Провадження №1-кп/748/73/20
Єдиний унікальний № 748/2700/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області
у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 вересня 2019 року за № 0000080, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Малин, Житомирської області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Військовослужбовець військової служби за контактом військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п.1,2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на тимчасове ухилення від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов"язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

09 вересня 2019 року старший солдат ОСОБА_3 розуміючи протиправність своїх дій добровільно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 .

Так, старший солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби у період з 21.08.2019 по 08.09.2019 не виконував, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи переважну більшість часу за місцем свого проживання в м. Малин, Житомирської області.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контактом військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , 21.08.2019 самовільно залишив розташування військової частини, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
01 жовтня 2020 року між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , у порядку передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого, ОСОБА_3 зобов`язався під час судового розгляду беззастережно та в повному обсязі визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення.
В угоді передбачено наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та earch.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2019_04_25/pravo1/ НОМЕР_2 .html?pravo=1" title="Кримінальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2341-III від 05.04.2001">КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбаченні ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Під час узгодження міри покарання сторонами взято до уваги тяжкість вчиненого злочину, співпрацю ОСОБА_3 зі стороною обвинувачення під час досудового розслідування, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, приймав участь в бойових діях із захисту суверенітету та територіальної цілісності України, а також обставини, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, а саме - щире каяття, вчинення злочину вперше, участь в бойових діях із захисту суверенітету та територіальної цілісності України, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання.
В силу вищевикладеного сторони дійшли згоди про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України з призначенням більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме вважали за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної статті Особливої частини КК України.
У зв`язку з викладеним на підставі ст. 69 КК України сторони погодились на призначення ОСОБА_3 іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції за ч. 4 ст. 407 КК України, та просили призначити покарання у виді штрафу в розмірі 590 неоподаткоаних мінімумів доходів громадян, що становить 10 030,00 грн.
Суд, перевіривши угоду, заслухавши учасників судового провадження, дійшов висновку, що угода відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Зокрема, у силу ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно зі ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК, віднесений до тяжких злочинів.
У цьому кримінальному провадженні потерпілі відсутні.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає положенням ст. 472 КПК, оскільки містить дані про її сторони, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого відповідно до Кримінального кодексу України, істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ч. 4 ст. 407 КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження вказаної угоди та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами цієї угоди покарання.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 65, 69 КК України, ст.ст. 314, 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 01 жовтня 2020 року укладену між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 01.10.2020 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 590 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 10 030 (десять тисяч тридцять) гривень 00 коп..
Вирок суду може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угод; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі відсутності апеляційної скарги.

Протягом строку апеляційного оскарження матеріали кримінального провадження ніким не можуть бути витребувані із суду. У цей строк суд зобов`язаний надати учасникам судового провадження за їх клопотанням можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1