Справа № 443/142/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/61/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2018 року, шляхом часткового складання призначених покарань та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбування покарання період з дня постановлення вироку до дня набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт майна, що був накладений згідно з ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 14.06.2018.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду ОСОБА_10 , визнано винним в тому, що він 14.06.2018 близько 09:30 год. умисно погрожував вбивством та застосуванням насильства начальникові сектору кримінальної поліції Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області майору поліції ОСОБА_11 та оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_12 , які прибули за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виконання вироку суду. Обвинувачений відмовився виконати законні вказівки працівників поліції, вийшов до них із будинку зі сокирою в руках і погрожував поліцейським вбивством та застосуванням насильства. Поліцейські сприймали такі погрози реально. Після цього, ОСОБА_7 зайшов у будинок та зачинився у ньому.

Такими діями, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 345 КК України погроза вбивством, насильством працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок змінити в частині призначення покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 (двох) місяців арешту. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду від 23.05.2018 року, із урахуванням положень п.п. а п.1 ч.1 ст.72 КК України, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 5 (п`ять) місяців. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним, і таким що підлягає зміні з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.
Так, ОСОБА_7 засуджений 23.05.2018 року за вироком Стрийського міськрайоннного суду Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України, ч.3 ст. 185 КК України, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. На виконання цього вироку ОСОБА_7 затримано 14.06.2018 року та цього ж числа доставлено в Державну установу «Львівська установа виконання покарань (№19)». Відтак, апелянт вважає, що невідбута частина покарання ОСОБА_7 за вказаним вироком станом на 11.12.2019 року становила 3 роки 3 місяці 17 днів.
В той же час, апелянт зазначає, що вироком Миколаївського районного суду м. Львова від 11.12.2019 року засуджено ОСОБА_7 за ч.1 ст. 345 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду від 23.05.2018 року та визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Зазначає, що максимальне покарання, яке у даному випадку могло бути призначене ОСОБА_7 за сукупністю вироків, на підставі ч.1 ст. 71 КК України, із врахуванням п.п. а п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при обранні судом принципу повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, становить 3 роки 5 місяців 17 днів позбавлення волі.
Апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції точно не встановив невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2018 року, не зазначив її розмір у новому вироку, відтак призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків більше, ніж максимальне покарання, яке такому могло бути призначено відповідно до вимог КК України, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, в судовому засіданні прокурор змінив апеляційні вимоги та просив на підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду від 23.05.2018 року, із урахуванням положень п.п. а п.1 ч.1 ст.72 КК України, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці, мотивуючи це тим, що станом на 16.03.2020 року строк невідбутої частини покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2018 року становить 3 роки 12 днів.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу подану прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого, та захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, оглянувши особову справу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 345 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначеннями судами кримінального покарання», маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначити їх вид та розмір у новому вироку. При вчиненні нового злочину особою, яка відбула покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.
Як вбачається з вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2019 року ОСОБА_7 визнано виним за ч.2 ст.185, ч.3, ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. На виконання данного вироку ОСОБА_7 затримано 14.06.2018 року та цього ж дня доставлено в Державну установу «Львівська установа виконання покарань (№19)».
Вироком Миколаївського районного суду м. Львова від 11.12.2019 року ОСОБА_7 визнано виним за ч.1 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 2 місяці, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2018 року та визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Згідно з інформацією, наданою Львівською установою виконання покарань №19 від 24.12.2019 №9/8866 (Т.1 а.с.263) судом встановлено, що станом на 11.12.2019 невідбутий ОСОБА_7 термін покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2018 становив 3 роки 3 місяці та 17 днів, відтак станом на 16.03.2020 невідбута останнім частина покарання за вказаним вироком становить 3 роки і 12 днів.
Таким чином, судом першої інстанції невірно встановлено невідбутий обвинуваченим термін покарання за попереднім вироком, внаслідок чого за сукупністю вироків призначено йому більше ніж максимально можливе покарання, чим неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Проте на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції максимальне покарання, яке у даному випадку може бути призначене ОСОБА_7 за сукупністю вироків, на підставі ч.1 ст. 71 КК України, із врахуванням п.п. а п.1 ч.1 ст. 72 КК України, при обранні судом принципу повного приєдання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, становить 3 роки 2 місяці 12 днів.
Відповідно до п.4 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до п.4 ст.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення з 14.06.2018 р. по 01.10.2019 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у відповідності з ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України №838-VIII, то таке задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до довідки ДУ ЛУВП (№19) від 24.12.2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.05.2019 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.06.2018 року по 16.11.2018 року (тобто до дня набрання законної сили вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2018 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити.
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 до покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2018 року, із врахуванням положень п.п. а п.1 ч.1 ст. 72 КК України року та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 2 (два) місяці.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді