справа №619/4350/20
провадження №1-кп/619/130/21
ВИРОК
іменем України

08 лютого 2021 року
м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000307 від 10.03.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довжик, Золочівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, працюючого оператором ТОВ «НЛІЛ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_4
потерпілий - ОСОБА_5
представник

потерпілого - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_7
обвинувачений - ОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
09 березня 2019 року приблизно о 19 год 00 хв ОСОБА_3 керував технічно справним транспортним засобом: «ВАЗ» 21101 р.н. НОМЕР_1 та рухався по автомобільній дорозі «Харків - Золочів» в бік м. Золочів разом з ОСОБА_8 , який знаходився на передньому пасажирському місці вище вказаного автомобіля. В цей же час, пішохід ОСОБА_5 , зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ» 21101 з міста Харкова, перетинав проїзну частину вказаної автодороги, поблизу будинку № 2 по вул. Сумський Шлях в смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області. Під час подальшого руху, під`їжджаючи до вищезазначеного відрізку дороги в смт Мала Данилівка поблизу будинку №2 водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_3 не переконався в тому, що продовження руху у вищевказаному напрямку буде безпечним, не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, діючи необережно, проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася при засліпленні його світлом фар зустрічних транспортних засобів, а саме не вжив заходів щодо зменшення швидкості та зупинки керованого ним транспортного засобу, не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_5 , чим грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкод, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об їзду перешкод». Внаслідок чого скоїв наїзд передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу «ВАЗ» 21101 р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_5 . Порушення правил безпеки дорожнього руху України допущені ОСОБА_3 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи №7/1301СЕ-20 від 08.09.2020, знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками дорожньо-транспортної пригоди та виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ» 21101 р.н. НОМЕР_1 , не вжив заходів для зниження швидкості руху керованого ним автомобіля «ВАЗ» аж до зупинки перед лінією руху пішохода, внаслідок чого пішоходу ОСОБА_5 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок указаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_5 завдано наступні тілесні ушкодження: травма правої гомілки у вигляді відкритого уламкового перелому діалізу великогомілкої кістки та закритого перелому малогомілкової кістки у верхнє-середній третині, які згідно висновку експерта №12-14/827-А/19 від 21 листопада 2019 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п.2.1.1. «а», п.2.1.2, п.2.1.3. «м» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні спочатку не визнав та пояснив, що 09.03.2020 він їхав з ОСОБА_9 в якості пасажира, на автомобілі ВАЗ 2110 приблизно о 19-00 год з м. Харкова в сторону Золочіва та проїхавши накатом в смт Мала Данилівка повз світлофор, який загорівся зеленим світлом, та перехрестя, з зустрічного потоку машин у миготінні світла фар раптово на відстані 1-2 метра з`явився силует, який переходив дорогу зліва направо. Він одразу натиснув на гальма, але чоловік вже був на капоті, потім його занесло на лобове скло, машина зупинилася на узбіччі. Потерпілий, який знаходився у нетверезому стані, наполовину лежав на узбіччі та у калюжі і попросив цигарку. Потім підходив якийсь знайомий потерпілого, також у нетверезому стані, та сказав, що вони винні, не встежили за потерпілим. Їхав він зі швидкістю приблизно 50 км/год і у нього не було технічної можливості уникнути зіткнення. У той момент було вже темно, асфальт блистів.
Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, попросив пробачення у потерпілого, зазначивши, що він помилявся щодо дійсних обставин вчиненого ним злочину та помилково вважав, що якщо пішохід був у нетверезому стані, то не знімаючи з себе вини, вважав винними також і дії потерпілого.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Винуватість у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_3 повністю доведена прокурором та підтверджується зібраними та безпосередньо, відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- показаннями у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 про те, що 09.03.2020 він в смт Мала Данилівка переходив дорогу в районі перехрестя пров. Північний вул. Малоданилівський Шлях в стані незначного алкогольного сп`яніння. Подивившись наліво, впевнився, що автомобілі їдуть дуже далеко почав переходити дорогу, а справа на перехресті машини стояли на червоному світлі світлофора, потім машини почали рух, були сутінки, але видимість була гарною. Він майже перейшов дорогу, як його збив автомобіль на освітленій ділянці дороги, який дуже швидко з`явився з нізвідки, від чого він втратив свідомість і потрапив у лікарню, де проходив тривале й дороге лікування, після чого отримав другу групу інвалідності. До теперішнього часу він продовжує лікуватися. Коли переходив дорогу, то машина праворуч була далеко, десь на відстані 50-100 м і йому було достатньо часу, щоб завершити перехід. Обвинувачений до теперішнього часу не відшкодував йому шкоду. Він змушений був брати гроші у кредит та позичати у знайомих. При цьому, зазначив, що вони дійшли згоди з обвинуваченим щодо відшкодування завданих йому збитків і з цього приводу він претензій до ОСОБА_3 не має.

-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 про те, що потерпілий являється її чоловіком та 09.03.2020 йому зателефонував поліцейський та повідомив, що чоловік потрапив у ДТП в смт Мала Данилівка на трасі біля цвинтаря. Її чоловік внаслідок ДТП отримав численні травми, переніс декілька операцій, став інвалідом та продовжує лікування по теперішній час, на яке витрачено дуже багато коштів. У зв`язку з цією подією вона змушена була звільнитися з роботи, де пропрацювала 21 рік, щоб здійснювати догляд за чоловіком;

-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 про те, що 09.03.2020 він

разом з обвинуваченим, який був за кермом, їхали з роботи з м. Харкова на автомобілі ВАЗ-2110 приблизно о 18 год 30 хв. Він побачив потерпілого перед самою машиною за 2-3 м, водій одразу загальмував та відбувся удар. Вони вийшли з машини та підійшли до потерпілого, який лежав частково на узбіччі без видимих тілесних ушкоджень, і сказав, що хоче запалити цигарку. Тут одразу підійшов знайомий потерпілого, який був на автомобілі «Шкода» сірого кольору і сказав: «чи варто було випивати два дні, щоб попасти під машину». Їхали вони зі швидкістю приблизно 40 км/год і тільки від`їхали від світлофору відбувся удар у праву сторону автомобіля. У зустрічному напрямку їхали автомобілі, які сліпили світлом фар. Перед світлофором вони збавили швидкість до 5 км/год і коли загорівся зелене світло світлофора вони почали потихеньку набирати швидкість. Водій одразу натиснув на гальма, як побачив перешкоду, але одразу відбувся удар. Він побачив потерпілого на смузі їхнього руху, а не по центру дороги, його не було видно у світлі фар зустрічних автомобілів;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.03.2019 з доданою фототаблицею, складениим у присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно даним якого оглянуто а/ш Харків-Золочів (смт Мала Данилівка), в напрямку з Харкова до м. Золочів, смт Мала Данилівка, вул. Малоданилівський шлях, 2, асфальтоване та мокре покриття, встановлено пошкодження транспортного засобу на місці пригоди: ВАЗ» 21101 р.н. НОМЕР_1 (а.с.5-10);

- постановою про визнання речовими доказами та передачу на зберігання від 11.03.2019, якою визнано речовим доказом автомобіль ВАЗ», модель 2110 р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_2 (а.с. 16-17);
- довідкою КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради від 28.03.2019 за №12/87, відповідно до якої ОСОБА_5 знаходився у відділенні політравми з 09.03.2019 з діагнозом: струс головного мозку, забиття м`яких тканин обличчя, голови, забиття грудної клітини, передньої черевної стінки, виявлений алкоголь у крові 1,04 ‰ (а.с. 47);

- висновком експерта №2-14/827-А/19 від 21.12.2019 судово-медичної експертизи, згідно даним якої у ОСОБА_5 має місце закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із садном на тлі синця в правій лобово-виличній ділянці, а також травма правої гомілки у вигляді відкритого уламкового перелому діафізу великогомілкової кістки та закритого перелому малогомілкової кістки у верхнє-середній третині. За механізмом вищевказані ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу від травматичної дії зі значною силою тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися, за механізмом удар чи удар-струс. При цьому характер вищезазначених ушкоджень не виключає утворення їх в умовах дорожньо-транспортної події, при обставинах відомих з ухвали слідчого судді і медичної документації, в строк 09.03.2019. За ступенем тяжкості: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із садном на тлі синця в правій лобово-виличній ділянці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), відповідно п. 2.3.2. "а", п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 01.1995. Травма правої гомілки у вигляді відкритого уламкового перелому діафізу великогомілкової кістки та закритого перелому малогомілкової кістки у верхнє-середній третині належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.1. «а», п. 2.1.2, п. 2.1.3. "м" «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995. При госпіталізації у стаціонар КНП «МКЛШНМД ім проф. О.І Мещанінова» ХМР, при дослідженні крові ОСОБА_5 газохроматографічним методом виявлений етиловий спирт у кількості 1,755‰, що за офіційною таблицею відповідає сп`янінню середнього ступеня. Враховуючи характер та локалізацію травми правої нижньої кінцівки, можна припустити, що у момент первинного контакту із транспортним засобом гр. ОСОБА_5 знаходився у вертикальному положенні і був звернений правою переднє-бічною поверхнею (а.с.95-96);
- протоколом проведення слідчого експерименту з доданою схемою від 12.08.2020 за участю свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_7 , понятих, згідно даним якого проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей щодо ДТП, яка трапилася 09.03.2019 (а.с.97-101);
- протоколом проведення слідчого експерименту з доданою схемою від 20.08.2020, за участю ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , понятих, згідно даним якого проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей щодо ДТП, яка трапилася 09.03.2019 (а.с.102-106);
- висновком експерта №7/1246СЕ-20 від 07.09.2020 судової автотехнічної експертизи, згідно даним якої в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху. В діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 маються невідповідності вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, оцінка дій пішохода не потребує застосування спеціальних технічних знань. В цьому випадку оцінити дії пішохода ОСОБА_5 слідчий (суд) може самостійно на основі юридичного аналізу усіх зібраних по справі доказів у відповідності з вимогами розділу 4 Правил дорожнього руху. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, оцінка дій пішохода не потребує застосування спеціальних технічних знань. В цьому випадку оцінити дії пішохода ОСОБА_5 слідчий (суд) може самостійно на основі юридичного аналізу усіх зібраних по справі доказів у відповідності з вимогами розділу 4 Правил дорожнього руху. В зв`язку з обставинами, що вказані в дослідницькій частині висновку, експертним шляхом визначити швидкість руху автомобіля ВАЗ не є можливим (а.с. 120-122);
- висновком експерта №7/1301СЕ-20 від 08.09.2020 судової автотехнічної експертизи, згідно даним якої, за умов, які вказані в дослідницькій частини висновку, в дорожньо- транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. За умов, які вказані в дослідницькій частині висновку, в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 маються невідповідності вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, оцінка дій пішохода не потребує застосування спеціальних технічних знань. В цьому випадку оцінити дії пішохода ОСОБА_5 слідчий (суд) може самостійно на основі юридичного аналізу усіх зібраних по справі доказів у відповідності з вимогами розділу 4 Правил дорожнього руху. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, оцінка дій пішохода не потребує застосування спеціальних технічних знань. В цьому випадку оцінити дії пішохода ОСОБА_5 слідчий (суд) може самостійно на основі юридичного аналізу усіх зібраних по справі доказів у відповідності з вимогами розділу 4 Правил дорожнього руху. У зв`язку з обставинами, що вказані в дослідницькій частині висновку, експертним шляхом визначити швидкість руху автомобіля ВАЗ не є можливим (а.с. 124-127).
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 8 Постанови ПВСУ від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» про те, що відповідальність за статтями 286 - 288, 415 КК настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Щире каяття полягає у належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки. При цьому домінуючим є внутрішнє ставлення винного до скоєного, що знаходить зовнішній прояв у його словесному осуді, вибаченні перед потерпілим, вжитті заходів для усунення негативних наслідків чи відшкодування шкоди, тощо. Така оцінка власних дій може бути виражена підозрюваним (обвинуваченим) на будь-якій стадії процесу - від початку досудового розслідування аж до видалення суду до нарадчої кімнати для прийняття остаточного рішення.
Так, не дивлячись на те, що обвинувачений спочатку не визнавав свою вину, але під час судового розгляду осудив свою поведінку, вибачився перед потерпілим та зазначив про реальний намір відшкодувати завдані збитки, суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, визнає щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчиненого, віктимну поведінку потерпілого, який згідно матеріалів справи знаходився у стані алкогольного сп`яніння 1,7550/00, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 установлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобамив межах санкції частини цієї статті, з огляду на таке.

У пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказано, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України як факультативне, підлягає застосуванню у випадках, коли вчинення злочину було пов`язано з грубим або систематичним порушенням порядку користування цим правом.

У судовому засіданні прокурор, потерпілий та представник потерпілого просили не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_3 права керування транспортними засобами.

Судом установлено, що ОСОБА_3 під час вчинення ДТП не знаходився у стані алкогольного сп`яніння, працює, має намір відшкодовувати завдану шкоду потерпілому, висловив жаль з приводу вчиненого. До того ж, стороною обвинувачення не надано доказів грубого або систематичного порушення обвинуваченим порядку користування цим правом.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 361/2704/16-к (провадження № 51-358км18).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Отже, при вирішенні питання про можливість застосування цих положень, суд ураховує, що ОСОБА_3 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, внаслідок чого потерпілому було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень. За формою вини вчинений злочин є необережним.

Щодо особи винного, то обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на його утриманні перебуває мати пенсіонерка та донька, яка є студенткою вищого учбового закладу, мати дитини участі у вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає, про що свідчить акт депутата від 01.10.2020. Заслуговує на увагу і те, що обвинувачений та потерпілий дійшли згоди щодо відшкодування шкоди, у судовому засіданні потерпілий з представником та прокурор просили не позбавляти волі обвинуваченого та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та дані про особу ОСОБА_3 у своїй сукупності, на переконання суду, дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання у виді позбавлення волі та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання за своїм видом і розміром відповідає скоєному і не суперечить загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст. 50, 65 КК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе застосувати щодо обвинуваченого положення ст. 75 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керується суд.
Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті потерпілий, якому внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, вправі пред`явити цивільний позов про її відшкодування, який має бути розглянутий разом із кримінальною справою.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 100000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 400000,00 грн, посилаючись на те, що внаслідок ДТП йому завдано тяжких тілесних ушкоджень, в ході лікування та реабілітації він витратив 100000,00 грн, про що маються відповідні розрахункові документи. Внаслідок протиправних дій йому завдано і моральну шкоду, яка виразилася у моральних та фізичних стражданнях, які позначили негативні зміни у житті.

Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: в т.ч. витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, юридичної чи фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз`яснено в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

При цьому, вирішуючи пред`явлений потерпілою цивільний позов, суд виходить з встановленого ст. 60 ЦПК України обов`язку позивача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Суд вважає, що цивільним позивачем у повному обсязі доведено матеріальні збитки на суму 100000,00 грн, про що свідчать надані потерпілим медичні документи та касові чеки.

При цьому, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, в сумі 200000,00 грн.

Згідно зі ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати за проведення судової авто-технічної експертизи №7/1246СЕ-20 від 07.09.2020 ХНДЕКЦ МВС України у сумі 1961,40 грн, за проведення ХНДЕКЦ МВС України судової авто-технічної експертизи №7/1301СЕ-20 від 08.09.2020 у сумі 1307,60 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (ч. 9 ст. 100 КПК України).

Згідно ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 15.03.2019 накладено арешт на транспортний засіб ВАЗ 2110 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 .

Враховуючи, що судовий розгляд по справі закінчено, арешт підлягає скасуванню, а майно поверненню власнику.
Керуючись ст . ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 15.03.2019 (справа №619/986/19, провадження №1-кс/619/575/19) - скасувати.
Речовий доказ: транспортний засіб ВАЗ 2110 реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення витрати за проведення ХНДЕКЦ МВС України судової авто-технічної експертизи №7/1246СЕ-20 від 07.09.2020 ХНДЕКЦ МВС України у сумі 1961,40 грн та за проведення судової авто-технічної експертизи №7/1301СЕ-20 від 08.09.2020 у сумі 1307,60 грн, а всього 3269,00 грн. (три тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень).

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 100000,00 грн (сто тисяч гривень) та моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн (двісті тисяч гривень), а всього 300000,00 грн (триста тисяч гривень).

В іншій частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1