Справа № 541/1445/19
Провадження № 1-кп/525/11/2020

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2020 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2019 року за №0000309 про обвинувачення

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі

Сорочинці Миргородського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою

АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з

середньою освітою, не працюючого (належні докази про це в матеріалах справи відсутні), не одруженого,

раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину),

передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в:

27 квітня 2019 року близько 22 години 30 хвилин в селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом-автомобілем ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , маючи посвідчення водія відповідної категорії, рухаючись біля будинку №26 по вулиці Гоголя, з власної необережності, порушуючи вимоги п.п.1.2,10.1,11.2 Правил дорожнього руху України, об`їжджаючи ями на асфальтному покритті, які знаходилися на його смузі руху, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, не переконався в безпеці виконуваного ним маневру, змінив напрямок свого руху, виїхав на смугу зустрічного руху та рухався по ній, чим створив небезпеку для руху водія мотоцикла «Мустанг», номер рами НОМЕР_3 ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку з порушенням п.п.2.1«а»,«б»,19.1 «а» Правил дорожнього руху України, та з яким в подальшому ОСОБА_6 допустив зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи №86 від 19.06.2019 року отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепу з переходом на основу; перелом кісток лицьового черепу; забій головного мозку середнього ступеню; епідуральна гематома середньої черепної ямки; пневмоцефалія; забійна рвана рана скроневої ділянки справа, зсаднення та рвані рани лівої половини обличчя, параорбітальна гематома зліва, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по ступеню тяжкості у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №300 від 07.06.2019 року, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п.п.1.2,10.1,11.2 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання ним п.п.1.2,10.1,11.2 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при зазначених вище обставинах визнав повністю і суду пояснив, що близько 22 год. 30 хв. 27.04.2019 року він їхав по вулиці Гоголя в селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області на автомобілі ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить його дідові зі швидкістю близько 40 км/год з увімкненим ближнім світлом фар, дорожнє полотно було сухе. По ходу його руху були ями, тому він вирішив їх об`їхати по зустрічній смузі руху. Він виїхав на смугу зустрічного руху і їхав по ній, коли раптово побачив, що йому назустріч рухається без світла мотоцикл. Він різко почав гальмувати, щоб уникнути зіткнення, однак зіткнення з мотоциклом уникнути не вдалося. Після цього на місце події прибули відповідні служби, проводився огляд місця події. Вказав, що потерпілий ОСОБА_5 був госпіталізований до медичного закладу з місця події. Він передав на лікування потерпілого грошові кошти в сумі 5000 грн. Вказав, що у вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України доведена такими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що у вечірній час 27.04.2019 року він на мотоциклі Мустанг їхав вулицею селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, потім повернув на головну вулицю Гоголя. Він рухався на третій передачі з невеликою швидкістю, світло на його мопеді було вимкнено, шолому в той вечір він не одягнув. Рухаючись по своїй полосі руху він побачив, що йому назустріч рухається легковий автомобіль, який почав з`їжджати на його смугу руху. Він почав зміщуватися праворуч, однак зустрічний автомобіль продовжував рух по його ( ОСОБА_5 ) смузі руху і продовжував зміщуватися вліво, він ( ОСОБА_5 ) намагався загальмувати, однак в цей момент відбулося зіткнення керованого ним мотоциклу з легковим автомобілем ВАЗ-2103. Вказав, що зіткнення транспортних засобів відбулося на його смузі руху, оскільки водій автомобіля ВАЗ-2103 ОСОБА_6 виїхав на його смугу руху. Вказав, що після зіткнення транспортних засобів він втратив свідомість і прийшов до свідомості в лікарняному закладі. Також зазначив про те, що він лікувався у Миргородській ЦРЛ та в Полтавській обласній клінічній лікарні, оскільки в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження. Зазначив, що він не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого ОСОБА_6 , цивільного позову в межах даного кримінального провадження не пред`являв;

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 квітня 2019 року зі схемою та фототаблицею до нього, де з участю понятих зафіксовано загальний вигляд місця ДТП на вулиці Гоголя в селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, зафіксовано на місці ДТП розміщення пошкоджених транспортних засобів автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 та мотоцикла «Мустанг» по відношенню один до одного та відносно інших елементів автодороги, зафіксовано наявність гальмівного шляху, про що відображено на план-схемі та в протоколі огляду місця події, також зафіксовані наявні на автомобілі та мотоциклі механічні пошкодження (в основному передньої частини легкового автомобіля та передньої частини мотоциклу «Мустанг»), також на передній частині вищевказаного автомобіля ВАЗ-2103 наявні сліди речовини бурого кольору, на асфальтовому покритті зафіксовані залишки частин від автомобіля ВАЗ-2103 та від мотоциклу «Мустанг» (а.с.п.94-103,104,105-111); в ході проведення даного огляду місця пригоди не встановлено і не зафіксовано будь-яких інших слідів гальмування, ніж ті, що вказані у даному протоколі та план-схемі до нього; вбачається, що даний протокол підписаний слідчим, понятими та одним із учасників дорожньо-транспортної пригоди-водієм ОСОБА_6 без будь-яких застережень, доповнень чи зауважень;

- даними постанови про визнання у справі речових доказів від 28.04.2019 року про те, що по даному кримінальному провадженню в якості речових доказів визнано автомобіль ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер кузова НОМЕР_4 та мотоцикл «Мустанг», номер рами НОМЕР_3 , які передані на зберігання до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області (а.с.112);

- висновком експерта (судово-медичної експертизи №86 від 19.06.2019 року) про те, що при судово-медичній експертизі по історії хвороби №3448/260/366 КНП Миргородська ЦРЛ та історії хвороби №9173 Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського, у потерпілого ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепу з переходом на основу; перелом кісток лицьового черепу; забій головного мозку середнього ступеню; епідуральна гематома середньої черепної ямки; пневмоцефалія; забійна рвана рана скроневої ділянки справа, зсаднення та рвані рани лівої половини обличчя, параорбітальна гематома зліва, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по ступеню тяжкості у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення (а.с.а.с.123-124);

-висновком експерта (судової експертизи технічного стану транспортного засобу) №281 від 30.05.2019 року з фототаблицею до нього про те, що на момент проведення огляду робоча гальмівна система переднього колеса досліджуваного мотоцикла Musstang МТ110-2В без д.н.з. знаходилася в несправному та непрацездатному стані у зв`язку з відсутністю приводу гальмівного барабану (тросу) разом з важелем переднього гальма гальмівного механізму переднього колеса на своєму конструктивному місці кріплення, що тим самим унеможливлює використання гальм переднього колеса; дана несправність робочої гальмівної системи переднього колеса настала до ДТП шляхом порушення водієм вищевказаного транспортного засобу п.2.3 ПДР України; рульове керування та ходова частина даного мотоцикла знаходяться у несправному та непрацездатному стані у зв`язку з ДТП (а.с.а.с.131-137);

-висновком експерта (судової експертизи технічного стану транспортного засобу) №280 від 24.05.2019 року з фототаблицею до нього про те, що на момент проведення огляду робоча гальмівна система, рульове керування досліджуваного автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 знаходилося у працездатному стані; ходова частина досліджуваного автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 знаходилася у несправному стані, проте працездатному стані у зв`язку з зміщенням зі свого конструктивного місця кріплення стабілізатора поперечної стійкості зі сторони лівого та правого коліс дана несправність настала внаслідок ДТП; несправності ходової частини, а саме: зміщення зі свого конструктивного місця кріплення стабілізатора поперечної стійкості зі сторони лівого та правого коліс настало внаслідок ДТП (а.с.а.с.141-148);

-даним протоколу додаткового огляду місця ДТП, складеного 15.05.2019 року зі схемою та фототаблицею до нього, де з участю понятих водій ОСОБА_6 на місці показав механізм свого руху у вечірній час 27.04.2019 року, показав свій виїзд на смугу зустрічного руху та вказав на місце зіткнення керованого ним автомобіля ВАЗ-2103 з мотоциклом під керуванням водія ОСОБА_5 на смузі руху даного водія (а.с.а.с.152-158); з даного протоколу вбачається, що дана слідча дія проводилася в період часу з 22 год. 20 хв. по 23 год. 07 хв. в темний час доби, на автомобілі, який використовувався в даній слідчій дії, було увімкнене ближнє світло фар; також вбачається, що даний протокол підписаний всіма учасниками даної слідчої дії без будь-яких зауважень, доповнень чи застережень;

- висновком експерта (судової автотехнічної експертизи №300 від 07.06.2019 року) про те, що в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п.п.1.2,10.1,11.2 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання ним п.п.1.2,10.1,11.2 Правил дорожнього руху України (а.с.а.с.162-166).

Дослідивши та проаналізувавши у своєму взаємозв`язку та сукупності докази по даному кримінальному провадженню, що надані на засадах змагальності та диспозитивності, і давши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми необережними діями порушив правила безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом автомобілем ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження, тобто він вчинив кримінальне правопорушення (злочин) і такі його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.

У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року).
Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч.2 ст.94 КПК України).

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виходити з положень ст.94 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), диспозиція норм ст.286 КК України та ст.124 КУпАП є бланкетною, у зв`язку з чим необхідно детально встановлювати, у чому саме полягають порушення певних правил дорожнього руху і яких з них і ким не додержано та чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
В пункті 1.2 Правил дорожнього руху України імперативно визначено, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів.

Згідно до імперативних положень п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пунктом 11.2 даних Правил встановлено, що нерейкові транспортні засоби (до яких віднесено автомобіль ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , яким в момент ДТП керував водій-обвинувачений ОСОБА_6 ) повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини.

За змістом юридичної конструкції статті 286 КК України, вказаний злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом. Тому, ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1,2 або 3 цієї статті, і перебувають з ними у причинному зв`язку. Про необхідність з`ясування і відображення у вироку, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також у правових позиціях Верховного Суду України (№5-18кс14 від 20.11.2014 року) та у роз`ясненні, яке міститься у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

З огляду на вищевикладене, виходячи з сукупності досліджених доказів у справі, з урахуванням роз`яснень, що міститься у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд приймає до уваги висновок проведеної у справі судово-автотехнічної експертизи №300 від 07.06.2019 року про те, що в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п.п.1.2,10.1,11.2 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди; в заданій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання ним п.п.1.2,10.1,11.2 Правил дорожнього руху України. Ці висновки в своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються з даними протоколу огляду місця ДТП від 27.04.2019 року зі схемою та фототаблицями до нього, стабільними та послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_5 (водія мотоциклу «Мустанг») про обставини та механізм даної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце о 22 год. 30 хв. 27.04.2019 року на вулиці Гоголя в селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, а також з даними та відомостями, що містяться у протоколі проведення додаткового огляду місця ДТП від 15.05.2019 року зі схемою та фототаблицею до нього з участю водія ОСОБА_6 , який на місці та в деталях розповів про обставини даної ДТП та показав місце зіткнення транспортних засобів на відповідній частині дороги (вулиці Гоголя поруч з будинком №26 в селі Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області).

Суд, враховуючи вищевказані висновки, до яких він дійшов вище, виконуючи положення ст.94 КПК України, також приймає до уваги як належні і допустимі показання потерпілого у справі ОСОБА_5 , оскільки його показання щодо обставин та механізму ДТП, що мала місце 27.04.2019 року у вечірній час на вулиці Гоголя біля будинку АДРЕСА_1 є стабільними та послідовними, узгоджуються системно як з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , так і з даними, що містяться у протоколі огляду місця ДТП від 27.04.2019 року зі схемою та фототаблицями до нього, висновками проведеної у справі судово-автотехнічної експертизи №300 від 07.06.2019 року в їх сукупності та взаємозв`язку.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19 грудня 2008 року), при призначенні покарання за ст.286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ст.65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду і міри покарання суд враховує вищевикладені положення ст.61 Конституції України, практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, а також відповідно до ст.65 КК України тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що згідно ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України є необережним тяжким злочином, те, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив у тверезому стані, обстановку та обставини вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, те, що потерпілий у справі також допустив порушення п.п.2.1«а»,«б»,19.1 «а» Правил дорожнього руху України, наслідки, що настали, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, який усвідомив наслідки своїх протиправних дій і надав суду визнавальні показання, жалкуючи про вчинене, характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 , який має молодий вік, є працездатною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, оскільки раніше він не судимий, не працює (відомості про місце роботи в матеріалах справи відсутні, хоча зі слів в судовому засіданні обвинувачений вказував, що з грудня 2019 року працює робочим в підприємстві «Нафтохімсервіс» в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області), те, що за місцем свого проживання обвинувачений характеризується позитивно, проживає з батьками та братом, його сімейне становище, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра обвинувачений не перебуває, наявність таких пом`якшуючих покарання обставин як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вжиття заходів щодо відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, думку потерпілого щодо призначення покарання, який не наполягав на суворому покаранні щодо обвинуваченого, матеріали досудової доповіді уповноваженого представника органу пробації, зі змісту яких вбачається, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і з урахуванням сукупності вищевикладеного суд приходить до висновку, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), що передбачений ч.2 ст.286 КК України, який є необережним, хоч і тяжким злочином, враховуючи характер допущених ним порушень Правил дорожнього руху України та його ставлення до цієї події, з урахуванням наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих покарання обставин, молодого віку обвинуваченого та те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, відомості, що містяться в досудовій доповіді органу пробації відносно обвинуваченого, а також з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , яку він висловив в судовому засіданні щодо призначення обвинуваченому покарання за вчинення даного кримінального правопорушення, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільні позови прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 в інтересах держави в особі фінансового управління Миргородської райдержадміністрації до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок кримінального правопорушення на суму 1563 грн. 66 коп. (а.с.а.с.7-8) та в інтересах держави в особі КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок кримінального правопорушення на суму 6540 грн.43 коп. (а.с.а.с.10-11) підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.1206 Цивільного Кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. У відповідності до вимог ч.3 цієї статті, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 після отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП проходив стаціонарне лікування в реанімаційному відділенні Миргородської ЦРЛ в період з 27.04.2019 року по 30.04.2019 року, за даний період на стаціонарне лікування Миргородською ЦРЛ затрачено грошові кошти в сумі 1563 грн.66 коп. (а.с.9).

Також, після отримання тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_5 проходив лікування в нейрохірургічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського, де перебував з 30.04.2019 року по 08.05.2019 року, при цьому, відповідно до розрахунку вищевказаного медичного закладу, вартість фактичних витрат на стаціонарне лікування хворого ОСОБА_5 становить 6540 грн.43 коп. (а.с.12).

Враховуючи викладене та те, що дані цивільні позови уповноваженого прокурора в інтересах відповідних медичних закладів визнається у повному обсязі обвинуваченим у справі ОСОБА_6 , з урахуванням обґрунтувань та доводів, які наведені прокурором на підтвердження заявлених позовних вимог та наданих і досліджених в судовому засіданні розрахунків лікування та надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_5 відповідними медичними закладами у відповідні періоди часу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Фінансового управління Миргородської райдержадміністрації (ГУДКУ в Полтавській області, р/р 0305, код 37845125, ОПЕР МФО 831019, призначення платежу КЕКД 24060301) витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 в сумі 1563 грн.66 коп. та на користь Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В.Скліфосовського Полтавської обласної ради» (м. Полтава, вулиця Шевченка, 23, ГУДКУ у Полтавській області, р/р НОМЕР_5 , код 01999106, МФО 831019) витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 6540 грн.43 коп.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_5 в межах даного кримінального провадження не заявлявся. У зв`язку з викладеним, суд вважає за можливе роз`яснити потерпілому положення ч.7 ст.128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 під час досудового розслідування не обирався; підстав для обрання йому запобіжного заходу в даний час суд не вбачає.

По даному кримінальному провадженню маються витрати на залучення експертів в загальній сумі 1884 грн.12 коп. (а.с.а.с.130,140,162), які відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази по даному кримінальному провадженню: легковий автомобіль марки ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , оранжевого кольору, серійний номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 та знаходиться на майданчику зберігання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вулиця Я.Усика, 34 (а.с.а.с.112,114) належить повернути його власнику ОСОБА_8 , знявши арешт з даного автомобіля, який був накладений на нього ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_10 від 03.05.2019 року (а.с.а.с.149-151); мотоцикл «Мустанг», без державних номерних знаків, номер рами НОМЕР_3 , що перебуває у користуванні ОСОБА_5 та знаходиться на майданчику зберігання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вулиця Я.Усика, 34 (а.с.112) належить повернути його володільцю ОСОБА_5 , знявши арешт з даного мотоцикла, який був накладений на нього ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_10 від 03.05.2019 року (а.с.а.с.149-151).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 в інтересах держави в особі Фінансового управління Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок кримінального правопорушення задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого на проживання в АДРЕСА_1 на користь Фінансового управління Миргородської райдержадміністрації (ГУДКУ в Полтавській області, р/р 0305, код 37845125, ОПЕР МФО 831019, призначення платежу КЕКД 24060301) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 в сумі 1563 грн.66 коп.

Цивільний позов прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В.Скліфосовського Полтавської обласної ради» до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок кримінального правопорушення задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого на проживання в АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В.Скліфосовського Полтавської обласної ради» (м. Полтава, вулиця Шевченка, 23, ГУДКУ у Полтавській області, р/р 1527, код 01999106, МФО 831019) витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 6540 грн.43 коп.

В рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта, стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого на проживання в АДРЕСА_1 на користь держави кошти в загальній сумі 1884 грн.12 коп.
Речові докази по даному кримінальному провадженню: легковий автомобіль марки ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , оранжевого кольору, серійний номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 та знаходиться на майданчику зберігання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вулиця Я.Усика, 34 - повернути власнику громадянину ОСОБА_8 , знявши арешт з даного автомобіля, який був накладений на нього ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_10 від 03.05.2019 року; мотоцикл «Мустанг», без державних номерних знаків, номер рами НОМЕР_3 , що перебуває у користуванні ОСОБА_5 та знаходиться на майданчику зберігання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вулиця Я.Усика, 34 - повернути володільцю громадянину ОСОБА_5 , знявши арешт з даного мотоцикла, який був накладений на нього ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_10 від 03.05.2019 року.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1