справа №619/764/20
провадження №1-кп/619/208/20
ВИРОК
іменем України
05 березня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченогоОСОБА_4
захисника перекладачаОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000222 від 16.02.2020 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нахічевань Республіки Азербайджан, азербайджанець, громадянин Республіки Азербайджан, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

встановив:
Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово мешкаючи на території України, відповідно до вимог чинного законодавства України, був зобов`язаний, у встановленому законом порядку, продовжувати термін свого законного перебування на території України.

Однак, в період часу з серпня 2014 року по квітень 2018 року, більш точна дата у ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_4 перебуваючи на території України, тимчасово мешкаючи у м. Кривий Ріг, при цьому маючи можливість офіційно, на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України, не бажаючи залишати її межі, та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступив з невстановленою слідством особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу паспорту, виданого на власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампів, наявність яких в паспорті останнього дає йому право на законне перебування на території України в подальшому.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, в період часу з серпня 2014 року по квітень 2018 року, діючи в порушення вимог п.2 ч.2 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, з прямим продовжуваним умислом, направленим на отримання постійного права перебувати на території України у незаконний спосіб та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України, надавав невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схиляв її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампів.

В свою чергу невстановлена особа, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, на протязі часу з серпня 2014 року по квітень 2018 виконуючи раніше оговорені між нею та ОСОБА_4 дії, та проставляла в паспорт № НОМЕР_1 , виданого 05.05.2014 на ім`я ОСОБА_4 , відбитки штампів про перетин державного кордону України, після чого повертала його власнику, а останній залишав паспорт при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.

Крім того, 15.02.2020 громадянин Республіки Азербайджан, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Гоптівка» Дергачівського району Харківської області, розташованому за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Козача Лопань, вул. Прикордонна, № 4, під час проходження прикордонного контролю, діючи умисно, достовірно знаючи про те що відомості про перетин кордону наявні у його паспорті не відповідають дійсності, маючи умисел, направлений на використання, шляхом пред`явлення, завідомо підробленого документу, пред`явив співробітникам прикордонної служби МАПП «Гоптівка», паспорт виданий 05.05.2014 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 45-49 сторінках якого наявні шістнадцять штампів/відміток про перетин державного кордону України, з ознаками підробки, та щодо яких відсутні відомості в базі ДПСУ про факт перетину державного кордону України, а саме:

1.перетин державного кордону України «Виїзд» № неможливо розпізнати від 01.08.2014 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

2.перетин державного кордону України «В`їзд» №028 від 21.10.2014 від 01.08.2014 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

3.перетин державного кордону України «Виїзд» №030 від 01.01.2015 ППр «Козача Лопань» через державний кордон України;

4.перетин державного кордону України «В`їзд» №018 від 23.01.2015ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

5.перетин державного кордону України «Виїзд» №010 від 11.04.2015 ППр «Харків» через державний кордон України;

6.перетин державного кордону України «В`їзд» №020 від 13.05.2015ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

7.перетин державного кордону України «Виїзд» №023 від 01.08.2015 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

8.перетин державного кордону України «В`їзд» №028 від 19.08.2015ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

9.перетин державного кордону України «Виїзд» №020 від 01.11.2015 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

10.перетин державного кордону України «В`їзд» №053 від 01.12.2015ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

11.перетин державного кордону України «Виїзд» №033 від 28.02.2016 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

12.перетин державного кордону України «В`їзд» №053 від 05.06.2017 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

13.перетин державного кордону України «Виїзд» №004 від 29.06.2017 ППр «Харків» через державний кордон України;

14.перетин державного кордону України «В`їзд» №047 від 28.10.2017ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;

15.перетин державного кордону України «Виїзд» №053 від 30.10.2017 ППр «Харків» через державний кордон України;

16.перетин державного кордону України «В`їзд» №004 від 29.04.2018 ППр «Харків» через державний кордон України,

які, згідно з висновком, складеним за результатами поглибленої перевірки, не відповідають встановленому зразку, затвердженому наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №22 від 14.01.2011.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані:

- за ч.4 ст.27, ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підбурювання до підроблення офіційного документа;

- за ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

02 березня 2020 року до суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості, яка укладена в місті Дергачі Харківської області 28 лютого 2020 року між прокурором Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.4 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян), за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян) із застосуванням ст. 70 ч. 1 КК України остаточно у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У судому засіданні сторони кримінального провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості з наступних мотивів.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно укладеної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Приймаючи до уваги щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю злочинів, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.4 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян), за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян) із застосуванням ст. 70 ч. 1 КК України остаточно у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є: а) для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку. Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, роз`яснені і є зрозумілими; б) для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлені клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів ОСОБА_4 роз`яснено і є зрозумілими. Обвинувачений розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення укладеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 указав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Суд шляхом опитування обвинуваченого, захисника, прокурора у судовому засіданні переконався, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, угода про визнання винуватості, яка укладена 28 лютого 2020 року між прокурором Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та КК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Дані про речові докази в обвинувальному акті відсутні.

Судових витрат у справі не має.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена в місті Дергачі Харківської області 28 лютого 2020 року між прокурором Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян);

- за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_4 остаточно визначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених статтею 394 КПК України, а саме обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1