УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000290, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду м. Миколаєва від 13 травня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ, Миколаївської області, громадянина України, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,

якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000290 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 189, ч.2 ст.146, ч.1 ст.162, ч.3 ст.357 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати в частині повернення обвинувального акта прокурору. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження, в частині обрання запобіжного заходу залишити без змін.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000290 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.2 ст.146, ч.1 ст.162, ч.3 ст.357 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11 липня 2020 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджуючись із висновком суду, зазначає, шо обвинувальний акт у кримінальному провадженні складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, а рішення про повернення обвинувального акту прокурору судом винесено на формальних підставах, не обґрунтоване та містить припущення.

Вказує, що суд при постановленні ухвали про повернення обвинувального акту прокурору керувався припущеннями, щодо можливого існування більш точних адрес та часу вчинення злочинів, шо є не припустимим, крім того, в обвинувальному акті зазначені адреси та дати які дозволяють ідентифікувати територію де вчинялись злочини та день його вчинення, а суд надаючи поглиблену оцінку вказаним фактам в підготовчому судовому засіданні, вийшов за межі своїх повноважень та як їх повна, всебічна й неупереджена перевірка можлива на стадії судового розгляду після дослідження доказів.

Зазначає, що наявні неточності в реєстрі матеріалів досудовогорозслідування, є незначними та такими, шо мають ознаки описки, які можуть бути усунені під час судового розгляду в ході дослідження підтверджуючих процесуальних документів, що зазначаються в цьому реєстрі, а юридичні наслідки допущення таких описок оцінюються судом в нарадчій кімнаті при постановлені вироку.

Зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України в частині викладу правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , як насильство небезпечне для здоров`я особи, оскільки в обвинувальному акті міститься посилання на те, шо під час спричинення ОСОБА_6 потерпілому побоїв останній втрачав свідомість, що свідчить про наявність факту насильства, небезпечного дня життя чи здоров`я особи в момент заподіяння. Крім того, в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений ОСОБА_6 надсилав потерпілим СМС з погрозами застосування фізичного насилля та необхідності передачі грошових коштів за не існуючий борг, як сприймались потерпілою ОСОБА_8 , як реальні.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

На розгляд Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 31.03.2020 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000290 від 26.06.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.189, ч.2 ст.146, ч.1 ст.162, ч.3 ст.357 КК України.

Ухвалою суду від 13 травня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000290 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 189, ч.2 ст.146, ч.1 ст.162, ч.3 ст.357 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору суддя зазначив, що обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення як за ч.2 ст.146, ч.1 ст.162 ч.3 ст.357 КК України, так і за ч.3 ст.189 КК України не містить визначення часу та місця вчинення ОСОБА_6 дій за попередньою змовою з іншою особою, які утворюють склад інкримінованих йому дій. Крім того, в жодному викладеному в обвинувальному акті епізоді злочинів, що інкримінуються ОСОБА_6 , не зазначено навіть приблизного часу скоєння. Обвинувальний акт та реєстр матеріалів також не містить даних про те, у яке саме провадження та коли відбулося таке виділення матеріалів щодо іншої особи (осіб). Реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000290 в розділі 11 про прийнятті під час досудового розслідування процесуальні рішення під номером 1 містить запис про те, що відомості про кримінальне правопорушення внесено за ч.3 ст. 189 КК України внесені до ЄРДР за 0000290 19.11.2018 року, однак фактичне обвинувачення викладено про події квітня 2019 року та в обвинувальному акті міститься запис про внесення відомостей до ЄРДР 26.06.2019 року.

Крім того, суддя зазначив про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України в частині викладу правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , як насильство небезпечне для здоров`я особи. З обвинувального акта є незрозумілим, які дії ОСОБА_6 вчинив по відношенню до потерпілої ОСОБА_8 в розумінні ч. 3 ст.189 КК України. Оскільки, у викладі фактичних обставин правопорушення і формулюванні обвинувачення за текстом акта взагалі не йдеться про те, що ОСОБА_6 або будь-хто інший погрожував потерпілій ОСОБА_8 насильством під час вимоги передачі майна.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

З вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження на розгляд Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.189, ч.2 ст.146, ч.1 ст.162, ч.3 ст.357 КК України.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 крім іншого обвинувачується в тому, що вчинив вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи. Вище зазначені дії ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст. 189 КК України. Між тим, обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення як за ч.2 ст.146, ч.1 ст.162 ч.3 ст.357 КК України, так за ч.3 ст.189 КК України не містить визначення часу та місця вчинення ОСОБА_6 дій щодо попередньої змови з іншою особою, які утворюють склад інкримінованих йому дій. В жодному викладеному в обвинувальному акті епізоді злочинів, що інкримінуються ОСОБА_6 не зазначено часу та місця скоєння обвинуваченим злочинів. Місце роботи потерпілого повинно мати юридичну адресу, лісосмуга має територіальне розташування до району, області, місце проживання потерпілих по провулку Робочих в м. Первомайську Миколаївської області також має визначення номеру будинку.

Крім того, обвинувальний акт та реєстр матеріалів також не містить даних коли відбулося виділення матеріалів кримінального провадження щодо іншої особи (осіб). Реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000290 в розділі 11 про прийнятті під час досудового розслідування процесуальні рішення під номером 1 містить запис про те, що відомості про кримінальне правопорушення внесено за ч.3 ст. 189 КК України до ЄРДР за 0000290 19.11.2018 року, однак, обвинувачення висунуте ОСОБА_6 викладено про події квітня 2019 року та в обвинувальному акті міститься запис про внесення відомостей до ЄРДР 26.06.2019 року. Зазначені неточності свідчать про не встановлення стороною обвинувачення часу скоєння злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 .

Також, обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України в частині викладу правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , щодо застосування ним насильства небезпечне для здоров`я потерпілого. Оскільки у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення і формулюванні обвинувачення в акті лише зазначено, що ОСОБА_6 з невстановленою в ході досудового розслідування особою нанесли ОСОБА_9 побої у вигляді ударів ногами та руками і голові у кількості не менше двох.

Крім того, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин щодо дій ОСОБА_6 , які той вчинив по відношенню до потерпілої ОСОБА_8 в розумінні ч. 3 ст.189 КК України, так відповідно до правової кваліфікації інкримінованих обвинуваченому дій, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що вчинив вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами. Разом з тим, у викладі фактичних обставин правопорушення і формулюванні обвинувачення за текстом акта взагалі не йдеться про те, що ОСОБА_6 або будь-хто інший погрожував потерпілій ОСОБА_8 насильством під час вимоги передачі майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даному кримінальному провадженні обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.

Європейський суд з прав людини висуває вимогу, що обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей, неточностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено національним та міжнародним законодавством, у тому числі і рішеннями Європейського суду з прав людини. Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Разом з тим, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки складений із суттєвими недоліками, які порушують право особи на захист та перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргупрокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду м. Миколаєва від 13 травня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000290 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 189, ч.2 ст.146, ч.1 ст.162, ч.3 ст.357 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді