Справа № 154/1828/19 Провадження №11-кп/802/184/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000208 від 23 березня 2019 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 листопада 2019 року.
Даним вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого згідно ст. 89 КК України, засуджено:

за ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

Згідно ст.76 КК України, на на ОСОБА_7 покладено обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вироком вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И В:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 17 березня 2019 року близько 23 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, керуючись корисливими мотивами та з метою заволодіння чужим майном, шляхом відтягування навісного замка, проник в приміщення гаража, розташованого на території житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав два балони: один кисневий вагою 21 кг та один газовий вагою 25 кг (вартість одного кілограма за ціною металобрухту станом на 17 березня 2019 року становить 6, 50 грн.) загальною вартістю 299 грн., які належать ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 299 гривень.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, захисник ОСОБА_9 оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальності Захисник вважає, що своєю суворістю призначене судом покарання явно не відповідає тяжкості та обставинам кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого. Вказує, що його підзахисним в повній мірі та в добровільному порядку було відшкодовано шкоду нанесену його злочинними діями. Крім того, потерпілий по справі просив не карати суворо ОСОБА_7 з огляду на їхнє примирення та відшкодування збитків. Така позиція потерпілого на думку захисту, дає підстави для призначення покарання ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України. З огляду на вказане, вважає вирок надто суворим та таким, що не викликає почуття справедливості та співрозмірності покарання вчиненому правопорушенню. Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та тривалості іспитового терміну, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану адвокатом апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається що, органом досудового розслідування протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у приміщення.

Кваліфікація дій обвинуваченого та висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні даних злочинів, ніким з учасників судового провадження, не оспорюється. Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження у цій частині, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

При перевірці вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_7 за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого, апеляційний суд звертає увагу, що судом враховано обставини, на які посилається апелянт.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, дані про особу винного, який, будучи особою молодого віку, не працює та хоча згідно ст. 89 КК України не має судимості, однак вчинив умисний, корисливий злочин проти власності. Крім того, цю обставину підтверджує і його неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, що в сукупності з усіма матеріалами кримінального провадження вказує на високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 .

Отже, при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції, враховано всі обставини у повній відповідності до вимог ст. 65 КК України, та правильно, на думку апеляційного суду, визначено йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної ч.3 ст. 185 КК України, ближче до її верхньої межі.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 виду та розміру покарання, суд першої інстанції також узяв до уваги, думку публічного обвинувачення та потерпілого, які не просили реального позбавлення чи обмеження волі обвинуваченому. Врахувавши поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, а саме: відшкодування збитків потерпілому суд першої інстанції прийшов до переконання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання такими, що узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскаржуваний вирок, на думку суду, містить переконливі обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення засудженому покарання визначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 листопада 2019 року.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що обране покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, що не можна визнати надто суворим, як про це стверджує сторона захисту, відтак, відсутні підстави для зміни і скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання, з мотивів вказаних в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.404,405,407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володимир Волинського міського суду Волинської області від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді