Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/610/18
Провадження № 1-кп/935/126/20
У Х В А Л А
Іменем України
03 грудня 2020 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000036 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ст.124 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває дане кримінальне провадження .
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому діючого запобіжного заходу через неможливість закінчення розгляду справи до спливу строку тримання під вартою з огляду на наявність ризиків ухилення його від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, незаконному впливу на потерпілих та свідків, продовження вчинення кримінальних правопорушень, з врахуванням особи обвинуваченого, який неодружений, утриманців не має, непрацюючий, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти продовження строку тримання під вартою, просять застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме змінити на домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_4 при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покладається на розсуд суду
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.
Згідно положень ч.ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою обґрунтовано обиралась згідно ухвали слідчого судді під час досудового розслідування, надалі неодноразово продовжувалась.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Судом враховуються положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про продовження міри запобіжного заходу обвинуваченому судом застосовуються вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" зазначив, що ненаведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 вказаного рішення Європейського суду з прав людини).
У відповідності до положень ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні №1-р/2017 від 23.11.2017 наголошується, що обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина. Обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).
Отже, приймаючи рішення щодо продовження обвинуваченому міри запобіжного заходу, судом враховується особа обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має постійне місця проживання, за яким характеризується негативно. Разом з тим, у судовому засіданні 03.12.2020 прокурором змінено обвинувачення, зокрема, з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України, під час судового розгляду допитані всі учасники судового провадження, свідки відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, досліджено письмові матеріали кримінального провадження. Крім того, кримінальні правопорушення за ч.2 ст.125, ст.124 КК України у відповідності до положень ст.12 КК України, являються нетяжкими злочинами.

А отже, з огляду на наведене, на даний час виключні обставини для тримання ОСОБА_5 під вартою відпали.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки на даний час саме такий запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практикою ЄСПЛ, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу задовольнити частково.
Змінити раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовийдомашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком 2 (два) місяця тобто до 03 лютого 2021 року.

Одночасно покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

-прибувати за кожною вимогою до Коростишівського районного суду Житомирської області;

-утриматись від будь-якого спілкування з потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , а також свідками;

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальних обов`язків, покладених на останнього даною ухвалою суду покласти на відповідний орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого: Радомишльське відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області.

У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.202 КПК України, посадовим особам роти конвойної служби ГУНП у Житомирській області негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_5 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнити останнього з-під варти.

Ухвалу суду направити до Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області для виконання.

В судовому засіданні оголосити перерву до 14.01.2021 о 10:30, повторити виклик учасників судового розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1