справа № 208/120/20
№ провадження 1-кс/208/356/20
УХВАЛА
Іменем України

19 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , користувача майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002410 від 29.12.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором клопотанням, просив накласти на речові докази, а саме на вилучені 15.02.2020 під час обшуку автомобіль Fiat Doblo реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2013 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ключ від автомобіля Fiat Doblo реєстраційний номер НОМЕР_1 з брелком сигналізації.
Клопотання вмотивоване тим, що 28.12.2019 приблизно о 23:20 годині невстановлена особа перебуваючи біля ПТ "Ломбард "Онікс" Анохіна, Яценко", розташованого за адресою: м. Кам`янське, вул. Глаголєва, 18/26 шляхом пошкодження вікна проникла до приміщення вказаного товариства, звідки таємно викрала майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме золоті прикраси

За вказаним фактом СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області були внесені відомості до Єдиному реєстру досудових розслідувань 29.12.2019року за № 0002410, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
В ході проведення досудового розслідування, а саме 15.02.2020 на підставі ухвали суду проведено обшук автомобілю Fiat Doblo реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2013 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та яким фактично користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході проведення зазначеного обшуку вилучено вказані автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ від автомобіля Fiat Doblo реєстраційний номер НОМЕР_1 з брелком сигналізації, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002410 від 29.12.2019.

Слідчий вважає, що вилучені речі відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України, та є речовими доказами, мають доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, а тому необхідним є застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою збереження речових доказів.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у його мотивувальній частині.

Користувач майна ОСОБА_4 в судовому засіданні протии задоволення клопотання заперечував, пояснив, що вилучений автомобіль не має відношення до зазначеного слідчим кримінального провадження.

Слідчий суддя заслухав слідчого, користувача майна, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів клопотання, а саме протоколу обшуку, вбачається, що 15.02.2019 року у період часу з 13:32 години до 13:46 години слідчий ОСОБА_3 у присутності свідків, провів обшук автомобілю марки Fiat Doblo, під час якого викрадених у ломбарді ювелірних виробів, знарядь та засобів вчинення правопорушення, не було виявлено.
В той же час, слідчим жодного обгрунтування необхідності вилучення автомобіля в межах кримінального провадження за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України, не наведено.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ вказує, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).
Ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Ст. 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Також слідчий суддя зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Керуючись ст. 22, 131-132, 170-171 КПК України, слідчий суддя

постановив:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002410 від 29.12.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 19.02.2020 року.
Ухвала не набрала законної сили

Секретар с.з.____________________ ОСОБА_2