.2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців без конфіскації майна. Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_8 , у вигляді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, залишено без змін. Суд вирішив після набрання вироком законної сили засудженого ОСОБА_8 направити для відбування покарання до установи виконання покарань. Крім того, відповідно до ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з моменту факту затримання тобто з 05.12.2015 року по 23.12.2016 року. Вирішено питання речових доказів.
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 05.12.2015 року, приблизно о 02 годині, знаходячись поблизу будинку №102, розташованого по вул. Велика Арнаутська в м. Одесі, зустрівши раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , вступивши у злочинну змову з особою відносно якої кримінальне провадження закрито на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю, та визначивши предметом свого злочинного посягання майно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підійшов до нього ззаду та наніс удар рукою в область голови від якого ОСОБА_9 втратив орієнтацію у просторі та впав на землю в результаті чого, відповідно до висновку експерта № 3024 від 09.12.2015 року ОСОБА_9 , спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, ОСОБА_8 силою зняв з ОСОБА_9 одягнуту на нього шкіряну куртку чорного кольору, вартістю 1 000 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Айфон-3с», в корпусі чорного кольору, вартістю 1000 грн. та залишив місце вчинення злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції кваліфікував за ч.2 ст.187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
На вказаний вирок суду першої інстанції захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга та уточнення до неї, в яких захисник, не заперечуючи фактичні обставини щодо нападу на потерпілого, послався на незаконність вироку, яка на його думку полягає у невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до невірної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України, застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Так, захисник вважає, що згідно висновку судово-медичної експертизи, яка встановила факт спричинення потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, так і показаннями експерта, обвинуваченого та потерпілого не було встановлено, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, а тому відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.187 КК України.

Враховуючи наведене, захисник просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого за ч.2 ст. 187 КК України та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому правопорушення. Крім того захисником було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, а саме висновок експерта, покази експерта та потерпілого.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 змінив вимоги апеляційної скарги, відмовившись від клопотання про повторне дослідження доказів.

Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора, захисника обвинуваченого, які вважали необхідним розглянути справу за відсутності обвинуваченого та потерпілого, враховуючи те, в вимогах апеляційної скарги не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, процесуальну поведінку обвинуваченого, а саме його неявку у судове засідання тривалий час, що вказує на його небажання брати участь у судовому розгляді, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності обвинуваченого та потерпілого.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , який змінив вимоги апеляційної скарги, відмовившись від клопотання про повторне дослідження доказів та підтримав змінену апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції, він відповідає приписам ст.370 КПК України.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції обґрунтовано послався на досліджені ним докази, а саме:

- покази допитаного в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_10 (кримінальне провадження стосовно якого 01.06.2016 року закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого), який пояснив, що 05.12.2015 року, біля 01:00 години, вони з ОСОБА_8 йшли додому, у ОСОБА_10 був пакет з яблуками. ОСОБА_9 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, стояв хитаючись, йшов на зустріч ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які напередодні випили 1 л. пива на 6-ох осіб. Потерпілий ОСОБА_9 спитав в них, де знаходиться центральний автовокзал, ОСОБА_11 , роз`яснивши йому дорогу до вокзалу, пішов далі. Однак, ОСОБА_9 почав висловлюватись в бік ОСОБА_8 та ОСОБА_10 нецензурною лайкою. Після чого ОСОБА_9 намагався вдарити ОСОБА_8 , однак ОСОБА_10 їх розборонив, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 пішли від ОСОБА_9 . Однак, через деякий час, ОСОБА_9 наздогнав ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , спробував нанести удар ОСОБА_10 , однак ОСОБА_8 схопив ОСОБА_9 за куртку, у зв`язку з чим, потерпілий самостійно вдарився головою о землю та зняв свою куртку. Через деякий час ОСОБА_8 кинув ОСОБА_10 сумку потерпілого ОСОБА_9 та крикнув: «Біжи!», після чого ОСОБА_10 , розгубившись, почав бігти з місця пригоди, у той час ОСОБА_8 біг за ним з курткою потерпілого. Через невеликий проміжок часу ОСОБА_8 та ОСОБА_10 затримали працівники поліції. Про те, що в куртці потерпілого ОСОБА_9 знаходився мобільний телефон, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 дізнались лише в відділку поліції, після їх затримання. Змови на вчинення злочину між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 заздалегідь не було.

- покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що в ніч з 04.12.2015 року на 05.12.2015 року вона, її чоловік ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 прийшли додому, за адресою: АДРЕСА_3 , де перебували в гостях у племінниці. В гостях вони (вчетверо) випили один літр вина, тому, як на її погляд, усі знаходились в тверезому стані. Біля 23:30 години ОСОБА_8 та ОСОБА_12 пішли до магазину. Приблизно з 03:30 04:30 години 05.12.2015 року, їй зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що їх затримано працівниками поліції та доставлено до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Працівники поліції повідомили їй, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вступили в бійку з якимось чоловіком. Крім того, свідок ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_8 приїхав до них на тимчасове мешкання, так як шукав роботу в м. Одесі. Як зазначила свідок ОСОБА_10 раніше її чоловік до кримінальної відповідальності не притягувався, злочини не вчиняв, грошей не потребував у зв`язку з тим, що мав постійний доход.

- покази допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив, що 04.12.2015 року біля 01:30-02:00 години він йшов з адміністрації Одеської Укзалізниці в сторону автовокзалу по вул. В.Арнаутська в м. Одесі, ніс в руках барсетку та пакет з продуктами. Раптово до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_8 та запитав з якого він району. Потерпілий відповів, що він з Приморського району м. Одеси, однак ОСОБА_8 відповів: «Ні» та потягнув ОСОБА_9 за рукав куртки. Після чого потерпілий відчув удар в область голови та втратив свідомість. Отямився вже знаходячись на асфальті. Підвівшись, потерпілий ОСОБА_13 виявив в себе рану в області голови та відсутність своїх речей, а саме куртки та барсетки. Сорочки та піджак потерпілого були в крові. Нападаючих на нього чоловіків на місці пригоди також не було. ОСОБА_9 із свого мобільного намагався додзвонитись на інший свій мобільний телефон, який знаходився у викраденій куртці, однак слухавку ніхто не піднімав. Після чого ОСОБА_9 намагався зупинити будь-який автомобіль, однак йому це не вдалось. Через деякий час до нього під`їхали працівники поліції та на службовому транспорті відвезли його на місце затримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , де він їх упізнав як осіб, які вчинили стосовно нього злочин. Які пояснення надавали затримані особи, потерпілий ОСОБА_9 не чув, так як знаходився в автомобілі патрульної служби. До моменту вчинення відносно нього вказаного злочину, потерпілий ОСОБА_9 обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не бачив та не знав. Як зазначив потерпілий ОСОБА_9 , після подання ним заяви, працівники поліції доставили його до автовокзалу, звідки він уїхав за місцем свого мешкання, а саме у м. Миколаїв. Приїхавши додому, ОСОБА_9 звернувся до БСМП, де йому була надана перша медична допомога та виявлені наступні травми: струс головного мозку, рана голови, вивих руки, розбита бров, психологічна травма. На роботу він вийшов через 2 тижні, так як знаходився на стаціонарному лікуванні у Воєнному шпиталі м. Миколаєва. Як уточнив потерпілий ОСОБА_9 , дорогу до автовокзалу він знав дуже добре, тому будь якої необхідності питати напрямок до вокзалу у нього не було. Знаходячись на роботі в день вчинення відносно нього злочину, він випив приблизно 100-150 гр. коньяку, почував себе нормально, знаходився в адекватному стані. Відповідаючи на запитання учасників процесу, ОСОБА_9 наполягав на тому, що ОСОБА_8 дійсно та особа, яка перша підійшла до нього із розмовою та потягнула його за рукав куртки. Свідомість потерпілий ОСОБА_13 втратив від удару в область своєї голови. Допитаний 08.12.2016 року потерпілий ОСОБА_9 знов змінив свої свідчення, зазначивши, що він не може точно вказати на той факт, що саме ОСОБА_8 тягнув його за рукав куртки. Однак зазначив, що саме ОСОБА_8 почав з ним бесіду, спитавши, з якого району ОСОБА_9 . Також ОСОБА_9 підтвердив той факт, що втрачав свідомість, однак у зв`язку з чим він знепритомнів, потерпілий ОСОБА_9 пояснити не міг, пояснюючи, що він не пам`ятає чи було йому нанесено удар в область голови, як він повідомляв суду під час допиту у судовому засіданні 01.06.2016 року. Кров на його обличчі та розбита брова, можливо утворились від падіння, причини якого він пояснити не може. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не погрожували йому насильством. Розташування ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_9 взагалі не бачив, можливо він стояв позаду ОСОБА_9 . Як зазначив потерпілий ОСОБА_9 , медичну експертизу він проходив за вказівкою слідчого, з метою встановлення причин отримання тілесних ушкоджень. Відповідаючи на запитання суду та учасників процесу, щодо уточнення факту отримання тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що удар в область голови, можливо, все ж таки був. Відповідно до письмової промови потерпілого ОСОБА_9 , останній зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував потерпілому суму матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим, ОСОБА_9 не має до обвинуваченого ОСОБА_8 будь-яких претензій. Як зауважив ОСОБА_9 у своїй промові, під час вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 злочину, ОСОБА_9 не відчував стосовно себе погрози застосування насильства, а тому просив не призначати обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

- покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що працює інспектором патрульної служби, рота №3, батальйон №3, департаменту патрульної поліції в м. Одеса. В грудні 2015 року він та його напарник здійснювали чергування на автомобілі патрульної служби. Знаходячись біля вул. Тираспольська в м. Одесі, працівники поліції побачили двох чоловіків, які бігли по вказаній вулиці, тримаючи в руках якісь речі. В руках у одного чоловіка ( ОСОБА_10 ) знаходилась кожана зимова куртка, у той час як на ньому вже була вдіта інша куртка, а у обвинуваченого ОСОБА_8 в руках знаходились пакети та сумка. Вказані особи були зупинені свідком ОСОБА_14 та його напарником для з`ясування обставин. Вказані особи, дуже нервували. Як зазначив перший чоловік, обидві куртки належать йому, так як він змінив місце мешкання та переносить свої речі. В період з`ясування обставин, працівниками поліції було отримано повідомлення, що у парковій зоні знаходиться чоловік з тілесними ушкодженнями в області голови. Через деякий час до свідка ОСОБА_14 та його напарника, під`їхав командир роти на своєму службовому транспорті, в якому знаходився потерпілий ОСОБА_13 . Потерпілий, у якого були тілесні ушкодження в області голови, вийшовши з машини, одразу вказав на ОСОБА_8 та ОСОБА_10 як осіб, які вчинили стосовно нього злочин. Як зазначив потерпілий, у той вечір він відпочивав із своїм другом, після чого направився в сторону автостанції. В парку на нього напали вказані чоловіки, нанесли йому тілесні ушкодження та вкрали його особисті речі, при цьому потерпілий вказав на речі, які були виявлені у затриманих осіб. В обґрунтування своїх слів, потерпілий вказав, що в куртці знаходяться документи на його ім`я. Вказаний факт був підтверджений шляхом огляду речей. Після зазначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були затримані та доставлені до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Особисто свідок ОСОБА_14 доставляв до райвідділу обвинуваченого ОСОБА_8 . При затриманні особи, що вчинили злочин, не здійснювали опір. На момент затримання та доставки до РВ, видимих тілесних ушкоджень на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не було. Як зазначив свідок ОСОБА_14 , він не чув, що затримані хотіли повернути викрадені речі потерпілому, при затриманні вони вказували на той факт, що вказані речі належать їм особисто;

- покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що працює інспектором патрульної служби, рота №3, батальйон №3, департаменту патрульної поліції в м. Одеса. В судовому засіданні впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 . В грудні 2015 року він та його напарник здійснювали чергування на автомобілі патрульної служби. Їхавши з вулиці Колонтаївській в м. Одесі, біля вул. Тираспольська в м. Одесі, працівники поліції побачили двох чоловіків, які тримали в руках якісь речі. В руках у одного чоловіка знаходилась кожана зимова куртка, у той час як на ньому вже була вдягнена інша зимова куртка, а у іншого в руках знаходилась сумка. Вказані особи були зупинені свідком ОСОБА_15 та його напарником для з`ясування обставин. Вказані особи повідомили, що йдуть від племінниці додому. Звідки в них речі, затримані пояснити не змогли. Свідок ОСОБА_15 та його напарник перевірили у чергового ВП про відсутність відомостей про вчинені грабежі на території їх району. Однак, через деякий час, неподалік від їх чергового автомобілю патрульної служби, зупинився невідомий чоловік, який повідомив, що на вул. Разумовській в м. Одесі йде чоловік з тілесними ушкодженнями в області голови. В подальшому інший екіпаж знайшов потерпілого ОСОБА_9 та привіз на місце затримання обвинуваченого ОСОБА_8 та іншого чоловіка. Потерпілий, на якому були тілесні ушкодження в області обличчя, та на одежі та обличчі була кров, вийшовши з машини, одразу вказав на ОСОБА_8 та ОСОБА_10 як на осіб, які вчинили стосовно нього злочин. Після чого затриманих чоловіків було доставлено до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області. Як уточнив свідок ОСОБА_15 , потерпілий ОСОБА_9 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, однак останній міг самостійно стояти, йти, чудово розумів, що відбувається навколо нього. У зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_9 дуже поспішав на рейсовий автобус, після надання заяви, останній був доставлений працівниками поліції до автовокзалу. Як зазначив свідок ОСОБА_15 , він не пам`ятає, щоб працівники поліції викликали лікаря для надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_9

- покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що працює лікарем судово медичних експертиз відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз. Щодо обставин справи зазначив, що 10.12.2015 року потерпілий ОСОБА_9 звернувся для огляду. Огляд потерпілого ОСОБА_9 проводив особисто ОСОБА_16 . Потерпілий з`явився до бюро із стаціонару для проходження судово-медичного обстеження, так як через проміжок часу тілесні ушкодження можуть зникнути. ОСОБА_9 самостійно з`явився до бюро з постановою слідчого про необхідність проведення СМЕ. До експертної установи слідчим не були надані медичні документи з воєнного шпиталю з м. Миколаєва, де проходив лікування потерпілий ОСОБА_9 . Висновок експертизи надано відповідно до отриманих даних під час огляду потерпілого ОСОБА_9 , постанови слідчого та довідки з медичної установи м. Миколаїва про надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_9 .

Крім того суд першої інстанції посилався на письмові докази, досліджені судом під час судового розгляду:

- висновок експерта №3024 від 06.01.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана лівої надбрівної дуги, садно лобної ділянки зліва із переходом на скроневу та виличну ділянки, синець правого передпліччя з переходом на долонну поверхню кисті, садна ділянок обох колінних суглобів. Зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Виходячи з локалізації та кількості тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 , мало місце не менш, як чотири травматичні дії, встановити послідовність їх заподіяння неможливо. Виходячи з локалізації ушкоджень, ОСОБА_9 був повернутий передньою поверхнею тулуба по відношенню до напрямку дії травмуючи предметів. Поза, а також взаємне розташування потерпілого та нападника в цей момент могли бути різними. Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення ОСОБА_9 у спеціалізований лікувальний заклад (Миколаївський міський травматологічний пункт), і, таким чином, могли бути заподіяні в ніч з 04.12.2015 року на 05.12.2015 року. Забійна рана лівої надбрівної дуги та садно лобної ділянки зліва із переходом на скроневу та виличну ділянки, самі по собі, не були небезпечними для життя, а викликають розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше трьох тижнів, і за цим критерієм згідно п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- постанову слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеські області від 09.12.2015 року про призначення судово-медичної експертизи;

- рапорт інспектора патрульної служби МВС 3 роти 3 батальйону ОСОБА_15 про те, що 05.12.2015 року, знаходячись в квадраті патрулювання, навпроти будинку №37 по вул. Тираспольська, екіпажом 0301 помічено двох осіб у верхньому одязі, котрі несли в руках куртку. Їх було затримано, що це за куртка, відповіді не було. Пізніше було виявлено, що вказаними особами вчинено грабіж на вул. Велика Арнаутська, 102. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було затримано та доставлено до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП В Одеській області. Під час виконання службового завдання було застосовано кайданки;

- рапорт ДПС 3 роти 3 батальйону ОСОБА_15 про той факт, що 05.12.2015 року біля 01.50 години, співробітники екіпажу патрульної поліції, заходячись на патрулюванні по вул.Тираспольська, 37, помітили двох осіб, які бігли, тримаючи в руках куртку, пакет та сумку. Як пізніше виявилося, це були ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , останній був у верхньому одязі та тримав в руках кожану куртку, а ОСОБА_8 тримав в руках сумку зеленого кольору та пакет з продуктами. Їх було зупинено та опитано, але звідки в них куртка, поліцейські відповіді не отримали. Після цього було отримано повідомлення-звернення від громадянина, що на вул. Разумовський в м. Одесі знаходиться чоловік, на якому наявні тілесні ушкодження. За виїздом на місце вчинення злочину екіпажом №351 у складі 3 працівників поліції виявлено потерпілого ОСОБА_9 , стосовно до якого вчинено грабіж на вул. В. Арнаутській в м. Одесі. При доставці потерпілого ОСОБА_9 на місце затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , потерпілий впізнав правопорушників, після чого стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 застосували кайдани та їх доставили до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.01.2016 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що саме ОСОБА_17 заволодів його барсеткою камуфляжного кольору;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.01.2016 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що саме ОСОБА_8 наніс йому удар в область голови і заволодів його курткою;

- протокол огляду від 05.12.2015 року поліетиленового пакету біло-синього кольору, який був добровільно виданий ОСОБА_9 . При відкритті пакету, в ньому виявлено: куртку чоловічу чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення співробітника Одеської залізниці на ім`я ОСОБА_9 , сумку камуфльованого кольору, прямокутної форми розміром 35х 15см., мобільний телефон «I-Phone-3S» в корпусі чорного кольору. При відкритті телефону в ньому виявлена картка мобільного оператора «Київстар»;

- постанову про визнання і приєднання до матеріалів провадження речових доказів, а саме: куртки чоловічої чорного кольору, паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення співробітника Одеської залізниці на ім`я ОСОБА_9 , мобільний телефон «I-Phone-3S» в корпусі чорного кольору, сумка камуфльованого кольору. Речові докази видано під розписку потерпілому ОСОБА_9 ;

- наказ про надання ОСОБА_9 відпустки у наступні дати: 06.01.2016 року; з 28.01.2016 року по 29.01.2016 року; 03.02.2016 року; з 25.02.2016 року по 26.02.2016 року; 02.03.2016 року; 12.03.2016 року, 15.03.2016 року, 18.03.2016 року.

Вважаючи доведеною винуватість ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано посилався на таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суб`єктами права власності є фізичні особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства), юридичні особи (господарські товариства, професійні спілки, громадські, релігійні об`єднання тощо), держава. Їх рівність перед законом і забезпечення захисту їхніх прав державою закріплено у ст. 13 Конституції.

Право власності в Україні охороняється законом. Зокрема, у розд. VI Кримінального кодексу України встановлено, які саме суспільно небезпечні діяння проти власності є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Родовим об`єктом злочинів, передбачених розд. VI Особливої частини КК, є право власності, зміст якого становлять володіння, користування і розпорядження своїм майном. Об`єктами злочинів, які вчиняються з використанням насильства або погрозою його застосування (насильницький грабіж, розбій, вимагання, погроза знищення майна), є також життя, здоров`я, психічна або фізична недоторканність людини.

Предметом злочинів проти власності є, як правило, майно, яке має вартість, ціну і перебуває у чужій для винної особи власності. Предметом таких злочинів також можуть бути гроші, цінні папери, документи, які є еквівалентом вартості, та документи, які засвідчують право певної особи на майно.

Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику в справах про злочини проти власності» надав судам роз`яснення з питань застосування законодавства при розгляді справ цієї категорії, відповідно до якого вбачається, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Аналізуючи показання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 (провадження стосовно якого закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України) потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , дослідивши матеріали кримінального провадження, письмові докази, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про те, що обвинувачений не вчиняв незаконні дії, передбачені ч.2 ст.187 КК України, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду у кримінальному провадженні та спростовуються такими доказами.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 від 01.06.2016 року, який зазначив, що саме ОСОБА_8 став ініціатором конфлікту, саме ОСОБА_8 потягнув ОСОБА_9 за рукав куртки, після чого потерпілий відчув удар в область голови та втратив свідомість. Отямився ОСОБА_9 вже знаходячись на асфальті, підвівшись виявив рану в області голови та відсутність своїх речей, а саме куртки та барсетки. Сорочка та піджак потерпілого були в крові. Нападаючих на нього чоловіків на місці пригоди також не було. Пізніше викрадені речі ним були опізнано під час затримання обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . На дійсності вказаних свідчень потерпілий в судовому засіданні наполягав, поясняючи, що показання, надані в ході досудового розслідування про той факт, що тілесні ушкодження ним були отримані у зв`язку з падінням на землю, дані ним в шоковому стані, що призвело до неправильного аналізу подій від 05.12.2016 року.

Суд обґрунтовано критично ставився до показань потерпілого ОСОБА_9 , наданих ним через один рік після вчинення стосовно нього злочину, а саме 08.12.2016 року, та отримання від обвинуваченого ОСОБА_8 відшкодування моральної та матеріальної шкоди в повному обсязі щодо неможливості ОСОБА_9 : 1) конкретизувати особу, яка його потягнула за рукав куртки; 2) підтвердити чи спростувати факт нанесення йому 05.12.2015 року будь-якою особою, у тому числі обвинуваченим ОСОБА_8 , або ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в область голови; 3) вказати причини втрати ним свідомості 05.12.2016 року, та вважає, що потерпілий ОСОБА_9 не може зазначити вказані факти у зв`язку із тривалим строком з дати вчинення стосовно нього злочину.

Крім того, суд обґрунтовано вважав, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 також підтверджується показаннями ОСОБА_10 (провадження стосовно якого закрито на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України), який в судовому засіданні 17.05.2016 року повідомив, що саме ОСОБА_8 сперечався з потерпілим ОСОБА_9 , після чого схопив ОСОБА_9 за рукав куртки та, тримаючи його в такому стані, зі словами: «Біжи», кинув в сторону ОСОБА_10 сумку потерпілого ОСОБА_9 . Після чого, через деякий час, ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_10 , тримаючи вже в руках куртку потерпілого ОСОБА_9 .

Невизнання вказаного факту обвинуваченим ОСОБА_8 та зазначення ОСОБА_8 , що ініціатором незаконних дій стосовно потерпілого ОСОБА_9 був саме ОСОБА_10 і що ОСОБА_10 взяв з землі та викрав сумку потерпілого ОСОБА_9 , у той час коли ОСОБА_8 штовхав потерпілого, суд розцінив, як спробу обвинуваченого ОСОБА_8 покласти провину за вчинення стосовно ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на ОСОБА_10 (провадження стосовно якого 01.06.2016 року закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України).

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується показаннями інспекторів патрульної служби роти №3, батальйону №3, департаменту патрульної поліції в м. Одеса ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , допитаних в судовому засіданні в якості свідків. Так, в ході допиту вказаних осіб, підтверджено той факт, що 05.12.2015 року, біля 02.00 години, ними були затримані обвинувачений ОСОБА_8 , в руках якого знаходилась сумка потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який тримав при собі куртку потерпілого. Обставини щодо наявності у них вказаних речей, затримані особи вказати не змогли. Після прибуття на місце затримання обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_9 було опізнано осіб, які нанесли йому тілесні ушкодження та викрали речі. Належність виявлених у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 речей потерпілому були перевірені працівниками поліції, шляхом огляду документів у викраденій куртці потерпілого та мобільного телефону ОСОБА_9 . Крім того, як зазначили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 під час доставки потепілого ОСОБА_9 на місце затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , на потерпілому були очевидні тілесні ушкодження в області голови, про що також свідчила кров на обличчі ОСОБА_9 та його одежі.

Крім того, суд критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності у нього умислу на вчинення стосовно потерпілого ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме щодо незаконного заволодіння майном ОСОБА_9 .

Так, відповідно до ст.187 КК України суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом. Винний усвідомлює, що він протиправно із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, обертає майно на свою або іншої особи користь і бажає цього. Обов`язковим є мета збагачення за рахунок заволодіння чужим майном і корисливі спонукання (мотив).

Так, відповідно до аналізу показань обвинуваченого ОСОБА_8 , а також ОСОБА_10 (провадження стосовно закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КК України), потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що саме обвинувачений ОСОБА_8 тримав та тягнув потерпілого ОСОБА_9 за рукав його куртки, після чого, як зазначає ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 впав на землю, а ОСОБА_8 , заволодівши курткою потерпілого, зник з місця вчинення злочину.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 міг та усвідомлював, що тримаючи потерпілого ОСОБА_9 за рукав куртки та штовхаючи останнього, він, подавляючи дії та волю потерпілого ОСОБА_9 , протиправно застосував насильство стосовно потерпілого ОСОБА_9 . Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи повнолітньою, дорослою і психічно здоровою людиною, розумів, які небезпечні для життя чи здоров`я наслідки можуть настати для потерпілого в результаті штовхання людини з застосуванням сили або внаслідок падіння потерпілого на асфальтоване покриття дороги. Таким чином, аналізуючи вказані дії ОСОБА_8 , суд дійшов вірного висновку, що обвинувачений діяв осмисллено, виважено, передбачаючи та усвідомлюючи наслідки своїх незаконних дій.

Крім того, суд критично поставився до показань ОСОБА_8 щодо відсутності у нього умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , пояснюючи, що куртку обвинуваченого він забрав з місця вчинення злочину не навмисно, а внаслідок розгубленості та страху, зазначивши при цьому, що потерпілий їх наздоганяв та просив (вимагав) повернути належне йому майно. Суд прийшов до вказаного висновку з урахуванням того, що нападники, серед яких був обвинувачений ОСОБА_8 , мали фізичну та чисельну перевагу над потерпілим ОСОБА_9 . Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 розумів, що майно, яке знаходилось у нього в руках, не належало йому, однак, не зважаючи на прохання потерпілого повернути належне йому майно, обвинувачений ОСОБА_8 не тільки не повернув його потерпілому ОСОБА_9 , а навіть не здійснив дії, щодо позбуття майна потерпілого ОСОБА_9 у разі дійсної відсутності умислу на заволодіння майном потерпілого.

Крім того, суд обґрунтовано критично ставився до показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин заволодіння ОСОБА_10 сумкою потерпілого ОСОБА_9 . Так, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що сумка потерпілого знаходилась на землі, після чого ОСОБА_8 бачив, що ОСОБА_10 , піднявши сумку потерпілого, зник з місця вчинення злочину. Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_8 не зазначено, яким чином він міг фізично, заздалегідь не маючи умислу на викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , одночасно з`ясовувати стосунки з ОСОБА_18 , штовхати потерпілого, контролювати місце знаходження сумки ОСОБА_9 , яка начебто впала з плеча потерпілого, бачити момент викрадення ОСОБА_10 сумки ОСОБА_19 , який знаходився приблизно на відстані 1 метру від ОСОБА_8 , а також заздалегідь знати напрямок втечі ОСОБА_10 , якого він в подальшому наздогнав.

Крім того, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , вбачається, що він, «не навмисно», заволодівши курткою потерпілого ОСОБА_18 , у той час як ОСОБА_10 викрав сумку потерпілого, невдовзі був затриманий працівниками поліції. Однак, відповідно до показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , вбачається, що при затриманні 05.12.2015 року, обвинувачених на вул. Тираспольській в м. Одесі, у ОСОБА_8 в руках знаходилась сумка потерпілого ОСОБА_9 , а у ОСОБА_10 знаходилась куртка потерпілого. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 , покинувши місце вчинення злочину та розуміючи належність викраденого майна потерпілому ОСОБА_20 , розпоряджався ним на свій розсуд, а саме призвів обмін з майном, викраденим ОСОБА_10 . Факт обміну викраденого майна потерпілого ОСОБА_18 обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив в ході судового засідання

Крім того, той факт, що після вчинення злочину стосовно потерпілого ОСОБА_18 , обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_10 побігли в сторону вул. Старопортофранківській в м. Одесі, а після звернули на вул. Тираспольська в м.Одесі, яка знаходиться в іншому боці від місця мешкання ОСОБА_10 або сестер та племінниці ОСОБА_8 ( АДРЕСА_3 ), суд обґрунтовано вважав таким, що свідчить про той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 навмисно намагались здійснити усі дії, щодо зникнення з місця вчинення злочину у невідомому потерпілому напрямку та бажали обернути майно потерпілого ОСОБА_9 на свою користь.

Крім того, суд критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин його знаходження 05.12.2015 року за місцем вчинення злочину, за адресою: АДРЕСА_4 . Так, при наданні суду 17.05.2016 року, 29.11.2016 року показань, обвинувачений постійно змінював підстави його знаходження та маршрут руху 05.12.2015 року біля 01:3002:30 години за вказаною адресою. Вказані показання ОСОБА_8 в своїй більшості спростовуються фактичним обставинами справи та показаннями свідка ОСОБА_12 .

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вважав непослідовними показання ОСОБА_8 щодо обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень та факту падіння ОСОБА_9 , під час конфлікту. Так, допитаний 17.05.2016 року в якості обвинуваченого ОСОБА_8 пояснив, що спочатку він штовхнув в плече потерпілого, від чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_9 встав з землі та напав на ОСОБА_8 , на що останній схватив ОСОБА_9 за куртку. Потерпілий, звільняючись від захвату ОСОБА_8 , зняв свою куртку через верх, тобто через свою голову, у зв`язку з чим вона залишилась в руках ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_8 розгубившись тримаючи куртку потерпілого побіг за ОСОБА_10 . Як зазначив ОСОБА_8 у потерпілого ОСОБА_9 була розбита брова, як він вважає, вказані тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_9 отримав під час падіння на землю. В судовому засіданні 14.07.2016 року обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свої свідчення дані в ході досудового розслідування, щодо факту отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 , а саме зазначив, що ОСОБА_8 потягнув його за рукав куртки від чого останній впав на землю та розбив брову. В судовому засіданні 29.11.2016 року ОСОБА_8 зазначив, що 05.12.2015 року потягнув ОСОБА_9 , однак останній знов підійшов до ОСОБА_8 для з`ясування обставин, на що ОСОБА_8 взяв потерпілого ОСОБА_9 за куртку та потягнув її в свою сторону, у зв`язку з чим куртка потерпілого ОСОБА_9 залишилась в руках ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_9 впав та вдарився головою об землю.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості доводів сторони захисту, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не було попередньої змови на вчинення розбою.

Так, відповідно до ст.28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення.

Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбуватися у будь-якій формі усній, за допомогою конкретних дій тощо.

Відповідно то п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, із спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину.

Так, на спільність дій обвинувачених, а відповідно на вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, вказують показання потерпілого, надані 17.05.2016 року про обставини нападу, а також встановлені дані щодо участі обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у спільному викраденні майна потерпілого, а також показаннями працівників поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , допитаних в якості свідків щодо факту затримання 05.12.2012 року обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , в яких у кожного в руках знаходились викрадені речі потерпілого ОСОБА_9 . При цьому, затримані особи, стверджували, що речі належали їм.

Суд обґрунтовано вважав, що суперечності щодо стану алкогольного сп`яніння потерпілого ОСОБА_9 в показаннях потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України, а тому не є предметом доказування в кримінальному провадженні.

Крім того, суд вірно критично віднісся до тверджень сторони захисту про той факт, що в ході судового розгляду жоден свідок не зміг підтвердити обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину, оскільки відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 (провадження стосовно якого закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України), потерпілого ОСОБА_9 05.12.2015 року вбачається, що інших осіб під час конфлікту між ними не було. Таким чином, свідки допитані в ході судових засідань, не були очевидцями на місці вчинення злочину стосовно потерпілого ОСОБА_18 , у зв`язку з чим у своїх свідченнях не надавали суду показання щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину.

Крім того, суд обґрунтовано відхилив твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,- адвоката ОСОБА_7 про той факт, що фактично досудове розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 здійснювалось не уповноваженою особою, у зв`язку з тим, що під час досудового розслідування прокурором такого допустимого процесуального документу, як доручення слідчому на проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не оголошувалось, суду для його приєднання до матеріалів судової справи не надавалось та стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України не відкривалось, оскільки нормами діючого законодавства, не передбачено винесення прокурором процесуального документу, у вигляді «доручення слідчому на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні», відомості до ЄРДР у якому, внесені органами Національної поліції.

Крім того, суд обґрунтовано критично віднісся до доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 щодо порушення слідчим прав ОСОБА_8 під час призначення судово медичної експертизи, розцінюючи її як голослівні, у зв`язку з тим, що захисником не зазначено обставин їх порушення. Крім того, захисником не зазначено, які саме запитання слідчим не були з`ясовані під час призначення експертизи та формулювання висновку судово-медичної експертизи, обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник до суду з відповідним клопотанням про призначення експертизи, як то передбачено ст.332 КПК України, під час судового розгляду обвинувального акту не звертались.

Крім того суд обґрунтовано вважав голослівними доводи захисника обвинуваченого про те, що експертом особисто отримано додаткові матеріали від заінтересованої в результатах експертизи особи, оскільки зазначені факти спростовуються змістом п.4 резолютивної частини постанови слідчого від 09.12.2015 року про призначення судово-медичної експертизи, висновку експерта № 3014 від 06.01.2016 року, показаннями потерпілого ОСОБА_9 та допитаного в якості свідка експерта ОСОБА_16 .

На підставі викладеного, суд дійшов вірно висновку про те, що доводи сторони захисту про той факт, що судово-медична експертиза №3034 була призначена не уповноваженим слідчим, з порушенням права обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на захист, без дотримання процедури доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю, а також внаслідок особистого отримання експертом додаткових матеріалів від заінтересованої в результатах експертизи особи, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 за вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , або його захисник під час судового розгляду обвинувального акту, тобто до закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, не скористувалися своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 358 КПК України, та не просили суд виключити будь-які документи з числа доказів.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що, незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, його вина була повністю встановлена в ході судового розгляду обвинувального акту наданими суду матеріалами, заслуханими показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , дослідженими письмовими і речовими доказами, які суд, керуючись законом, оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Оцінюючи доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв вищевказаний злочин, суд обґрунтовано розцінив їх як голослівні і неспроможні, що суперечать матеріалам кримінального провадження, свідченням потерпілого, свідків по справі, при цьому показання свідків і потерпілого узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом, а невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованому йому злочині, є спробою обвинуваченого пом`якшити свою долю і уникнути застосування до нього покарання за вчинений злочин.

Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який з`ясувавши обставини кримінального провадження та давши належну оцінку зібраним та дослідженим доказам, обґрунтовано вважаючи, що вони є достовірними, оскільки кожен з них доповнюється і підтверджується іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, а їх сукупність доводить вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.187 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий, а також з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, до яких суд відніс те, що обвинувачений ОСОБА_8 виховує малолітню дитину, відсутність з боку потерпілого ОСОБА_9 матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_8 , добровільне відшкодуванням ОСОБА_8 завданих вчиненим злочином збитків, прохання потерпілого не призначати обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявні підстави для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.187 КК України та для не призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України, оскільки це спростовуються вищезазначеними доказами, належним чином дослідженими під час судового розгляду судом першої інстанції, які у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Апеляційний суд наголошує на тому, що під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого відмовився від заявленого ним в апеляційній скарзі клопотання про повторне дослідження доказів,тоді як відповідно до ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями лише за клопотанням учасників судового провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, будь-яких клопотань щодо призначення повторної або додаткової судової експертизи, допиту експерта та потерпілого судом, стороною захисту не було заявлено.

Отже, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними та необґрунтованими, адже вони спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, аналіз яких наведений вище.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що аналіз доказів кримінального провадження свідчить про відсутність передбачених законом підстав для скасування вироку суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись вимогами ст. 370, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення

Вирок Приморського районного суду м. Одеса від 03.03.2017 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0011555 від 06.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4