КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_4.,

суддів - ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

секретаря - ОСОБА_7.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1,

адвоката, який діє

в інтересах заявника - ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8., на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0008734 від 22.07.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.197-1, ч.2 ст.258-5 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

04 жовтня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу забезпечення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо транснаціональних груп та у банківській сфері Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_9. про арешт майна в рамках кримінального провадження №0008734 від 22.07.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.197-1, ч.2 ст.258-5 КК України,а саме: нежилих приміщень з №1 по №8 загальною площею 72,3 квадратних метри, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, із забороною відчуження вказаного майна, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року задоволено та накладено арешт на вищевказане нерухоме майно з забороною його відчуження. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на врахування існування мети щодо відшкодування в подальшому шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та можливої конфіскації майна як виду покарання.

На вказану ухвалу адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8., подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, оскільки при вирішенні питання про арешт майна суд не дотримався вимог ст.ст.94, 132, 173 КПК України. Зазначає, що оскаржувана ухвала не містить відомостей про повідомлення ОСОБА_1, яка є добросовісним набувачем вищевказаного приміщення, або продавцю вказаного приміщення, про підозру у кримінальному провадженні. Крім того, стороною обвинувачення не доведено і тих обставин, що арештоване майно придбано за рахунок коштів отриманих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, а також того, що ОСОБА_1 знала чи могла знати про відповідність майна будь-якій із ознак, наведених в п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України та вірогідності того, що до майна може бути застосовано спеціальну конфіскацію. При цьому в ухвалі не наведено жодних мотивів в чому саме полягає необхідність такого обмеження конституційних прав ОСОБА_1

Окрім того, при розгляді клопотання судом порушені права власника майна на правову допомогу, оскільки клопотання безпідставно розглянуто за її відсутності. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 04 жовтня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Також просить поновити строк апеляційного оскарження, оскільки розгляд клопотання відбувався за відсутності власника майна та її представника, а про накладення арешту ОСОБА_1 дізналась 12.12.2019 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- адвоката та заявника, які просили задовольнити апеляційну скаргу;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення. Згідно ч.3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею 04.10.2019 року без повідомлення та участі власника майна чи його представника в судовому засіданні. Про існування оскаржуваної ухвали, як зазначено представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_8., стало відомо 12.12.2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. При цьому апеляційну скаргу представником подано 17.12.2019 року згідно відмітки штампу на апеляційній скарзі, тобто вона є поданою в межах визначеного законом п'ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв'язку з чим він поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0008734 від 22.07.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.197-1, ч.2 ст.258-5 КК України, за фактами заволодіння грошовими коштами Посольства Азербайджанської Республіки в Україні під час проведення ремонтних робіт, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в с особливо великих розмірах; внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки; самовільного зайняття земельної ділянки Посольства; фінансування іноземними громадянами у співучасті з громадянами України діяльності терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР».

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.07.2010 року ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, стала власником Ѕ частини нежилих приміщень з №1 по №8, загальна площа яких 72,3 квадратних метри, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

20 липня 2010 чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, став власником Ѕ частини нежилих приміщень з №1 по №8, загальна площа яких 72,3 квадратних метри, розташованих за адресою: АДРЕСА_1

18 квітня 2019 року відповідно до договору купівлі-продажу на праві приватної власності власником нежилих приміщень з №1 по №8 загальною площею 72,3 квадратних метри, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 стала ОСОБА_1

28 серпня 2019 року в рамках кримінального провадження №0008734 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №181729118 від 19.09.2019 року, нежилі приміщення з №1 по №8 загальною площею 72,3 квадратних метри, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності належать ОСОБА_1.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року накладено арешт на нежилі приміщень з №1 по №8 загальною площею 72,3 квадратних метри, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, із забороною відчуження вказаного майна, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Разом з цим, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах третіх осіб, та не обґрунтував необхідність накладення арешту на нежилі приміщення.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що під час задоволення клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя взагалі не встановлював достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, як на це посилається слідчий у своєму клопотанні.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно підпункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали судового провадження не містять даних про те, що ОСОБА_1, яка є добросовісним покупцем, або ОСОБА_3, повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0008734. Не містять матеріали клопотання і доказів, що майно придбано за рахунок коштів, отриманих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та ОСОБА_1 було відомо про такі обставини на момент придбання майна.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що ОСОБА_1 має відношення до кримінальних правопорушення, що розслідується. Даних про незаконність набуття ОСОБА_1 у власність арештованого майна матеріали клопотання не містять.

Жодних об'єктивних даних, які б підтверджували, що нерухоме майно у вигляді нежилих приміщень з №1 по №8 загальною площею 72,3 квадратних метри, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Так, з положень ч.ч.2, 10 ст.170 КПК України випливає, що майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, визначених ст.98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого або прокурора.

Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені норми закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише в тексті відповідної постанови, проте в матеріалах клопотання така постанова відсутня.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу забезпечення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо транснаціональних груп та у банківській сфері Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_9. про арешт майна в рамках кримінального провадження №0008734 від 22.07.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.197-1, ч.2 ст.258-5 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0008734 від 22.07.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.197-1, ч.2 ст.258-5 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу забезпечення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо транснаціональних груп та у банківській сфері Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_9.про арешт майна в рамках кримінального провадження №0008734 від 22.07.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.197-1, ч.2 ст.258-5 КК України,а саме: нежилих приміщень з №1 по №8 загальною площею 72,3 квадратних метри, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, із забороною відчуження вказаного майна, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6