Справа № 127/6182/19
Провадження №11-кп/801/409/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянула матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2020, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до 04.04.2020 включно відносно ОСОБА_6 ,
-який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , мотивував прийняте рішення тим, що обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненому проти життя та здоров`я особи, неодружений, дітей на утриманні не має, не працює, не має постійного джерела прибутку, що свідчить про відсутність соціально стримуючих факторів та дає підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду. Крім того, у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Суд вказав, що під час розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 є особою раніше судимою, а тому може продовжити вчинювати інші злочини, свідки у вказаному кримінальному провадженні є знайомі та родичі обвинуваченого, тому він може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки на розгляді у Вінницькому районному суді Вінницької області також перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені ряду злочинів, а тому ОСОБА_10 може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати та не зменшились

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом було порушено порядок та процедуру розгляду питання про продовження строку тримання під вартою, оскільки при постановленні ухвали суд керувався правилами ч. 3 с. 331 КПК України, тобто прийняв таке рішення з власної ініціативи.

На думку адвоката, суд першої інстанції не врахував, що згідно ч. 2 ст. 331 КПК України продовження строку тримання під вартою має відбуватись згідно правил Розділу 18 КПК України, тобто на підставі клопотання прокурора.

Окремо захисник звертає увагу, що суд безпідставно послався при обґрунтуванні наявності ризиків на попередню ухвалу, чим допустив порушення ст. 198 КПК України, оскільки така ухвала не має преюдиціального значення для суду. Тобто, наявність щодо обвинуваченого ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, належним чином не було доведено.

Додатково посилається на практику Європейського суду з прав людини на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката, які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, потерпілого та його представника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, прокурора, який пояснив, що клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою заявляв, однак робив це усно, а тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Колегія суддів вважає вірними доводи місцевого суду про те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненому проти життя та здоров`я особи, неодружений, дітей на утриманні не має, не працює, не має постійного джерела прибутку, що свідчить про відсутність соціально стримуючих факторів та дає підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду. Крім того, у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Прокурором були доведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 є особою раніше судимою, а тому може продовжити вчинювати інші злочини, свідки у вказаному кримінальному провадженні є знайомі та родичі обвинуваченого, тому він може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки на розгляді у Вінницькому районному суді Вінницької області також перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені ряду злочинів, а тому ОСОБА_6 може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
З огляду на вказане, безпідставними є твердження адвоката про те, що суд при дослідженні ризиків послався на попередню ухвалу суду, оскільки, як убачається із тексту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою досліджував наявні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ризики та обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.
Суд зважає на доводи апеляційної скарги адвоката в частині порушення порядку розгляду питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, однак саме лише посилання суду у своєму рішенні на норми ст. 331 КПК України не свідчить про те, що таке рішення судом було прийнято з власної ініціативи.
Як убачається із тексту оскаржуваної ухвали, що підтвердив в апеляційному суді прокурор, сторона обвинувачення у судовому засіданні заявляла усне клопотання про продовження щодо обвинуваченого строку дії запобіжного заходу, яке і було предметом судового розгляду, підтвердженням чого є зміст резолютивної частини ухвали суду, згідно якої суд задовольнив клопотання прокурора, а не лише заслухав його думку щодо продовження строку тримання під вартою з ініціативи суду.
Відсутність письмового клопотання прокурора згідно вимог Розділу 18 КПК України не є достатньою підставою для скасування такого рішення. У даному випадку сторона захисту могла заявити клопотання про відкладення розгляду з метою спростування доводів клопотання прокурора.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» дійшов висновку, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», у справі «Летельє проти Франції» вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
З огляду на вказане, існує ризик того, що в разі застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою або не застосування його взагалі, останній може не виконувати його умови, покинути місце свого проживання, не з`являтись до суду, вчиняти нові злочини, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину .
Отже, суддею при продовженні запобіжного заходу відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховані обставини та ризики зазначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, що стали підставою застосування запобіжного заходу.
На думку Суду, обвинувачений не має міцних соціально-стримуючих факторів, а тому суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку про необхідність його задоволення.
Жодних нових обставин, передбачених ст. 178 КПК України, що не були враховані суддею при продовжені запобіжного заходу, в апеляційній скарзі не наведено.
Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали судді по справі не встановлено, тому враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 405, 406, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2020, якою ОСОБА_6 строк тримання під вартою продовжено до 04.04.2020 без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3