ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №615/644/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2124/20
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , при секретарі ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши під час підготовки до апеляційного розгляду клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 401 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції вирішує інші клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.

Згідно ухвали судді-доповідача від 13 квітня 2020 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 03 березня 2020 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Разом з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_5 подав до Харківського апеляційного суду клопотання про зміну обраного щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі. В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що суд:

- в порушення ч.ч.1, 4 ст.176 КПК України обрав обвинуваченому запобіжний захід за відсутності відповідного клопотання прокурора;

- не навів жодної підстави обґрунтованої підозри, що ОСОБА_6 має наміри вчинити або вчиняв переховування від суду, адже як вбачається з матеріалів справи останній з`являвся на усі виклики як органів досудового розслідування, так і суду;

- не взяв до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, є пенсіонером, інвалідом 2 групи, працює начальником юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, де характеризується позитивно, а також на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

- не взяв до уваги, що ОСОБА_6 після отриманих у ДТП тяжких травм потребує постійного лікування, про що свідчить його неодноразове перебування у лікарні під час судового розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 , які підтримали клопотання, прокурора, який заперечував проти його задоволення, вивчивши матеріали провадження, вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

Аналіз викладеного свідчить про те, що тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді реального позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку, суд зобов`язаний прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і запобіжний захід, до набрання вироком законної сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Валківського районного суду Харківської області від 03 березня 2020 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, посилання захисника на порушення судом вимог кримінального процесуального закону щодо обрання запобіжного заходу без відповідного клопотання прокурора, є безпідставними.

Згідно з вимогами ст.377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

За змістом клопотання захисником ОСОБА_5 не наведено виняткових обставин, які б свідчили про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою до набрання вироком законної сили.

Посилання сторони захисту на необхідність постійного лікування ОСОБА_6 , у зв`язку з чим останній не може перебувати під вартою, суд сприймає критично, оскільки захисником не надано жодних документів на підтвердження цього.

Що стосується посилання захисника на те, що судом було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без наведення обґрунтованої підозри, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, то воно є також безпідставним.

На даний час апеляційне провадження щодо перегляду оскаржуваного вироку, не закінчено, встановлені на даному етапі апеляційного розгляду обставини свідчать про наявність ризиків, що обвинувачений може вжити заходів для перешкоджання здійснення апеляційного розгляду, впливу на свідків по справі, уникнення відбування призначеного основного та додаткового покарання.

За таких обставин, обраний судом запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає зазначеним у ст.177 КПК України меті і підставам його обрання, а також передбаченим ст.178 КПК України обставинам, які повинні бути враховані при його застосуванні, а будь-яких виняткових обставин, для зміни запобіжного заходу на цей час не встановлено.

Керуючись ст.ст.331, 377, п.3 ч.1 ст.401, ст.405 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя

Харківського

апеляційного суду ОСОБА_2