У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новогригорівна Вознесенського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 20.03.2020 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати; постановити нову ухвалу, якою змінити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального та матеріального права, всупереч нормам кримінально-процесуального права, а саме порядку розгляду клопотань що продовження строку застосування запобіжного заходу, ухвала прийнята за результатами неповноти судового розгляду, а висновки, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що ОСОБА_5 перебуває під вартою без законного вироку суду, на підставі підозри про вчинення злочину вже більше 7 років. Весь цей час суд наводить одні й ті ж самі підстави тримання ОСОБА_5 під вартою. Прокурор посилається на судимості ОСОБА_5 , але відомостей на підтвердження зазначеної інформації не надає, потерпілі, вже 3 судове засідання не з`являються до суду, їх місцеперебування не відомо, тому впливати на них не можливо.
Разом з тим, ухвалою від 22.01.2020 р. щодо іншого обвинуваченого за цим же кримінальним провадженням продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою лише до 24.02.2020 р., що ставить в нерівні умови обвинувачених та свідчить про упередженість суду та незаконність його рішень.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 просив суд застосувати до нього домашній арешт, так як це забезпечить уникнення можливих ризиків, про які зазначає прокурор.
За такого, враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що ОСОБА_5 вже тривалий час перебуває під вартою, разом з тим, за місцем проживання в с. Ракове проживає його дружина та дитина, та до суду була надана довідка, що за станом здоров`я ОСОБА_5 не може перебувати у СІЗО, тому вважає можливим застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою проживання.
Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відносно ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні відсутні.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000150, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою строком на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, наявні ризики, із числа регламентованих ст. 177 КПК України, а саме того, що він може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, на моменти їх вчинення мав не зняту і непогашену судимість, а також переховувався на території іншої області, незаконного впливати на потерпілих і свідків, які наразі судом не допитані, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить його попередня поведінка. Інші більш м`які запобіжні заходи не здатні гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, на момент вчинення яких мав не зняту і не погашену судимість за вчинення корисливого злочину, 17.03.2012 р. звільнився з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання, одружений, має двох дітей, зареєстроване місце проживання, не працює, працездатний, має порушений загальний стан здоров`я, хворіє на хронічний стеатогепатит з мінімальною активністю і явищами фіброзу, хронічний панкреатит та хронічний гастродуоденіт та остеохондроз шийно-грудного відділу хребта з полірадикулярним корінцевим синдромом, не позбавлений можливості отримувати належне лікування в умовах утримання в місцях попереднього ув`язнення, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 є доцільним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000150, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та особливо тяжких злочинів, раніше судимий за корисливий злочин, на момент затримання не мав місця роботи та легальних джерел доходу. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків.
З урахуванням тяжкості злочинів та наявністю ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
Твердження захисника про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може перебувати в умовах слідчого ізолятору, не приймаються до уваги, оскільки будь-яких даних на підтвердження цього факту захисником не надано, а тому апеляційний суд, лише на підставі доводів апелянта, не має можливості самостійно дійти такого висновку.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3