СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/2262/20
ун. № 759/6735/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі: ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у місті ОСОБА_3 про накладеня арешту у кримінальному провадженні № 0001732 від 01.04.2020, за ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
27.04.2020 року до суду звернувся старший слідчий слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на: 12 системних блоків, 12 моніторів, відео регістратор білого кольору, мобільний телефон марки «НОМІ», які були вилучені в ході огляду від 24.04.2020 за адресою: м. Київ, вул. Єфремова, 3. приміщенні що перебуває в оренді ТОВ «ЛОТО-ПЛЮС» код 42059580, директором якого є ОСОБА_4 , на час проведення досудового розслідування.
Клопотання обґрунтовується тим, що, в ході досудового розслідування встановлено, що слідчим відділом Святошинського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування з приводу того, що на території Святошинського району м. Києві а саме за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлені особи займаються гральним бізнесом.
У засідання слідчий не з`явився звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання за його відсутністю.

Слідчий суддя, враховуючи вимоги ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна визнав можливим розгляд клопотання здійснювати без повідомлення власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов наступного висновку.

Так, у провадженні Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001732 від 01.04.2020, за ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вивчивши матеріали поданого клопотання, зважаючи на те, що слідчим в поданому клопотанні не було доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно на яке слідчий просив накласти арешт відповідає критеріям ст. 98 КПК України, слідчий суддя вважає подане клопотання про арешт майна необґрунтованим, в зв`язку чим не вбачає підстав для його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у місті ОСОБА_3 про накладеня арешту у кримінальному провадженні № 0001732 від 01.04.2020, за ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення на дану ухвалу може бути подано під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1