Справа №591/5409/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/352/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2019 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності правової кваліфікації його дій, просив переглянути вирок суду в частині призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст.185 ч.1 КК України та призначено йому за цим законом покарання у вигляді п`яти місяців арешту.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 суму в рахунок відшкодування матеріальної шкоди розміром 1381,31 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди суму розміром 3000 грн., а всього 4381,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати розміром 2355,15 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

У доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 вказує на те, що він вину у вчиненні злочину визнав повністю, моральну та матеріальну шкоду відшкодував в повному обсязі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_9 13.08.2019 року близько 01.00 год., перебуваючи біля будинку №34 по вулиці СКД м. Суми, помітив автомобіль марки ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_1 що стояв у дворі, вирішив здійснити з нього викрадення. Діючи таємно, шляхом підбору ключа відкрив замок і в 01:10 годин проник до салону, звідки викрав автомагнітолу CDX-GT 6313 USB MP3 FM вартістю згідно висновку експертизи від 20.08.2019 року становить 285 грн., відєднавши її від місця встановлення, набір інструментів для авто «Мішелін», вартістю відповідно до вказаної експертизи 761 грн., лампочки на фари в кількості 2 шт., вартістю відповідно до висновку експертизи 335,31 грн., а також інші речі які цінності не представляють, а всього було викрадено майна на загальну суму 1381,31 грн., чим завдав збитки потерпілій ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які також підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і просили змінити вирок в частині покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого, він не погоджується із призначеним йому покаранням, тому колегія суддів здійснює перегляд вироку лише в цій частині.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції при визначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обтяжуючих обставин відповідно до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючими обставинами відповідно до вимог ст. 66 КК України, судом визнано повне визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, позитивну характеристику за місцем мешкання, тяжких наслідки від скоєного злочину не настало. Також враховано висновок зазначений в досудовій доповіді органу пробації відносно обвинуваченого, які просять не позбавляти його волі, також суд врахував і той факт, що збитки від викрадення були не відшкодовані.

З урахуванням обставин справи, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, даних які пом`якшують покарання обвинуваченого з урахування думки потерпілої, яка просить суворо покарати обвинуваченого, а також з урахуванням того, що обвинувачений не працює, збитки протягом з серпня 2019 року по час судового розгляду не відшкодував, суд вважав, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе з призначенням йому покарання у вигляді арешту, дане покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції , при ухваленні вироку та визначенні виду покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, внаслідок чого призначив покарання, яке за своєю суворістю не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Так, вчинений обвинуваченим ОСОБА_9 злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження було встановлено, що не ставиться під сумнім стороною обвинувачення, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, активно сприяв у розкритті вказаного кримінального провадження, вину у вчиненому визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, тяжких наслідків від злочину не настало, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений повністю визнав заявлений потерпілою цивільний позов та на час звернення до суду з апеляційною скарги, повністю відшкодував потерпілій понесену нею майнову та немайнову шкоду на загальну суму 4380 грн, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_10 розпискою (а.п. 6).

Ці обставини також підтвердила і сама потерпіла в ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів бере до уваги і висновок органу пробації про можливість виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк, відповідно до якого з урахуванням інформації, що характеризує обвинуваченого, його способу життя, відсутність історії правопорушень, наявності кримінального фактору, який може вплив на ризик вчинення кримінального правопорушення, а також середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши покарання не пов`язане з позбавлення волі (а.п. 42-43).

Слід зазначити також, що позиція потерпілої щодо виду та міри покарання може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Таким чином, оцінивши наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що є підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання та визначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт, яке буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог п.1) ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 418 КПК України, у разі пом`якшення призначеного покарання, суд апеляційної інстанції змінює вирок шляхом постановлення ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_9 покарання та задоволення поданої обвинуваченим апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2019 року відносно ОСОБА_9 в частині призначеного йому покарання змінити, у зв`язку з пом`якшенням призначеного судом першої інстанції покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2019 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4