ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/452/20 Справа № 182/6201/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003776 від 03 вересня 2017 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , а також прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Нікопольського міськраойнного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Придніпровське, Нікопольського району, Дніпропетровської області, українця, гр. України, неодруженого, з початковою освітою, інваліда 2-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06.07.2006р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 121, ч1 ст. 153, ч.1 ст. 296, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі. Звільнився 20.12.2011 р. умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 20 днів;
- 03.08.2012р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186, ст. 69, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.02.2015 умовно-достроково на 8 місяців 12 днів;
- 15.03.2019р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років, з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року, яким його було засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років, з конфіскацією усього належного особисто обвинуваченому майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого, починаючи з 08 вересня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Окрім цього, в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року, починаючи з 29 липня 2016 року по 15 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121КК України, за таких обставин.
03.09.2017 близько 12.15 години ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території автовокзалу по вул. Електрометалургів, буд. 37а в м. Нікополі, Дніпропетровської області, побачив ОСОБА_11 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та тримала в руці мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на викрадення мобільного телефону у ОСОБА_11 .
З цією метою ОСОБА_8 03.09.2017 приблизно о 12.20 годині прослідував за ОСОБА_11 до прилягаючої території «АТБ Маркету», який розташований за адресою: Дніпропетровська область м. Нікополь, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 100а, де реалізуючи свій злочинний умисел направлений на викрадення мобільного телефону, близько 12.25 години, діючи умисно, повторно, відкрито із рук потерпілої ОСОБА_11 викрав мобільний телефон марки «Нокіа 2610», вартість якого згідно висновку експерта № 38/12.1/335 від 26.10.2017 становить 233 грн. 33 коп., в якому знаходилась сім карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone», вартістю 20 гривень. Після чого з викраденим почав тікати від ОСОБА_11 , а остання почала кричати та наздоганяти його.
Пробігши близько 10 метрів від місяця викрадення мобільного телефону ОСОБА_8 , не втримавшись на ногах, впав на землю, а ОСОБА_11 , наздогнавши його, намагалася забрати мобільний телефон.
В цей час ОСОБА_8 , злякавшись, що може бути помічений сторонніми особами, з метою припинення активних дій ОСОБА_11 , підвівся з землі та, діючи умисно, з метою утримання раніше викраденого майна у нього виник умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 з цією метою він напав на потерпілу, а саме кулаком правої руки наніс два удари в область її обличчя. Від чого ОСОБА_11 впала на землю.
Потім ОСОБА_8 спричинив їй один удар ногою в область грудної клітини зліва та 3-4 удари ногами в область голови потерпілої. Після чого кинув палаючий сірник в область голови потерпілої - тобто життєво важливий орган, в результаті чого у останньої зайнялося волосся. Внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 468 від 05.10.2017 тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків 1-2 ступеню голови; синець правої вушної раковини; садно правого ліктьового суглобу; синець правого передпліччя; синець правої кисті; синець лівої сідниці; синець правої гомілки; крововилив у м`які тканини голови правої скронево-тьмяної області; субдуральний крововилив правої півкулі головного мозку; субдуральні крововиливи мозочку; забій печінки. Згідно медичної карти - перелом стінки гайморової пазухи, садна та крововиливів статевих органів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, з якими потерпілу того ж дня було госпіталізовано до медичного закладу. Після чого, утримуючи при собі мобільний телефон, з місця вчинення злочину зник. Своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 253 гривень 33 копійок.
11.09.2017 потерпіла ОСОБА_11 не приходячи до тями, померла в реанімаційному відділенні КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР». Згідно висновку судово-медичної експертизи № 468 від 05.10.2017 смерть її настала від сумісної травми голови та черевної порожнини, у вигляді термічних опіків голови, субдурального крововиливу, перелому стінки гайморової пазухи, забою печінки, яка ускладнилась розвитком тромбоемболії легеневих артерій.
Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також за ч.2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведеності винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. На переконання захисника, суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого, які повністю відповідають показанням свідків. Поряд із цим, поза увагою суду залишилось те, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений перебував під дією наркотичних засобів, що значно вплинуло на його свідомість та зробило недопустимим протокол слідчої дії. Захисник вважає, що у кримінальному провадженні не зібрано достатніх безспірних та об`єктивних доказів вини ОСОБА_8 , а тому висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити посилання суду на ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахування судом строку попереднього ув`язнення обвинуваченого, починаючи з 08.09.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Постановити свій вирок, яким визнати винним та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного особисто обвинуваченому майна; за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного особисто обвинуваченому майна. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 15.03.2019, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно визначити покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного особисто обвинуваченому майна. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», зарахувати в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року, починаючи з 29 липня 2016 року по 15 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України - 03.09.2017 та затриманий працівниками поліції 08.09.2017, таким чином відносно ОСОБА_8 судом повинні застосовуватися норми Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», а не Закон № 838-VIII від 26.11.2015 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який був застосований судом при ухваленні вироку, а тому зарахування ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення, починаючи з 08.09.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі є безпідставним.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія судді приходить до таких висновків.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені.
Мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.
Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всі фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно з вимогами ст. ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушенні, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.
При цьому, відповідно п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримався, та встановивши фактичні обставини провадження, допустив істотні суперечності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч.4 ст.187 КК України, як одного епізоду злочинної діяльності відносно потерпілої ОСОБА_11 , спрямованої на заволодіння її майном та проти її життя та здоров`я і зазначена кваліфікація складає ідеальну сукупність злочинів.
Так, згідно з обставинами, встановленими судом та викладеними у вироку, ОСОБА_8 ставиться у провину заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_11 та з метою його утримання (як викраденого майна) напад на потерпілу зі спричиненням їй тяжких тілесних ушкоджень, в наслідок яких настала смерть потерпілої, а саме двох ударів в область обличчя, від чого вона впала на землю, а також одного удару ногою в область грудної клітини зліва та 3-4 ударів ногами в область голови потерпілої. Окрім цього, ОСОБА_8 інкриміновано кидання палаючого сірника в область голови потерпілої, від чого у останньої зайнялося волосся.
При цьому, як вбачається з обвинувального акту (а.п.2-3 т.2), органом досудового розслідування, ОСОБА_8 не інкриміновано такої мети вчинення злочину, як утримання викраденого майна, а метою протиправних дій обвинуваченого з нанесення тілесних ушкоджень зазначено припинення активних дій потерпілої, а виникнення умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій органом досудового розслідування інкриміновано вже після заволодіння майном ОСОБА_11 . Таке формулювання обвинувачення суперечить кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за сукупністю злочинів ч.2 ст.121 та ч.4 ст.187 КК України, на що суд першої інстанції не звернув уваги, не усунув дані суперечності при розгляді справи та фактично вийшов за межи пред`явленого обвинувачення, зазначивши як мету вчинення злочину утримання раніше викраденого майна, що не було інкриміновано обвинуваченому.
Крім того, вбачаються певні суперечності й щодо встановлених судом обставин спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, а саме їх кількості, об`єму, ступеню тяжкості та наслідків.
Обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості обвинуваченого, суд посилався, зокрема, на висновок експерта № 468 від 05 жовтня 2017 року, за результатом проведення судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_11 (а.с. 70-73, т.1)
Згідно висновку вказаної експертизи, при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено: термічні опіки 1-2-го ступеню голови; синець правої вушної раковини; садно правого ліктьового суглобу; синець правого передпліччя; синець правої кисті; синець бокової поверхні грудей справа; садно зовнішніх статевих органів; синець лівої сідниці; синець правої гомілки; крововилив у м`які тканини голови правої скронево-тьмяної області; субдуральний крововилив правої півкулі головного мозку; субарахноїдальні крововиливи мозочку; забій печінки, а також згідно медичної карти - перелом стінки гайморової пазухи, садна та крововиливи статевих органів,сліди медичних маніпуляцій.
Разом із цим, висновком встановлено, що смерть потерпілої настала від сумісної травми голови та черевної порожнини, у вигляді термічних опіків голови, субдурального крововиливу, перелому стінки гайморової пазухи, забою печінки, яка ускладнилась розвитком тромбоемболії легеневих артерій. Всі виявлені тілесні ушкодження в області голови, синця грудей справа, забою печінки розглядаються сумісно, як єдина травма, спричинені незадовго до вступу потерпілої в стаціонар, від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі предмети, а також ушкодження голови, від дії високої температури. Дані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, які через своє ускладнення спричинили смерть потерпілої. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна та синців кінцівок, саден та крововиливів статевих органів спричинені незадовго до вступу потерпілої в стаціонар, від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі предмети, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
При цьому, як вбачається з вироку, погодившись з встановленими органом досудового розслідування фактичними обставинами вчинення злочину щодо обсягу та тяжкості спричинених ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, суд не звернув увагу на те, що таке спричинення тілесних ушкоджень інкриміновано обвинуваченому вибірково.
Так, ОСОБА_8 не інкриміновано спричинення потерпілій синця бокової поверхні грудей справа при тому, що це тілесне ушкодження визначено експертом як єдина травма, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та органом досудового розслідування встановлено нанесення обвинуваченим одного удару потерпілій в область грудної клітини зліва.
Допущено у вироку формулювання обвинувачення щодо обсягу і тяжкості тілесних ушкоджень «згідно медичної картки перелом стінки гайморової пазухи, садна та крововиливів статевих органів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень», що також викликає сумніви. У вироку мають бути чітко викладені обставини вчинення злочину, встановлені судом з послідуючим аналізом доказів, на підставі яких зазначені обставини встановлено. У викладенні цих обставин не допускається звернення до джерел їх встановлення, якими зокрема зазначено медичну картку.
Поза увагою суду залишилось й те, що органом досудового розслідування встановлено, що всі виявлені у потерпілої тілесні ушкодження відносяться до тяжких, в той час як висновком експерта вони чітко розмежовані. Так, садна та синці кінцівок, садна та крововиливи статевих органів віднесено до категорії легких тілесних ушкоджень, а механізм їх спричинення обвинуваченому не інкриміновано та судом не встановлювався.

Крім того, кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України передбачає завдання тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, при цьому як в обвинувальному акті, так і у вироку суду лише перелічено тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови та черевної порожнини, у вигляді термічних опіків голови, субдурального крововиливу, перелому стінки гайморової пазухи, забою печінки, яка ускладнилась розвитком тромбоемболії легеневих артерій, від яких настала смерть потеплілої без визначення їх ступеню тяжкості.
Тож, при винесенні вироку, суд не врахував, що в обвинувальному акті фактично не визначено механізм спричинення встановлених тілесних ушкоджень потерпілої, не усунув зазначену вище неповноту та протиріччя та припустився аналогічних порушень кримінально-процесуального законодавства.
З огляду на те, що смерть потерпілої настала саме внаслідок сумісної травми, суд мав надати оцінку цим обставинам у вироку, з`ясувати походження кожного із зазначених в експертизі тілесних ушкоджень потерпілої, що знаходяться в причинному зв`язку з настанням її смерті, усунувши наведені протиріччя під час судового розгляду.
За цих умов вважати правильно встановленими обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочину та відповідно й доведеною його винуватість, колегія суддів не може та приходить до висновку, що ця неповнота перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Вирішуючи питання про можливість усунення цих протиріч під час апеляційного розгляду та ухвалення свого рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з того, що учасники провадження не заявляють клопотання про дослідження доказів, тому у суду апеляційної інстанції відсутні будь-які процесуальні підстави для їх перевірки за власною ініціативою.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що учасники провадження питання про дослідження доказів у кримінальному провадженні не порушують, чим позбавляють можливості суд апеляційної інстанції ухвалити своє рішення, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі захисником, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги прокурора та правильність застосування судом положень ч. 5 ст. 72 КК України.
На переконання колегії суддів, у разі ухвалення за наслідками нового розгляду обвинувального вироку, суду слід звернути увагу на те, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкриміновано вчинення злочину 03 вересня 2017 року та затримано останнього 08 вересня 2017 року, тобто після набрання чинності Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», відповідно до якого попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день. І в цій частині апеляційні вимоги прокурора щодо порядку зарахування строку попереднього ув`язнення є слушними. Тоді як строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах іншого кримінального провадження за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року, що застосовано в період дії ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, закінчився 15 червня 2017 року та не був продовжений.
Що стосується запобіжного заходу, обраного ОСОБА_8 , то враховуючи той факт, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, раніше неодноразово судимий, що вказує на такі ризики як продовження обвинуваченим злочинної діяльності чи переховування від суду, апеляційний суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжити не більш ніж на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , а також прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Нікопольського міськраойнного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_13 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжити до 29 червня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4