Справа № 366/880/20
Провадження №1-кс/366/165/20
УХВАЛА
іменем України
28 квітня 2020 року смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000193, за яким відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2020 року,
встановила:
Прокурор із посиланням на ст.98, 170 КПК України з метою збереження речових доказів та проведення судових експертиз просить накласти арешт на автомобіль марки Mitsubishi моделі Golt, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , чорного кольору, до проведення судових експертиз, оскільки він є речовим доказом, а отже, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.04.2020 приблизно о 14:02, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи належним їй автомобілем Mitsubishi моделі Golt, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 на 63 км автодороги «Київ-Овруч» в с. Феневичі Іванківського району Київської області, не впоралась із керуванням та здійснила зіткнення з деревом з лівої сторони по напрямку руху, внаслідок чого пасажир авто ОСОБА_5 , 1984 р.н. отримав тілесні ушкодження у виді забоїв, а водій авто ОСОБА_4 тілесні ушкодженні у виді перелому 6-го ребра зліва.
Повідомлення про зазначену подію внесено до ЄЖОЗтП 27.04.2020 за № 2104. В той же день з 15:05 по 17:00 слідчим Іванківського СВ проведено огляд місця ДТП. Автомобіль вилучено до майданчику зберігання транспортних засобів с. Дружна Бородянського району Київської області.
Зазначений автомобіль може бути використаний як доказ фактів в обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого від 28.04.2020 автомобіль визнаний речовим доказом у справі.
Слідчий просить накласти арешт на автомобіль шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, залишивши його на майданчику зберігання транспортних засобів с. Дружна Бородянського району Київської області до проведення судових експертиз.
У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, посилаючись на обставини, викладені вище.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При цьому, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.
Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Оскільки наявні достатні підстави вважати, що автомобіль, який зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, відповідає критеріям ст.98 КПК України, і може бути використаний як доказ обставин кримінального правопорушення, клопотання підлягає задоволенню.
Слідчий суддя приймає до уваги, що наявність чи відсутність складу злочину у діях водія автомобіля, буде вирішене, в т.ч. за результатами проведених судових експертиз судом під час ухвалення судового рішення, яким буде закінчуватися кримінальне провадження, а частиною 4 ст. 173 КПК України передбачено обов`язок слідчого судді у разі задоволення клопотання про арешт майна застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відтак, арешт майно має бути накладено до проведення судових експертиз, а після їх проведення, зазначене майно може бути передане на відповідальне зберігання власнику.
Ч.1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що «1. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано».
Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016р., Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, у абзаці 3 п. 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст. 174,539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя
постановила:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль марки Mitsubishi моделі Golt, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , чорного кольору із забороною відчуження, розпорядження та користування ним до скасування арешту майна у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, залишивши його на відповідальне зберігання на майданчику зберігання транспортних засобів с. Дружна Бородянського району Київської області до проведення судових експертиз.
Після проведення судових експертиз, призначених у кримінальному провадженні передати автомобіль Mitsubishi моделі Golt, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , чорного кольору на відповідальне зберігання власнику.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1