Справа № 732/1137/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/125/21
Категорія - продовження строку тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Городня Чернігівської області, громадянину України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому у цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , раніше судимому 04 червня 2020 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 289, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік; 13 липня 2020 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 січня 2021 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу його підзахисному скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з тих підстав, що ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з грубим порушенням норм КПК України.

Вказує на те, заявлені у клопотанні прокурора ризики не знайшли свого підтвердження та суперечать зібраним матеріалам. В свою чергу, суд обмежився тим, що перерахував ризики, вказані у ч. 1 ст. 177 КПК України, не пояснюючи які підстави, окрім тяжкості покарання та наявності судимостей змусили його вважати, що дані ризики дійсно мають місце.

З огляду на практику Європейського Суду, при вирішені питання щодо доцільності продовження запобіжних заходів, як впродовж досудового розслідування, так і під час судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу на початковій стадії розслідування.

На даний час кримінальне провадження в суді першої інстанції знаходиться на фінальному етапі, більшість свідків допитані, сам ОСОБА_6 з самого початку досудового слідства визнавав свою вину та активно сприяв у розкритті злочину.

При обранні міри запобіжного та її продовженні, суд не може керуватися самим лише фактом про тяжкість вчиненого злочину та можливу міру покарання для обвинуваченого, а має враховувати наявність та обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків.

При цьому, на порушення вимог ст. 183 КПК України, в ухвалі суду не розглядалось питання щодо можливості застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу та не вирішувалось питання про визначення розміру застави.

Таким чином, за відсутності ризиків про які зазначав прокурор, суд мав всі підстави для відмови у задоволенні його клопотання та був зобов`язаний вирішити питання про обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив про обрання його підзахисному іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, звертав увагу на безпідставне не визначення застави, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, наголосив на тому, що раніше ОСОБА_6 вже засуджувався за вчинення аналогічних злочинів та у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, знову вчинив аналогічний злочин, беззаперечно доведений ризик продовження злочинної діяльності, не заперечував проти визначення розміру застави, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

З матеріалів справи убачається, що ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 була проголошена 25 листопада 2020 року, вручена захиснику наступного дня, що підтверджується розпискою адвоката ОСОБА_7 від 26 листопада 2020 року.

Отже, направивши апеляційну скаргу 03 грудня 2020 року на адресу місцевого суду поштовим відправленням, захисник не пропустив строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим відсутня необхідність у поновленні строку, який фактично не був пропущений апелянтом.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, один із злочинів був вчинений за попередньою змовою групою осіб. ОСОБА_6 в 2020 році двічі був засуджений за навмисні злочини до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, новий аналогічний злочин був вчинений у період іспитового строку, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його як особи, що продовжує злочинну діяльність. При цьому, розуміючи тяжкість покарання може впливати на потерпілих та свідків з метою зміни останніми своїх показань на його користь, або ж ухилитися від суду та залишити територію України.

Посилання захисника на те, що свідки дали показання не виключають ризику, що обвинувачений при більш м`якому запобіжному заході зможе чинити тиск на них. Тим більше, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право заявити клопотання про повторний допит раніше допитаних учасників судового розгляду.

Розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, останній зможе ухилитися від суду та залишити територію України, проживаючи у прикордонному регіоні, який має пункти спрощеної системи пропуску. Тим більше, що на території України обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працює та не має стабільного джерела прибутку.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість скасування раніше обраного запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту.

Разом з тим, суд першої інстанції, на порушення вимог ч. 3 ст. 183 та ст.ст. 199, 331 КПК України, не визначив розмір застави, про що зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного/обвинуваченого, суд повинен, врахувати положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю вчинених злочинів.

При цьому, суду слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день апеляційного розгляду справи, буде відповідати вказаним вимогам закону та не буде завідомо непомірним для обвинуваченого.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.

Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 14-ї години 24 січня 2021 року включно.

Встановити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень, які необхідно внести у грошовій одиниці України на рахунок Чернігівського апеляційного суду: р/р 6681, МФО 820172 в ДКС України, , призначення платежу: застава

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_6 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти такі обов`язки: не відлучатися з міста свого проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматися від спілкування з потерпілим, свідками у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10