Справа №589/4015/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/21/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відео конференції кримінальне провадження № 589/4015/17 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грейгово, Жовтневого району, Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , згідно якої вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання за цією статтею у виді 02 років позбавлення волі. У іншій частині вирок залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік. У відповідності з ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено виконання слідуючих обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зазначає, що суд призначаючи покарання належним чином не врахував особу обвинуваченого. Так, відсутність попередніх судимостей, не надходження скарг і заяв за місцем проживання та не перебування обвинуваченого на обліках лікарів нарколога і психіатра ніяким чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, крім того матеріали кримінального провадження не містять доказів поганого його стану здоров`я, утримання ним неповнолітніх дітей. Не взято до уваги кількість виявленого наркотичного засобу канабісу, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 1546,778 гр.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 в один із днів липня 2017 року, більш точної дати встановити виявилось неможливим, у денний час, перебуваючи у лісі поблизу с. Гамаліївка, Шосткинського району, Сумської області, реалізовуючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, для особистого вживання, зірвав сім віток дикоростучої рослини коноплі, чим незаконно придбав без мети збуту, наркотичний засіб канабіс, який зберігаючи при собі переніс за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де висушив та став незаконно зберігати для особистого вживання, без мети збуту. У подальшому, через декілька днів ОСОБА_7 частину сухого листя коноплі за місцем свого мешкання подрібнив руками, незаконно виготовивши наркотичний засіб канабіс, який поклав до паперових згортків та продовжував незаконно зберігати без мети збуту, на балконі, а решту частини сухих стебел з листям рослини дикоростучої коноплі, продовжував незаконно зберігати під ліжком у кімнаті за місцем мешкання.

У період з серпня 2017 року по 12 вересня 2017 року, ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання: АДРЕСА_2 , неодноразово, викурював частину виготовленого наркотичного засобу канабіс, за допомогою саморобного пристрою для викурювання наркотичного засобу (двох пластикових пляшок, у горловину однієї з яких вміщений наперсток), решту наркотичного засобу канабісу та дві пластикові пляшки продовжив незаконно зберігати за місцем мешкання, без мети збуту, для особисто вживання.

12 вересня 2017 року працівниками поліції у ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яка згідно висновку експертизи є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, масою у перерахунку на висушену речовину 1546,778 гр., що є великим розміром та дві пляшки з наперстком, на яких мається нашарування речовини коричневого кольору, яка згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом екстрактом канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 1,339 гр.

Вислухавши доповідь судді, прокурора, яка вимоги апеляційної скарги не підтримала, просила вирок суду залишити без зміни, враховуючи дані про особу обвинуваченого та його поведінку, обвинуваченого, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації його дій в поданій апеляційній скарзі не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України кваліфіковані вірно.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених норм права.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, має соціальні зв`язки, проживає у цивільному шлюбі, утримує та виховує неповнолітніх дітей та цивільну дружину, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, тяжкість скоєного злочину, який є злочином середньої тяжкості, відсутність настання тяжких наслідків від злочину, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та відбування покарання, яке йому необхідно обрати в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі. Тому суд вважав за можливе застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, з огляду на наявність достатніх для цього підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, у повній мірі врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, його обставини та особу винного, у зв`язку з чим призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та не є несправедливим внаслідок м`якості.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_7 за оскаржуваним вироком зі звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Переконливих доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у апеляційній скарзі не навів.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 309 КК України та застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4