Справа № 333/154/20
Провадження № 1-кп/333/147/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, клопотання захисника обвинуваченого про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заявлені по кримінальному провадженню №0004007, відомості про яке внесені до ЄРДР 17 листопада 2019 р., за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України перебуває на розгляді в Комунарському районному суді м. Запоріжжя. Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 29.01.2021 р. По даній справі здійснюється судовий розгляд, судом постановлено про повний порядок дослідження доказів по справі. Наразі не всі заявлені сторонами докази по справі досліджені судом, в тому числі не всі свідки по справі допитані, в зв`язку з чим суд не має можливості розглянути справу в строк до 29.01.2021 р.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні 25.01.2021 р. прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ще на 60 діб, оскільки ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення, впливати на свідків продовжують існувати та інші альтернативні більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.
Обвинувачений просив розглянути клопотання прокурора на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.
Представник потерпілого просив розглянути дане клопотання на розсуд суду.

Колегія суддів, вислухав пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, думку представника потерпілого, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, в тому числі: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За обвинувальним актом ОСОБА_6 інкриміновано вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України. Санкції ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України передбачають покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.
У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, при цьому з матеріалів справи вбачається, що на розгляді декількох судів (Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (провадження 937/334/20), Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (провадження №331/4347/17, 331/3668/19), Подільського районного суду м. Києва (758/10327/20) перебувають провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, із застосуванням насилля до потерпілих.
Обвинувачений ОСОБА_6 не працевлаштований, законних джерел доходу не має, за місцем реєстрації не мешкає, неодружений, дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має.
Вищенаведені обставини вказують, на наявність ризиків, що ОСОБА_6 може вчинити нове кримінальне правопорушення, а також будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, з метою уникнення від відповідальності за інкриміновані йому злочини, може переховуватись від суду, а також впливати на недопитаних по справі свідків.
Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Захисником обвинуваченого заявлено клопотання про зміну відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою на цілодобовий домашній арешту, при цьому суду не надано належних доказів на підтвердження заявлених ним обставин, що обвинувачений, який за місцем реєстрації не мешкає, має інше постійне місце проживання на законних підставах, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 .
Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в межах кримінального провадження, яке перебуває в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області відносно ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді застави, який діяв на момент вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів.
Відомості про неможливість обвинуваченого, за станом здоров`я, утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Враховуючи особу обвинуваченого та вищевказані обставини, які вказують на не можливість більш м`яких запобіжних заходів запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.
Враховуючи особу обвинуваченого та те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, колегія суддів, скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 4 ст. 183 КПК, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. ст. 331, 372, 392 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме: з 25.01.2021 року по 26.03.2021 року.
Строк дії даної ухвали до 26.03.2021 року.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3