УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ

11 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 195/1109/19
провадження № 51-690 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року,
встановив:
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року задоволено подання голови Томаківського районного суду Дніпропетровської області про визначення підсудності за заявою потерпілого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000194. Матеріали зазначеного провадження направлено для розгляду до Марганецького міського суду Дніпропетровської області для здійснення судового провадження у встановленому законом порядку.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 не погоджується із зазначеним судовим рішенням, просить його скасувати, призначити новий судовий розгляд у Дніпровському апеляційному суді та зобов`язати зазначений суд направити матеріали кримінального провадження до Хортицького районного суду міста Запоріжжя.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до статей 24, 392, 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Аналогічним чином гарантується право на перегляд вироків, ухвал суду, що стосуються прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня. Зокрема, статтею 424 КПК визначено вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Так, згідно з частиною 2 статті 424 КПК, ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК.
Зі змісту оскаржуваної ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року вбачається, що вона не відноситься до зазначеної категорії судових рішень, а тому не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Встановлення законодавцем певних обмежень на оскарження судових рішень має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через відповідні процесуальні фільтри для створення умов ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Крім того, в ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року.
Ухвала Суду остаточна й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3