17.12.2019
Справа № 720/1676/19
Провадження № 1-кп/720/113/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новоселиця Чернівецької області матеріали кримінального провадження за №0000444 від 10 листопада 2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
На розгляді Новоселицького районного суду Чернівецької області перебуває вище вказане кримінальне провадження.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке він підтримав в судовому засіданні.
В обґрунтування необхідності обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор покладає запобігання спробам останнього переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, а також посилається на наявну інформацію щодо систематичного перетину обвинуваченим державного кордону України протягом всього часу розгляду даного кримінального провадження судом, в тому числі без підтвердження подальшого в`їзду на територію України.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав викладених в ньому та просив його задовольнити.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 та потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заявлене клопотання прокурора підтримали та просили його задовольнити.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання, вказав на необґрунтованість та не доведеність ризиків вказаних прокурором, а тому просив відмовити в його задоволенні.
Вказує, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у вчиненому та щиро розкаюється, дає покази з приводу обставин вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди та всіма можливими способами сприяє у встановленні всіх обставин даного кримінального правопорушення, також бажає допомогти сім`ї потерпілого, який помер в даній дорожньо-транспортній пригоді. Просить врахувати, що його підзахисний жодним чином не ухиляється від суду та жодного разу не допускав неявки в призначені судові засідання.
Обвинувачений ОСОБА_4 також заперечував щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що перетин державного кордону здійснюється ним в зв`язку з виїздами на заробітки для відшкодування потерпілим як матеріальної так і моральної шкоди, частина суми якої на даний час вже передана потерпілим.
Заслухавши клопотання прокурора, пояснення потерпілих, представника потерпілої, обвинуваченого та його захисника, дослідивши надані письмові матеріали, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід враховувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки останнього.
Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Крім того, при судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про що внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0000444 від 10.11.2018 року.
Разом з тим, вважаю, що прокурором не надано достатніх доказів на підтвердження тих ризиків про які він зазначає в клопотанні. Стороною обвинувачення не доведено та не наведено переконливих мотивів, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що відсутні жодні підстави стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_4 , якому до теперішнього часу не обирався будь який інший запобіжний захід, та який не ухиляється від суду та жодного разу не допускав неявки в судові засідання, має постійне місце реєстрації та проживання, визнає свою вину у вчиненому, щиро розкаявся у позбавленні життя потерпілого ОСОБА_7 - може переховуватись від суду.
Крім того, у справі Європейського суду з прав людини «Алєксандер Макаров проти Росії» від 12 березня 2009 року зазначено: «Суд зобов`язаний проаналізувати особисті обставини заявника докладніше та навести на користь тримання його під вартою конкретні підстави, підкріплені доказами».
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 не може бути виключною підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.
Враховуючи вищевикладене та висновок Європейського суду з прав людини по справі «Бойченко проти Молдови» від 11 липня 2006 року про те, що «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою», в зв`язку з чим клопотання прокурора задоволенню не підлягає.
Також, суд враховує , що обвинувачений ОСОБА_4 є особою раніше не судимою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має постійне місце проживання та реєстрації, щиро розкаюється та визнає свою вину у позбавленні життя потерпілого ОСОБА_7 .
Враховуючи вищевикладене, лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 та суворість покарання за його вчинення в даному випадку, не може слугувати підставою для обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як на то посилається прокурор у своєму клопотанні.
Даний висновок суду узгоджується із рішенням Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії», 7064/05, від 01 червня 2006 року, де серед іншого зазначено, що «хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурор задоволенню - не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-197, 369-372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні заявленого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою відмовити.
Ухвала може бути оскаржена на протязі семи днів з моменту її оголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1