ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3025/20 Справа № 214/5794/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0003079,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 25 жовтня 2020 року, включно.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що в середині грудня 2017 року разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вступили в злочинну змову з метою незаконного заволодіння транспортним засобом. Відповідно до розподілених ролей ОСОБА_6 придбав пістолет та повинен перед вчиненням злочину передати ОСОБА_9 . Співучасник ОСОБА_10 обязувався провести потерпілого на місце злочину. Реалізуючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 за допомогою інтернет-сайту OLX відшукав за об`явою ОСОБА_11 , у якого у власності знаходиться автомобіль марки Mersedes - Benz sprinter 313 CDI та зателефонував тому, повідомивши про необхідність здійснити вантажоперевезення, на що ОСОБА_11 погодився.
30 грудня 2017 року ОСОБА_6 передав пістолет ОСОБА_9 з метою здійснення пострілів в потерпілого та спричинення йому тілесних ушкоджень. Після чого, за вказівкою ОСОБА_6 , коли потерпілий ОСОБА_11 на власному автомобілі Mersedes - Benz sprinter 313 CDI приїхав до мосту по вул. Каспійська в м. Кривий Ріг, до нього пішов ОСОБА_10 , який сів в автомобіль та супроводив ОСОБА_11 до СЗШ № 51 по вул. Світлогірській м. Кривого Рогу та вийшов із автомобіля разом з ОСОБА_10 , направився до задньої частини автомобіля з метою завантаження стільців та столу, відчинив одні задні двері. В цей момент ОСОБА_9 з пістолету здійснив п`ять пострілів в потерпілого, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження. Після отриманих поранень потерпілий впав на землю та став кричати, а ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 покинули місце вчинення кримінального правопорушення не довівши свій умисел до кінця на незаконне заволодіння транспортним засобом.
08 серпня 2018 року ОСОБА_6 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.
09 серпня 2018 року його затримано в порядку ст. 208 КПК України та в цей же день щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім ухвалами суду був неодноразово продовжений.
11 лютого 2019 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 надійшов для розгляду до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Враховуючи, що до спливу терміну тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 винести вирок у справі не можливо, а обставини, які були підставою для взяття останнього під варту на даний час не змінилися, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, даних про особу обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкриміновано, суд прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Обвинувачений та його захисник не погодились з даним рішенням суду. В апеляційних скаргах просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що судом не взято до уваги наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а перебування його під вартою майже протягом двох років суттєво знижує наявність встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вважають, що висновок суду про неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не обґрунтовано.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, оскільки судовий розгляд не закінчено, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник.
Доводи апеляційних скарг про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на переконання колегії суддів є необґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і призначено судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватися від суду та продовжити свою злочинну діяльність, незаконно впливати на потерпілого та свідків, іншим способом знищити будь-які докази по кримінальному провадженню.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, зокрема з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 12 років, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, не є безумовними підставами для відмови в продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів вважає, що ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановленим відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого та його захисника, про які йдеться в поданих скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4