Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/652/20
У Х В А Л А
01.07.2020 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна накладеного 12.03.2020 року ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні ЄРДР за №0000178 від 05.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України в частині майна належного заявнику, а саме: мобільного телефону марки «Айфон 4» білого кольору.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 12.03.2020 року ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні ЄРДР за №0000178 від 05.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, зокрема, накладено арешт на майно - мобільний телефон марки «Айфон 4» білого кольору.

Заявник ОСОБА_3 , зазначає, що вказаний телефон належить їй на праві приватної власності. При вилученні, в ході огляду автомобіля, вказаного телефону заявник присутня не була, як не була присутня і при розгляді клопотання про накладення арешту на вказане вилучене майно.

Вказує, що станом на момент звернення до суду із вказаним клопотанням, підозра у вчиненні кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні нікому висунута не була.

З моменту проведення досудового розслідування минуло понад три місяці, на протязі яких слідчий мав можливість оглянути вказаний телефон, зафіксувати всю необхідну інформацію, яка необхідна органу досудового розслідування для розслідування і використання в якості доказової інформації. Мобільний телефон марки «Айфон 4» білого кольору, не є засобом вчинення злочину, а тому вважає, що у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження. Як арешт належного їй мобільного телефону відпала потреба, а тому просить суд скасувати арешт.

Заявник ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Дослідивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як встановлено слідчим суддею, 12.03.2020 року ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі № 299/652/20 (1-кс/299/470/20) було постановлено накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме, речові докази - зокрема мобільний телефон марки «Айфон 4» білого кольору.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Органом досудового розслідування зафіксовано всі матеріальні об`єкти, що стосуються фактичних даних, які були отримані при огляді зазначеного мобільного телефону, зокрема ті, які зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Відтак слідчий суддя дійшов висновку, що потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення у виді арешту мобільного телефону відпала.

Та обставина, що мобільний телефон визнано речових доказом, в даному випадку не може слугувати безумовною підставою для перебування його під арештом, оскільки не існує сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вказаний мобільний телефон підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 20.03.1952 року встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також зважаючи що заявником доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна на вказаний у клопотанні мобільний телефон - відпала потреба, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає до часткового задоволення із переданням мобільного телефону марки «Айфон 4» білого кольору, на відповідальне зберігання власнику, поклавши на неї обов`язок збереження його як речового доказу для використання у кримінальному провадженні..

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.03.2020 року по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР №0000178 від 05.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, на мобільний телефон марки «Айфон 4», який належить на праві власності ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 .

Передати мобільний телефон марки «Айфон 4»,, на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 , поклавши на ОСОБА_3 обов`язок зберігати мобільний телефон марки «Айфон 4» за місцем свого проживання, у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, не відчужуючи його, не пошкоджуючи, не псуючи, не знищуючи та не перетворюючи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1