Єдиний унікальний номер 725/3679/20
Номер провадження 1-кп/725/186/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження №0000781 від 14 липня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Коломия, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 3 розрахунку 1 взводу гаубичної артилерійської батареї, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 18 грудня 2019 року наказом командира військової частини (по стройовій частині) №271 від 18.12.2019 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та призначено на посаду номера обслуги 3 розрахунку 1 зводу гаубичної артилерійської батареї даної військової частини.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

При цьому, статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до статті 131, 216 Статуту, військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Крім того, згідно положення ст. 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

При цьому, 14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Як наслідок, 17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014 року, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, рішення про проведення часткової мобілізації в Україні (настання особливого періоду) прийнято через збройну агресію проти України і як наслідок, на Сході України розпочалось проведення антитерористичної операції.

Крім цього, згідно роз`яснення Генерального штабу Збройних Сил України, особливий період розпочався з 18 березня 2014 року (з часу введення в дію Указу Президента від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію») і триває по теперішній час. Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України.

Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Також, відповідно до листа Голови Верховного Суду ОСОБА_5 щодо надання роз`яснення начальникові Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України Генералу армії України ОСОБА_6 вбачається, що Верховний суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664 св 17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення указу президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» по теперішній час. Крім того, 21 лютого 2019 року ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа № 676/2646/17, за обвинуваченням військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України) визначено, що в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року (з дня набрання чинності Закону України від 17 березня 2014 року № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію») і триває по теперішній час.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку, що станом на теперішній час в Україні діє особливий період і солдат ОСОБА_4 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в час дії особливого періоду.

Зокрема, солдат ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , о 08 год. 00 хв. 18 червня 2020 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та вибув до свого постійного місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , де проводить час на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 18 червня 2020 року близько 08 год. 00 хв. самовільно, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , де проводить час на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального злочину. Суду показав, що за контрактом проходив військову службу у військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та 18 червня 2020 року самовільно залишив розташування військової частини, вибувши до свого постійного місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому, покидаючи військову частину не повідомив про даний факт командира військової частини й відповідно з рапортом не звертався. Мав намір повернутися, однак так й не повернувся до військової частини по даний час. Просив суворо його не карати.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального злочину та визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, з`ясувавши при цьому те, що обвинувачений правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд ураховуючи відсутність будь-яких сумнівів в добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а також переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого , а також частково дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та стороною обвинувачення дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
До пом`якшуючих покарання ОСОБА_4 обставин, згідно ст. 66 КК України, суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд керуючись вимогами ст. 65 КК України, а також враховуючи характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та після вчинення даного злочину інших кримінально-караних діянь не вчиняв, а також не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра, а також відсутність негативних характеристик по місцю проживання вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, ураховуючи позитивні дані про особу обвинуваченого, його молодий вік суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65, 75, 76 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробаціїпро зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1