Справа № 645/3844/20
Провадження № 1-кп/645/696/20
УХВАЛА
Іменем України

04 листопада 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , 1975 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» із визначеною сумою застави у розмірі 168160,00 грн.

Прокурор в судовому засіданні звернувся з клопотанням, яким просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, строком на 60 діб, посилаючись на те, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 будучи неодноразово судимим за вчинення корисних злочинів, за період часу з 02.04.2020 року по 07.06.2020 року вчинив ряд корисних злочинів однорідного складу, передбачених ч.3 ст.185 КК України. Підстави продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого обґрунтовуються настанням ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_8 усвідомлюючи реальну можливість та побоюючись отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватись від суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину; незаконно впливати на свідків, оскільки обвинуваченому під час досудового розслідування в рамках чинного законодавства вручено копії відповідних процесуальних документів, серед яких є процесуальні документи з даними свідків, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 не працює, утриманців немає, а отже, маються достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у подальшому може продовжити вчиняти нові злочини; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На теперішній час вищевказані ризики продовжують існувати. Разом з тим, зазначає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти клопотання прокурора.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали думку обвинуваченого.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому суд зазначає, тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення, а також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.

Разом з тим, слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, досягнення цілей якого і є тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, тобто суд вбачає наявність розумної підозри відносно обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів або взагалі скасування запобіжних заходів на даний час неможливо, ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не зменшилися.

Крім того, вирішення питання про продовження запобіжного заходу здійснюється судом з врахуванням обставин конкретної справи, що знаходиться в провадженні суду.

Суд, вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого є недостатнім.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 01 січня 2021 року включно, із визначеною сумою застави у розмірі 168160,00 грн.
Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для відома.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 05 листопада 2020 року.

Суддя - ОСОБА_1