ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1071/20 Справа № 183/7946/15 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
про відмову в задоволені клопотання ОСОБА_5 про надання відстрочки виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про надання відстрочки виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року, яким його було засуджено за ч.ч. 3, 4 ст. 407 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин, до відбування покарання якого законом України відстрочка виконання не застосовується.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про надання відстрочки виконання вироку.

Вимоги скарги засуджений обґрунтовує незаконністю ухвали суду першої інстанції. Засуджений вказує на те, що суд при постановленні ухвали не взяв до уваги його поганий стан здоров`я та наявність багатьої хронічних хвороб, й те, що на цей час він готує документи для надання МСЕК для призначення групи інвалідності, а також те, що він має на утриманні неповнолітнього сина, з часу протиправних дій, за які його засуджено пройшло майже 4 роки та ніяких тяжкий наслідків не настало. Окрім того, засуджений вказує, що в серпні 2014 року він був учасником антитерористичної операції в Донецькій області, про що має відповідну довідку, тоді як суд, відмовляючи йому в задоволенні клопотання, ці обставини не врахував.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, які були призначені на 20 березня 2020 року, 03 квітня 2020 року, 25 травня 2020 року та 10 червня 2020 року засуджений ОСОБА_5 не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду скарги.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Згідно наданої відповіді Генерального директора комунального некомерційного підприємства Дніпровський центр медико-санітарної допомоги №2 Дніпровської міської ради ОСОБА_9 від 01 червня 2020 року, на запит апеляційного суду, інформація про звернення та перебування на лікуванні у КНП "ДЦПМСД №2" ДМР громадянина ОСОБА_5 , у період з 24 лютого 2020 року по теперішній час, відсутня.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду цього провадження за відсутності засудженого ОСОБА_5 , що це не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частиною 1 ст. статті 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про відстрочку виконання вироку.

Згідно із ч. 1 ст. 536 КПК України, виконання вироку про засудження особи до виправних робіт, арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі може бути відстрочено у разі: тяжкої хвороби засудженого, яка перешкоджає відбуванню покарання, - до його видужання; вагітності засудженої або за наявності у неї малолітньої дитини - на час вагітності або до досягнення дитиною трьох років, якщо особу засуджено за злочин, що не є особливо тяжким; якщо негайне відбування покарання може потягти за собою винятково тяжкі наслідки для засудженого або його сім`ї через особливі обставини (пожежа, стихійне лихо, тяжка хвороба або смерть єдиного працездатного члена сім`ї тощо) - на строк, встановлений судом, але не більше одного року з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно ч. 2 ст. 536 КПК України відстрочка виконання вироку не допускається щодо осіб, засуджених за тяжкі (крім випадків, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті) та особливо тяжкі злочини незалежно від строку покарання.

Цих вимог закону України суд першої інстанції дотримався належним чином.

Як видно із матеріалів провадження, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 407 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ст. 86 КК України та п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання за ч. 3 ст. 407 КК України

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2015, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Статтею 12 КК України встановлено, що залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Санкція частини 4 статті 407 КК України, за якою засуджено ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років, тобто цей злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_5 про відстрочку виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин, до відбування покарання якого законом відстрочка не застосовується, та його клопотання задоволенню не підлягає.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, а також стану здоров`я, колегія суддів вважає необгрунтованими виходячи з такого.

Як убачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_5 долучив до свого клопотання про відстрочку виконання вироку медичну документацію, згідно якої він хворіє на ряд хронічних захворювань. Поряд з цим, у матеріалах провадження відсутня довідка з лікувального закладу або висновок судово-медичної експертизи про наявність у засудженого ОСОБА_5 хвороби, яка перешкоджає відбутю покарання.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи питання про відстрочку виконання вироку, у зв`язку з тяжкою хворобою суд встановлює не лише факт хвороби, а й те, що вона перешкоджає відбуванню покарання, та на підтвердження того й іншого має бути наданий висновок спеціальної лікарської комісії.

При цьому, відстрочка виконання вироку є правом суду, а не його обов`язком, та вирішуючи це питання, суд, окрім обставин-підстав застосування відстрочки виконання вироку, враховує також тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого та інші обставини, що мають істотне значення для вирішення цього питання.

Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відстрочки виконання вироку, ухваленого щодо ОСОБА_5 .

Отже, суд першої інстанції при розгляді клопотання про відстрочку виконання вироку дотримався вимог кримінального процесуального закону й прийняв вмотивоване і обгрунтоване рішення, та підстави для скасування якого відсутні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4