УХВАЛА

іменем України

21 січня 2021 року

м. Київ
справа № 644/8002/19
провадження № 51-256ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 1 грудня 2020 року щодо ньогов межах об`єднаних кримінальних проваджень № 0002286 від 8 вересня 2019 року

та № 0001423 від 6 червня 2019 рокуза обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Билбасівка Слов`янського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз за вироком Валківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 186 цього Кодексу на строк 4 роки

6 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, менш суворого покарання за вироком Валківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з 8 вересня

2019 року.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Мобіжук» 2499 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.
У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення 500 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат і долі речових доказів.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 1 грудня 2020 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити ухвалу цього суду і зарахувати йому перебування в Харківському слідчому ізоляторі у період з 18 грудня 2014 року по жовтень 2015 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зазначає, що усупереч ст. 419 КПК апеляційний суд не перевірив доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині, а тому необгрунтовано залишив її без задоволення.
Мотиви Верховного Суду
У касаційній скарзі засуджений не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості у вчиненні злочинів та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК,

а також вид і розмір призначеного покарання.
Разом із тим посилання засудженого на неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII,є безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.
Згідно з ч. 2 ст. 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до положень ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище, має зворотну дію у часі. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК, у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зараховується судом строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК, у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (набув чинності 21 червня 2017 року), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Наведені в касаційній скарзі доводи засудженого є аналогічні його доводам, викладеним в апеляційній скарзі, які належним чином перевірив суд апеляційної інстанції та обгрунтовано відмовив у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Так висновку про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_4 у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року апеляційний суд дійшов на підставі дослідження матеріалів кримінального провадження.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року, про який вказував у апеляційній скарзі ОСОБА_4 , його визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК. У цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 вчинив наведені вище злочини за даним кримінальним провадженням до засудження його за вироком Валківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року, суд призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, оскільки злочини, винним у вчиненні яких визнано ОСОБА_4 за вказаним вироком, є однорідними зі злочинами, винуватим у вчиненні яких його визнано даним вироком.
При цьому, при призначені ОСОБА_4 покарання за вироком Валківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року, до призначеного покарання за даним вироком, на підставі статей 71 і 72 КК було частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання

у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Строк відбування ОСОБА_4 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання з 8 вересня 2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону № 2046-VІІІ від 18 травня 2017 року) обвинуваченому ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 8

по 18 вересня 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Положення ж ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону № 838-VIII), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, застосовуються до обвинуваченого у тому випадку, якщо особа засуджена до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід відмовити у зарахуванні в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 грудня 2014 року по жовтень 2015 рокуна підставі ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII.
З таким висновком погоджується і колегія касаційного суду, оскільки він грунтується на вимогах ч. 5 ст. 72 КК та відповідає висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року щодо застосування вказаних положень закону України про кримінальну відповідальність в редакціях законів № 838-VIII і № 2046-VІІІ.

Наведене свідчить, що ухвала апеляційного суду відповідає положенням статей 370

і 419 КПК, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а з касаційної скарги та долученої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду засуджений

у касаційній скарзі не навів, а зазначені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Водночас, засуджений не позбавлений права звернутися із заявою про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення в іншому кримінальному провадженні відповідно до ст. 537 КПК в порядку ст. 539 цього Кодексу до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 1 грудня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3