Дата документу 18.05.2020 Справа № 554/8555/19
Провадження № 1-кс/554/5413/2020
УХВАЛА
іменем України

18 травня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 02 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000265 від 05 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

21 квітня 2020 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 02 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000265 від 05 квітня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

На обґрунтування скарги заявник вказав, що з постановою слідчого не згодний, оскільки слідчий ОСОБА_4 грубо порушив Конституцію України, норми КПК України, не провів слідчих, процесуальних дій для встановлення істини, умисно не вжив заходів для зібрання доказів та не вивчив численні докази, надані заявником раніше. Так, слідчий не допитав ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; не провів одночасний допит між Ісмайловими та фігурантом по справі; не ознайомився з кримінальним провадженням №0000291; умисно приховав наявність рішення Дзержинського районного суду м.Харкова, яке набрало законної сили, згідно з яким на користь ОСОБА_8 було стягнуто моральну шкоду в розмірі 5000 грн., завдану бездіяльністю слідства у кримінальному провадженні №0000291; не зібрав характеризуючи матеріали на фігурантів по справі тощо. Вважає висновки, викладені в постанові про закриття кримінального провадження такими, що не відповідають дійсності, є бездоказовими, надуманими та немотивованими, зокрема, відсутнє мотивування відсутності складу злочину у діях фігуранта по кримінальному провадженню.

У судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, на адресу суду надіслав засобами поштового зв`язку заяву, у якій просив проводити розгляд скарги без його участі, скаргу підтримав та просив задовольнити (а.с.24).

Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, Д.І. у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду матеріали кримінального провадження №0000265, причини неявки суду невідомі (а.с.29).

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши суть скарги, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею ст.68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а, також, на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Згідно з ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Судовим розглядом установлено, що в провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, у кримінальному провадженні №0000265 від 05 квітня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України (арк.крим.провадж. 1-3, 9, 33-34, 47-48, 61-62, 75-76, 78).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000265 досудове розслідування розпочато на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова ОСОБА_9 від 03 квітня 2019 року (справа №646/1462/19), відповідно до якої зобов`язано внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про вчинення кримінальних правопорушень слідчим прокуратури області ОСОБА_10 та прокурором відділу процесуального керівництва ОСОБА_11 внаслідок неналежного стану досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000291 (арк.крим.провадж. 11).

Так, у заяві від 25 лютого 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зазначили, що за фактом протиправних дій посадових осіб в рамках сфальсифікованої, на їх думку, кримінальної справи № 59100063 у відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , за їх заявою до ЄРДР було внесено відомості за №0000291. Однак слідчий прокуратури Харківської області ОСОБА_12 , зловживаючи своїм службовим становищем, спільно з процесуальним прокурором Жорняком протягом тривалого часу умисно не здійснювали досудове розслідування та нагляд у кримінальному провадженні №0000291, чим порушили конституційне та процесуальне право заявників на доступ до правосуддя та завдали моральної шкоди.

Крім цього, у заяві зазначили що 27 грудня 2018 року слідчий ОСОБА_12 виніс постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2019 року.

На підставі викладеного, оскільки ч.1 ст.40 КПК України закон зобов`язує слідчого, прокурора виконувати встановлені ним правила, за невиконання яких наступає відповідальність перед громадянином, просили внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування (арк. крим. провадж. 12-15).

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 02 квітня 2020 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000265 від 05 квітня 2019 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України (а.с.5-6 арк. крим. провадж. 139-142).

Згідно з висновками постанови слідчого від 02 квітня 2020 року доказів, які б підтверджували в діях прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_10 та прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_11 склад злочинів, передбачених .1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, не здобуто.

Так, під час досудового розслідування були допитані як свідки прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_10 , який, зокрема, зазначив, що він був призначений слідчим у кримінальному провадженні №0000291 за ознаками складу злочинів, передбачених ч.2, 3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.384 КК України, за зверненням ОСОБА_3 щодо неправомірних дій службових осіб роти міліції особливого призначення «Беркут» ГУ МВС України в Полтавській області та слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_13 , вчинених під час розслідування кримінальної справи. Щодо можливого неналежного досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000291 у той період йому відомо не було. Разом із тим, у середині березня 2019 року ним було розглянуто клопотання ОСОБА_3 щодо повідомлення про підозру згаданим службовим особам, однак вивченням матеріалів кримінального провадження ним на той час підстав для повідомлення про підозру не було встановлено. Крім того, ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26.03.2019 року задоволено заяву про відвід слідчого ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні, водночас, точний період його перебування як слідчого він не повідомив, оскільки сплинуло багато часу, але за період проведення досудового розслідування з його боку не було допущено будь-яких порушень закону. Подання ОСОБА_3 заяв з неправдивою інформацією про нібито вчинення ним кримінальних правопорушень вважає намаганням останнього незаконно вплинути на нього як процесуального керівника в інших кримінальних провадженнях, де ОСОБА_3 є заявником. Крім того, ОСОБА_3 здійснює систематичну подачу позовних заяв до прокуратури Харківської області щодо неналежного стану досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях за його заявами, які на його думку є безпідставними та переслідують мету незаконного отримання коштів з державного бюджету. (арк. крим. провадж. 129-133).

Допитаний слідчим як свідок ОСОБА_11 пояснив, зокрема, що у кримінальному провадженні №0000291 він був призначений до групи прокурорів у травні 2016 року. Щодо можливого неналежного досудового розслідування у той період свідку відомо не було. Також у середині березня ним було розглянуто клопотання ОСОБА_3 щодо повідомлення про підозру особам роти міліції особливого призначення «Беркут» ГУ МВС України в Полтавській області та слідчому СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_13 , однак підстав для повідомлення про підозру на той час не встановлено. 22.03.2019 року ОСОБА_11 призначено старшим групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, а 20.03.2019 року ухвалою слідчого судді задоволено заяву про його відвід, після чого 29.03.2019 року було змінено групу прокурорів. Таким чином, зазначає, що фактично лише тиждень здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні як старший групи прокурорів. Вважає, що подача ОСОБА_3 заяви з інформацією про нібито вчинення кримінальних правопорушень є завідомо неправдивою, будь-яких порушень під час досудового розслідування він не вчиняв, а тому таку заяву розцінює як можливість незаконного впливу на нього як процесуального керівника в інших провадженнях за участю заявника. Також зазначив про численні звернення заявника, що, на його думку, свідчить про ознаки зловживання правом (арк. крим. провадж. 134-138).

Таким чином, із вказаного рішення слідує, що покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у свою чергу, доказів наявності в їх діях складу злочинів, наведених заявником, не здобуто та у його заяві таких даних не міститься.

Оцінивши обставини справи, суд вважає, що постанова слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 02 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000265 від 05 квітня 2019 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною та обґрунтованою, такою, що винесена на підставі всебічного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, а тому підстави для її скасування з наведених заявником підстав відсутні.

Посилання ОСОБА_3 на те, що слідчим взагалі не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку фактів, викладених у його заяві, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених ОСОБА_3 обставин.

Згідно з матеріалами скарги, фактично доводи заявника зводяться до непогодження із процесуальними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що не може слугувати підставами для кримінальної відповідальності як слідчого та прокурора, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.

Слід зазначити, що заявник вільно користувався своїми процесуальними правами та неодноразово звертався як до правоохоронних органів так і до суду зі скаргами та з позовами з приводу дій та бездіяльності службових осіб під час розслідування його справи, судами прийняті рішення з цього приводу, і ці обставини не заперечувались сторонами.

Суд звертає увагу на те, що вказані заявником рішення судів самі по собі не свідчать про кримінальну протиправність дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, оскільки вони діяли в межах своїх процесуальних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження по кримінальному провадженню за №0000265 від 05 квітня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, було належним чином та в повному обсязі проведено дії, направлені на перевірку обставин справи та встановлення можливої причетності конкретних осіб до вчинення кримінальних правопорушень, викладених у відповідній заяві заявника. Надано належну оцінку доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи скарги про те, що постанова є незаконна з багатьох підстав, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять обґрунтування, яким чином проведення подальших (і яких) слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України. А відтак, такі посилання на незаконність досудового розслідування, юридично неспроможні.

Відповідно до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась в повному обсязі, з виконанням усіх необхідних та достатніх для цього дій та було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Тому, суд вважає, що засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано. Висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів.

Слід також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Суд вважає, що однозначно доведено правові підстави для ухвалення слідчим оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим відповідними доказами, засоби доказування, що передбачені законом для встановлення спірних фактичних обставин, досудовим слідством вичерпані.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість скарги у повному обсязі, а тому у її задоволенні потрібно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 284, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 02 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000265 від 05 квітня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1