Провадження №1-в/127/734/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в місті Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення на підставі статті 81 Кримінального кодексу України (далі КК). Клопотання мотивував тим, що він своєю сумлінною поведінкою та добросовісним відношенням до праці довів, що став на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання доставлений не був, однак згідно з клопотанням останнього, він просив проводити судовий розгляд за його відсутності.

Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання свого підзахисного підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор вважає, що підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки засуджений своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній 30.12.2014 р. був засуджений Піщанським районним судом Вінницької області за частиною другою статті 121 КК до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначений вирок, згідно із розпорядженням суду, набрав законної сили 30.01.2015 р.

З особової справи засудженого також вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2016 р. ОСОБА_5 до строку покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.09.2014 р. до 30.01.2015 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 357 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зі змісту пункту 1 частини другої статті 539 КПК випливає, що у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно з пунктом 2 частиною третьою статті 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Разом з тим, частиною другою статті 81 КК регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зі змісту роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину та фактично відбув дві третини строку покарання.

Крім цього, суд вважає за доцільне зауважити, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2018 р. ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку із відсутністю підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Будь-яких відомостей на підтвердження змін у поведінці засудженого ОСОБА_5 з моменту прийняття зазначеного судового рішення, суду надано не було, а тому суд приходить до переконання, що правові підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.

Таким чином, незважаючи на те, що ОСОБА_5 на час розгляду клопотання фактично відбув дві третини строку призначеного покарання, має ряд заохочень, суд вважає, що правові підстави для задоволення його клопотання відсутні, оскільки в судовому засіданні не було доведено тієї обставини, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зазначений висновок суду ґрунтується на тому, що засуджений має не зняте і не погашене стягнення, після якого до нього будь-яких заходів заохочення застосовано не було. Посилання захисника засудженого на відсутність таких стягнень суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах особової справи наявна постанова № 233 від 23.12.2019 р. про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення режиму відбування покарання. Зазначена постанова доведена до відому ОСОБА_5 23.12.2019 р.

Тому, аналізуючи доводи сторін провадження, суд вважає, що в задоволенні клопотання останнього не слід відмовити.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: