Ухвала
Іменем України
23 грудня 2019 р.

м. Київ
Справа № 601/2390/18
Провадження № 51- 6273 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Тернопільської області на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_4 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року вищевказану ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

ОСОБА_4 було пред`явлено обвинувачення в тому, що вона в ніч з 13 на 14 листопада 2018 року (точний час не встановлено), з відкритої території подвір`я будинковолодіння в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 і до якого вона мала вільний доступ, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, таємно, повторно викрала належне потерпілій ОСОБА_5 , яка є її свекрухою, майно на суму 1175 грн.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції. Вказує, що відповідно до змін, внесених Законом України від 06 грудня 2017 року №2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально процесуального кодексу України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав законної сили 11 січня 2019 року, починаючи з 11 січня 2019 року кримінальні провадження за ст. 185 КК України не відносяться до кримінальних проваджень приватного обвинувачення та не можуть бути закриті на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КК у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним обгрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження, місцевий суд керувався тим, що в підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , яка є свекрухою ОСОБА_6 подала заяву про відмову від обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, яке відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України (у редакції норми станом на час вчинення діяння) належало до таких, що здійснюються у формі приватного обвинувачення.
Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, врахував, що положення п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України було виключено 11 січня 2019 року з набуттям чинності закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально процесуального кодексу України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами». Однак, приймаючи рішення, керувався ст. 5 КПК України та ч. 1 ст. 58 Конституції України та дійшов висновку про, що виключення з КПК норми п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України погіршує становище обвинуваченої, а тому прийняте судом першої інстанції рішення про закриття провадження визнав правильним.

Касаційний суд погоджується з наведеними висновками суду апеляційної інстанції.
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на наведене Суд вважає, що вирішуючи питання про правомірність закриття судом першої інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , розпочатого за процедурою приватного обвинувачення, при тому, що на момент подачі до суду заяви потерпілою про відмову від обвинувачення таке кримінальне правопорушення було виключено з обсягу поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, слід виходити із загальних положень КПК України з урахуванням завдань кримінального провадження, засад верховенства права та диспозитивності, а також дотримуючись балансу публічних та приватних інтересів і загальної справедливості судового провадження.
Частиною 3 ст. 22 Конституції України, передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
В рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року, зазначено, що ч. 1 ст. 58 Конституції України, щодо дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З урахуванням вищевикладеного та вимог ч. 1 ст. 8 КПК України про те, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку щодо закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі відмови потерпілої від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України).
Апеляційний суд із додержанням приписів статей 404, 405 КПК України переглянув ухвалу суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, належно перевірив усі наведені в ній доводи, які за суттю та змістом аналогічні викладеним у касаційній скарзі, й обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог сторони обвинувачення, навівши в ухвалі мотиви та правові підстави, з яких виходив при постановленні свого рішення.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст.428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

Керуючись пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Тернопільської області на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року щодо ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3