ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2410/20 Справа № 211/2122/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Перенка, Смоленської області, Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, до 22 серпня 2020 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що на цей час ризики, зазначені ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу продовжують існувати. Приймаючи таке рішення, суд також врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, судове дослідження доказів у справі не проведене, та ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, та впливати на потерпілих і свідків, які на цей час залишаються недопитаними та вчинити інше кримінальне правопорушення, є такими, що об`єктивно існують, та дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити обрану щодо нього міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Обгрунтовуючи свої вимоги, обвинувачений посилається на незаконність рішення суду. Так обвинувачений вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, раніше перебував під домашнім арештом та його умов не порушував, не переховувався від слідства та суду, не впливав на потерпілих, має поганий стан здоров`я та потребує обстеження. Разом з цим, звертає увагу на тривалість розгляду кримінального провадження щодо нього, через те, що прокуратура вже більш ніж півтора року не може забезпечити явку всіх потерпілих та свідків до суду для здійснення їх допиту. Вважає, що прокурор безпідставно звинувачує його в тому, що він порушував умови домашнього арешту, що не відповідає дійсності, тому міру запобіжного заходу щодо нього необхідно змінити на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 25 червня 2020 року, судом першої інстанції було розглянуто, зокрема, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів, що інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_5 , які відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, а також обставини його вчинення, та особу обвинуваченого й відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховування від суду, впливу на потерпілих і свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 й доводи обвинуваченого та захисника про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки ризики у провадженні, є встановленими та такими, що об`єктивно існують, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, для запобігання встановленим ризикам необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу або незастосування його взагалі.
Твердження обвинуваченого в скарзі, що слідчим суддею не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд також враховує й посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на значну тривалість судового розгляду у цьому провадженні, однак з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, а саме рішення ЄСПЛ у справі W. vs. Switzerland де вказано, що питання розумності знаходження обвинуваченого під вартою повинно оцінюватися у кожній справі відповідно до її специфічних рис, а тривале тримання під вартою може бути виправданим, лише тоді, коли є специфічні ознаки суспільного інтересу, який незважаючи на презумцію винуватості, переважає правило поваги до свободи особи та на вищевикладені обставини, особу обвинуваченого, тяжкість злочину, в якому він обвинувачується та суспільний інтерес, колегія суддів вважає виправданим застосування до обвинуваченого у цьому конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів обвинуваченого про неврахування судом його особи, зокрема, те, що він має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, раніше до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який він не порушував, то ці обставини були об`єктом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4