Дата документу 10.11.2020 Справа № 554/5332/20
УХВАЛА
іменем України
10 листопада 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31 серпня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №00000500 від 06 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

29 жовтня 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України, в якій він просить скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31 серпня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій від 29 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0000500, внесеному до ЄРДР 06 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України. Одночасно зі скаргою просить поновити строк на оскарження бездіяльності слідчого, оскільки він є засудженим до довічного позбавлення волі, на даний час перебуває у ДУ «Полтавська УВП (№23)», копію постанови слідчого отримав 11 вересня 2020 року, після чого скористався своїм правом на правничу допомогу для складення документів процесуального характеру, 12 жовтня 2020 року вказану заяву ОСОБА_3 розглянуто та призначено адвоката. Повний пакет документів для звернення до суду заявником отримано 27 жовтня 2020 року, а тому вважає вказані причини пропуску строку звернення зі скаргою поважними.

На обґрунтування скарги ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000500, внесеного до ЄРДР 06 квітня 2020 року за ознаками ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України.

29 травня 2020 року в рамках кримінального провадження №0000501 ОСОБА_3 звернувся до слідчого із клопотанням про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, а саме проведення допиту слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 по суті заяви про кримінальне правопорушення із застосуванням відеозапису. Пізніше заявнику стало відомо про об`єднання вказаного кримінального провадження з іншим провадженням під спільним №0000500.

Постановою слідчого від 31 серпня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій. Із вказаною постановою заявник не погодився, вважає її незаконною, винесеною з істотним порушенням вимог КПК України та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови про відмову у здійсненні слідчих дій, що полягають у проведенні допиту слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 слідчий не врахував положення ч.ч.1, 2 ст.223 КПК України, тоді як вказане клопотання ОСОБА_3 обгрунтовано необхідністю збирання доказів щодо обставин, які підлягають встановленню та в обов`язковому порядку підлягають доказуванню відповідно до ст.91 КПК України. На думку заявника, проведення допиту вказаної особи по суті заяви про кримінальне правопорушення безпосередньо вплине на повне, всебічне та об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження, встановлення часу, місця, способу та інших обставин кримінального правопорушення, винних осіб у цьому тощо. Мотиви слідчого у постанові вважає безпідставними, такими, що не можуть слугувати для відмови у задоволенні клопотання. З цих підстав просить задовольнити вимоги поданої скарги.

У судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, заявник ОСОБА_3 та представник заявника адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила заяву з доданими документами, в якій зі скаргою не погоджується, просить відмовити у задоволенні заявлених вимог за безпідставністю (а.с.18-23).

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали скарги та долучені до скарги документи кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Установлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 06 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України.

Як вбачається з матеріалів скарги, 06 травня 2020 року прокурором вищевказані матеріали досудового розслідування об`єднані з кримінальним провадженням за №0000501, внесеним до ЄРДР 06 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України, а саме за заявою ОСОБА_3 за фактом можливої протиправної службової недбалості слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000290.

29 травня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого із клопотанням, в порядку ст.220 КПК України, про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000501. Зокрема, у клопотанні просив провести допит слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 по суті заяви про кримінальне правопорушення із застосуванням відеозапису (а.с.3).

Також установлено, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 17 серпня 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, в якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000501 від 06.04.2020 року, в порядку ст.220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_3 від 29.05.2020 року про проведення допиту слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 по суті заяви про кримінальне правопорушення із застосуванням відеозапису, про результати розгляду якого повідомити заявника (а.с.19-20).

Так, 31 серпня 2020 року за результатами розгляду постановою слідчого у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000500 від 06 квітня 2020 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України, - відмовлено (а.с.22-23).

Копію вказаної постанови направлено на адресу заявника за вих.№13214/15-02-1 від 08 вересня 2020 року та отримано останнім 11 вересня 2020 року, чого не було спростовано під час розгляду даної скарги (а.с.21).

Дана постанова слідчого мотивована, зокрема тим, що на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, крім того, постановою процесуального керівника від 06 травня 2020 року кримінальне провадження №0000500 об`єднане з кримінальним провадженням №0000501 від 06 квітня 2020 року в одне провадження, якому присвоєний №0000500. Вивченням матеріалів вказаного кримінального провадження встановлено, що клопотання не підлягає задоволенню. Крім того, станом на день винесення постанови не прийнято рішення за результатами розгляду скарги щодо не розгляду клопотання від 29 травня 2020 року, а також з огляду на об`єднання матеріалів досудових розслідувань в одне провадження слідчий позбавлений можливості прийняти інше процесуальне рішення по кримінальному провадженню №0000501 від 06.04.2020 року.

Ураховуючи наведені заявником обставини, враховуючи його незгоду із рішенням слідчого про відмову у задоволенні клопотання, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

З аналізу ст.110 КПК України слідує, що постанова про відмову у задоволенні клопотання має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів її прийняття та їх обґрунтування.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчим прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , наведено достатньо вагомі підстави та мотиви її прийняття, оскільки на момент винесення даної постанови відсутні підстави для задоволення клопотання заявника від 29 травня 2020 року.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення вимог заявленого клопотання, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова слідчого в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не представлено.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що обґрунтовуючи відмову у задоволенні клопотання, слідчим було переконливо зазначено про відсутність на даному етапі досудового розслідування необхідності в проведенні слідчої (розшукової) дії, про яку вказує заявник у своєму клопотанні.

Наведене також свідчить, про передчасність звернення заявника із таким клопотанням в розумінні вимог КПК України.

За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч.2).

Згідно з ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. До таких дій віднесено допит, пред`явлення особи та речей для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, проведення експертизи тощо (статті 224, 228, 229, 234, 237, 240, 242).

З системного аналізу положень норм ст.ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінального процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Отже, з огляду на співвідношення вимог ст.220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст.40 КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

За змістом ст.9 КПК України слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Також варто зазначити, що питання, пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведенням слідчих (розшукових) та процесуальних дій на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Натомість, наведені заявником у скарзі твердження щодо необхідності скасування рішення слідчого від 31 серпня 2020 року про відмову в задоволенні його клопотання є необґрунтованими та не узгоджуються із наведеними вище положеннями процесуального закону.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що вказаним процесуальним рішенням слідчого щодо відмови у задоволенні клопотання не порушено гарантій заявника щодо рівності прав, як учасника кримінального провадження на реалізацію процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.22, ст.220 КПК України).

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000500 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника як учасника провадження, наділеного відповідним обсягом процесуальних прав, можливості реалізувати свої права в порядку, передбаченому КПК України.

За змістом ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Слідчим у передбачений законом спосіб вирішено клопотання та прийнято відповідне процесуальне рішення щодо відмови у задоволенні вимог заявника у зв`язку з їх безпідставністю, що не суперечить вищезазначеним нормам.

Отже, доводи щодо допущення слідчим порушень вимог ст.ст.110, 223 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та провадження не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги достатніми доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо скасування рішення слідчого.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги заявником скарги не доведено, що постанова слідчого є необґрунтованою та незаконною.

За таких обставин, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши наявні матеріали з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого від 31 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000500 прийнята слідчим з дотриманням вимог КПК України.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище обставин, та оскільки заявником скарги не надано належних і допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які би давали підстави слідчому судді дійти до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника, тому слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, проаналізувавши наведені у скарзі доводи та перевіривши надані в їх обґрунтування документи, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи, зазначені в скарзі, зокрема, щодо обмеженості заявника ОСОБА_3 в отриманні правової допомоги для складання процесуальних документів, які не були спростовані, ураховуючи, що він є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», тому слідчий суддя вважає, що в даному випадку заявник не може бути обмежений у праві на судовий захист, а відтак, звернувся з даною скаргою в межах строків, передбачених КПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 40, 110, 220, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31 серпня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №00000500 від 06 квітня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1