Справа №701/1339/19
Провадження №1-кп/702/52/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 року м. Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої-судді : ОСОБА_1
з секретарем судового засідання: ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2019 за № 0000227, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 206-2, ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2018 за № 0000233
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження прокурора- ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілих- ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , представник ТОВ «Вікторія» ОСОБА_14 , перекладач: ОСОБА_15 : не з`явились,
в с т а н о в и в :
В провадженні Монастирищенського районного суду Черкаської області знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , за ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 206-2, ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України (справа № 701/1339/19).
Від прокурора ОСОБА_5 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до якого в провадженні Монастирищенського районного суду Черкаської області перебуває об`єднане кримінальне провадження № 701/1339/19 (провадження №1-кп/702/52/20) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України.
Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів другого відділу прокуратури Черкаської області.
За змістом клопотання досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_3 у вересні 2018 року, діючи умисно, разом та за попередньою змовою з ОСОБА_4 із корисливих мотивів, протиправно заволодів майном ТОВ «Вікторія.» () в тому числі часткою його засновника шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, що заподіяло велику шкоду ТОВ «Вікторія» (), за наступних обставин.
Відповідно до наказу № 13/12 від 19.06.2012 ОСОБА_3 призначений на посаду директора ТОВ «Вікторія», .
Так, протягом 2018 року, точної дати в ході розслідування не встановлено, ОСОБА_4 вступив у злочинну змову з ОСОБА_3 , метою якої було незаконне заволодіння майном ТОВ «Вікторія .», , в тому числі часткою його засновника.
В подальшому, 24.09.2018 ОСОБА_3 не маючи відповідних повноважень, діючи в інтересах ОСОБА_4 всупереч інтересам засновника та в порушення положень Статуту ТОВ «Вікторія», перебуваючи у м. Черкаси склав Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 1/09 від 24.09.2019, в яке вніс завідомо неправдиві відомості щодо місця та часу проведення загальних зборів Товариства, а саме: 19124, Черкаська область, Монастирищенський район, с. Зюбриха, вул. Центральна, буд. 1, а також часу початку зборів 09 год. 00 хв. 24.09.2018.
Відповідно до Рішення № 1/09 від 24.09.2019 на зборах вирішили: дозволити продаж частки учасника ТОВ «Вікторія .» (), належної ТОВ «Вікторія» () у розмірі 100 % статутного капіталу, фізичній особі ОСОБА_4 ; змінити склад учасників ТОВ «Вікторія .» () на наступний: ТОВ «Вікторія» () виходить зі складу учасників ТОВ «Вікторія .» (), а ОСОБА_4 входить до складу учасників ТОВ «Вікторія .» (), з часткою володіння 100 % статутного капіталу.
Продовжуючи свій злочинний умисел на підставі вказаного рішення 24.09.2018 ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 перебуваючи в м. Черкаси склали фіктивний договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» (далі Договір купівлі-продажу частки), умови якого в частині внесення коштів на розрахункові рахунки, відкриті на ТОВ «Вікторія», за купівлю корпоративних прав товариства не мали намір виконувати.
У пункті 1 Договору купівлі-продажу частки зазначено, що продавець ТОВ «Вікторія» продає покупцю ОСОБА_4 свою частку у розмірі 100 % у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .», що еквівалентно 2029800,00 гривень.
Пунктом 1.4 Договору купівлі-продажу частки передбачено, що продавцю ТОВ «Вікторія» належить частка у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» у розмірі 100 % статутного капіталу Товариства.
У пунктах 2.1, 2.2 Договору купівлі-продажу частки зазначено, що ціна частки складає 100 % та відчужується за ціною 2 029 800,00 гривень.
Оплата вартості Частки, вказаної у пункті 2.1 Договору, здійснюється покупцем протягом 15-ти календарних днів після підписання договору. Валютою платежу за цим договором є грошова одиниця України гривня.
У підпункті 3.2.1 пункту 3.2 Договору купівлі-продажу частки зазначено, що покупець ОСОБА_4 зобов`язаний оплатити продавцю ТОВ «Вікторія» вартість Частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору та прийняти частку у власність.
У подальшому, в цей же день ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 склали акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія.» (), який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_16 , відповідно до якого: ТОВ «Вікторія» на виконання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» від 24.09.2018 передало, а ОСОБА_4 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .», , у розмірі 100 %. Номінальна вартість цієї частки складає 2 029 800,00 гривень; Сторони не мають одна до одної матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної у акті частки статутного капіталу ТОВ «Вікторія .».
Після цього, переслідуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння майном ТОВ «Вікторія .» ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Черкаси, склав Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 2/09 від 24.09.2019, в яке вніс завідомо неправдиві відомості щодо місця та часу проведення загальних зборів Товариства, а саме: 19124, Черкаська область, Монастирищенський район, с. Зюбриха, вул. Центральна, буд. 1, часу початку зборів 10 год. 00 хв. 24.09.2018, а також факту присутності під час зборів діючого на той час директора ТОВ «Вікторія .» ОСОБА_17 , який підтвердив свій намір щодо свого звільнення з посади і запропонував обрати на цю посаду ОСОБА_4 .
Ураховуючи вказані факти, значеним рішенням було призначено директором Товариства ОСОБА_4 , а також затверджена нова редакція Статуту ТОВ «Вікторія .».
Після затвердження Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 2/09 від 24.09.2019, а також нової редакції Статуту Товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_3 близько 14.05 год. прибули до Маньківської районної державної адміністрації, де ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_3 подав державному реєстратору наступні документи: Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 1/09 від 24.09.2019, Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 2/09 від 24.09.2019, нову редакцію Статуту ТОВ «Вікторія .», акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» () від 24.09.2018.
На підставі зазначених документів державний реєстратор Маньківської районної державної адміністрації ОСОБА_18 здійснила наступні реєстраційні дії щодо ТОВ «Вікторія .»: державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи: 24.09.2: зміна місцезнаходження, зміна складу або інформації про засновників; внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах: 24.09.2; зміна додаткової інформації, зміна керівника юридичної особи.
У подальшому, з метою надання вказаним протиправним діям законного характеру ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складено фіктивний акт звірки розрахунків від 08.10.2018 за Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» від 24.09.2018, в який внесли неправдиві відомості про те, що станом на 08.10.2018 покупець, в особі ОСОБА_4 здійснив повний розрахунок із Продавцем ТОВ «Вікторія», в особі ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» від 24.09.2018, шляхом передачі готівкових грошових коштів у розмірі 2 029 800,00 гривень.
Однак відповідно до висновку судово-економічної експертизи №СЕ2019/121 від 12.07.2019 факту отримання коштів від ОСОБА_4 за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» від 24.09.2018 за період з 01.09.2018 по 31.03.2019 не встановлено.
Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 заволодів майном товариства, в тому числі часткою 100 % статутного капіталу ТОВ «Вікторія .», засновником якого є ТОВ «Вікторія», що складає відповідно до висновку судово-економічної експертизи №СЕ2019/121 від 12.07.2019 10 118 500,00 гривень, чим, завдав шкоди ТОВ «Вікторія» () на вказану суму, що більш ніж в 11 485 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час вчинення кримінального правопорушення, тим самим заподіяв останньому велику шкоду.
Крім того, досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з директором ТОВ «Вікторія.» ОСОБА_4 , знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці на території м. Черкаси, в листопаді 2018 року, але не пізніше 13.11.2018, переслідуючи умисел на розірвання договорів суборенди 159 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих в адміністративних межах с. Зюбриха Монастирищенського району Черкаської області, склали завідомо підроблені офіційні документи, які посвідчують факти, що мають юридичне значення, а саме 159 угод б/н від 13.11.2018 про дострокове розірвання договорів суборенди земельних ділянок, укладених у 2016 році між ТОВ «Вікторія.» (суборендодавець) та ТОВ «Вікторія» (суборендар), в реквізити яких, достовірно знаючи, що з 10.10.2018 ОСОБА_3 не є керівником ТОВ «Вікторія» та не має законних повноважень підписувати офіційні документи від імені даного товариства, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внесли недостовірні відомості про те, що ОСОБА_3 є директором ТОВ «Вікторія». Після цього вищевказані 159 угод б/н про дострокове розірвання договорів суборенди земельних ділянок від 13.11.2018 були підписані ОСОБА_3 від імені ТОВ «Вікторія» та ОСОБА_4 від імені ТОВ «Вікторія.», а також посвідчені печатками вказаних підприємств.
В подальшому, 13.11.2018 зазначені 159 угод б/н про дострокове розірвання договорів суборенди земельних ділянок були подані ОСОБА_4 приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_19 для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
03.03.2020 Маньківським районним судом Черкаської області винесено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 строком на 2 місяці, тобто до 01.05.2020 з визначенням можливості внесення застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 017 050 грн.
23.06.2020 Монастирищенським районним судом Черкаської області винесено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 строком на 60 діб, тобто до 21.08.2020 з визначенням можливості внесення застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 017 050 грн.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Санкцією злочину, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, який відноситься до категорії тяжких, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та з конфіскацією майна.
Метою обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 є не тільки порушення вимог ч. 6 ст. 182 КПК України, а і забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам з його боку переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Таку поведінку можливо спрогнозувати, враховуючи попередні дії підозрюваного, які полягали у систематичній неявці для проведення слідчих (процесуальних) дій до органу досудового розслідування та суду. Також, встановлено, що ОСОБА_3 не зареєстрований за жодним місцем проживання.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності (засуджений Любомльським районним судом Волинської області 28.03.2017 за ч. 1 ст. 305, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 30 005 грн.) Також, ОСОБА_3 має документи для виїзду за кордон та у 2019 році виїжджав за межі України.
Установлено, що ОСОБА_3 офіційно не зареєстрований за місцем проживання, ухилявся від явки до органу досудового розслідування для проведення слідчих та процесуальних дій, перебував у розшуку, не має міцних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, виїжджав за межі України у 2019 році, порушував вимоги ухвали слідчого судді від 16.10.2019 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому є достатньо підстав вважати, що останній може продовжити переховуватися від суду, в тому числі шляхом виїзду за межі України, а також вчиняти нові злочини.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України зазначено, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта , клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців .
На підставі викладеного та враховуючи той факт, що строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 закінчується 21.08.2020, з метою проведення об`єктивного, повного та всебічного судового розгляду по даному кримінальному провадженню просить продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 206-2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб з визначенням можливості внесення застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що складає 2 017 050 грн.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_20 клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого підтримав повністю, просить його задоволити.
Представник потерпілих ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , проти можливості обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, яка висловлена захисником ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 заперечує.
В судовому засіданні захисник адвокат обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 та посилалася на те, що наразі прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так ОСОБА_3 не має на меті переховуватися від органу досудового розслідування та суду, не може впливати на свідків та потерпілих. Має постійне місце проживання, до затримання проживав в родині своєї співмешканки та на виконання ухвали слідчого судді здав слідчому на зберігання документи для виїзду за кордон. ОСОБА_3 в силу ст. 89 КК України є несудимим. Вважає, що наявні всі підстави для застосування відносно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту за місцем його проживання.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечував пояснив, що немає наміру ухилятися від суду, зобов`язується з`являтися на виклики. Вважає, що злочин в якому його обвинувачують не є злочином проти життя чи здоров`я, а тому відносно нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Також просив суд зменшити йому розмір застави, оскільки вона має бути співмірна його можливостям, а наразі є для нього непомірною.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечили. Вважають, що ОСОБА_3 не є суспільно небезпечним та відносно нього можливо обрати більш м`який запобіжний захід.
В судове засідання потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , представник ТОВ «Вікторія» ОСОБА_14 не з`явились по невідомій суду причині. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.
Заслухавши думку учасників судового засідання, покази свідка, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 206 2 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 206 2 КПК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Метою продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам з його боку переховуватися від суду. Таку поведінку можливо очікувати та можливо очікувати, що такий ризик справдиться, враховуючи попередні дії обвинуваченого, які полягали у неявці для проведення слідчих (процесуальних) дій до органу досудового розслідування.
Крім цього, ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності (засуджений Любомльським районним судом Волинської області 28.03.2017 за ч. 1 ст. 305, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 30 005 грн.). Не зважаючи на те, що в силу ст. 89 КК України ОСОБА_3 вважається не судимим, суд вважає, що дана обставина в сукупності з іншими обставинами має значення для характеристики обвинуваченого та дає підстави вважати про можливу ймовірність вчинення ним злочинів. Також, ОСОБА_3 маючи документи для виїзду за кордон у 2019 році виїжджав за межі України.
Суд вважає, що посилання захисника на ту обставину, що ОСОБА_3 здав на зберігання слідчому документи для виїзду за кордон, не є достатньою для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки судом оцінюється як характеризуюча обвинуваченого обставина сама можливість виїзду обвинуваченого за кордон. Вказані обставини обвинуваченим не спростовані.
Встановлено, що ОСОБА_3 офіційно не зареєстрований за жодним місцем проживання, ухилявся від явки до органу досудового розслідування для проведення слідчих та процесуальних дій, як наслідок оголошений та перебував у розшуку, немає міцних соціальних зав`язків, порушував вимоги ухвали слідчого судді від 16.10.2019 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому є достатньо підстав вважати, що останній може продовжити переховуватися від суду, в тому числі шляхом виїзду за межі України.
Свідок ОСОБА_21 будучи допитаною в судовому засіданні показала, що має у власності 1/3 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Співвласниками іншої частини будинку в розмірі по 1/3 частині є її та потерпілого пана ОСОБА_22 малолітні діти. Частка в натурі не виділена. Між нею та потерпілим паном ОСОБА_22 існує усна домовленість про не відвідування ним будинку в якому вона проживає з дітьми. Будь-якого заборонного припису, виданого відповідними органами на відвідування потерпілим місця проживання його малолітніх дітей немає. Крім цього показала, що обвинувачений до затримання проживав разом з ними у вказаному будинку та має гарні стосунки з її дітьми. Вона надає згоду на проживання обвинуваченого в її будинку у разі зміни йому запобіжного заходу.
Суд вважає, що покази свідка ОСОБА_21 не можуть слугувати надійною підставою виконання ОСОБА_3 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та убезпечити наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, приймаючи до уваги доведеність обґрунтованих ризиків та той факт, що ОСОБА_3 , у разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, буде мати реальну можливість вільної зміни свого місця перебування, що не дасть можливості здійснення дієвого контролю за його поведінкою та виконання ним покладених судом обов`язків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів таких, як особисте зобов`язання, особиста порука, чи то домашній арешт, відсутність реєстрації місця проживання як права на законне перебування в конкретному житловому приміщенні необмежене в часі.
Згідно з практикою ЄСПЛ до ризиків, на які можна посилатись при вирішенні питання про взяття особи під варту, належать: 1) ризик переховування і тоді в рішенні суду мають бути зазначені обставини, які дають підстави очікувати, що такий ризик може справдитись, наприклад дані, що ця особа раніше ухилялась від слідства та суду, 2) перешкоджання здійсненню правосуддя. Цей ризик може полягати у вчиненні підозрюваним особисто чи спільно з іншими особами незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію чи знищення доказів; небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, 3) вчинення нових кримінальних правопорушень. Він може згадуватись тоді, коли попередня поведінка особи дає підстави очікувати, що вона не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, які передбачені ст. 178 КПК України.
Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, суд розглянувши питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та доцільності зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зменшення розміру застави, оцінивши доводи всіх учасників судового засідання, дійшов висновку, що оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні докази обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, збереження на даний час тих ризиків, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу і які передбачені у ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, враховуючи попередні дії обвинуваченого, які полягали у неявці для проведення слідчих (процесуальних) дій до органу досудового розслідування та те, що ОСОБА_3 не зареєстрований за жодним місцем проживання, перебував у розшуку, немає міцних соціальних зав`язків, порушував вимоги ухвали слідчого судді від 16.10.2019 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому є достатньо підстав вважати, що останній може продовжити переховуватися від суду, інші більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановлених ст. 177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає до задоволення, та вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, тобто до 15.10.2020, включно із визначенням розміру застави на підставі ст. 182, 183 КПК України.
За вказаних вище обставин суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
У рішенні від 12 березня 2009 року у справі «Олексадр Макаров проти Росії» №152117/07 Європейський суд з прав людини вказав, що «... сума застави повинна оцінюватися головним чином по відношенню заінтересованої особи, його активів... іншими словами, ступенем впевненості, яка можлива в тому, що перспектива втрати забезпечення у випадку його неявки в суд послужить достатнім фактором, виключаючи з його сторони будь-яке бажання зникнути».
Тобто, розмір застави, згідно вимог ч.4 ст. 182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання сховатися.
Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Будь-яких належних та допустимих доказів непомірності раніше визначеної судом застави та підстав для її зменшення суду стороною захисту не надано.
Частиною 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину.
На підставі ст. 182, 183 КПК України заставу необхідно визначити в розмірі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 017 050 грн., та покласти на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Така застава буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 219, 284, 290, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 задоволити.
Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, починаючи з 17 серпня 2020 року до 15 жовтня 2020 року включно.
Визначити розмір застави в сумі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 017 050 грн., у випадку внесення якої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під варти.
У випадку внесення застави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави з покладенням на нього строком 60 днів з дня внесення застави наступних обов`язків:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно нього;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду у провадженні яких перебуває кримінальне провадження відносно нього;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
5) носити електронний засіб контролю.
Застосування електронного засобу контролю здійснюється слідчим або уповноваженими працівниками органу поліції визначеного слідчим.
Роз`яснити ОСОБА_3 та заставодавцю (якщо особа буде відмінна від ОСОБА_3 ), що у разі якщо ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причини чи не повідомить причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього цією ухвалою обов`язки застава звертається в дохід держави. Питання про звернення застави в дохід держави вирішується судом.
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід та у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 про зменшення розміру застави відмовити повністю.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору, представнику потерпілих, та направити уповноваженій службовій особі Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор", начальнику ІТТ № 2 ГУНП в Черкаській області.
Ухвала про продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено та оголошено 21 серпня 2020 року о 13 год 50 хв.

Суддя ОСОБА_1