ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №321/1343/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/142/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Михайлівського районного суду Запорізької області,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_6 .
Прокурор Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник адвокат ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.350 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком на три роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Вирішена доля речових доказів.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.350 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції не у повній мірі врахував фактичні обставини вчинення обвинуваченим злочину. Так, в результаті протиправних дій обвинуваченого була порушена нормальна діяльність органу місцевого самоврядування, а також заподіяна шкода здоров`ю службової особи. Більш того, такими діями обвинуваченого було пошкоджено майно Михайлівської громади, пошкоджені деякі документи, зіпсовані шпалери у кабінеті, які на час розгляду справи обвинуваченим не відшкодовані та наслідки його протиправної поведінки не усунуті.
Окрім цього, насильницьке вирішення своїх питань ОСОБА_6 по відношенню до представника органу місцевого самоврядування створює негативний прецедент для усього населення Михайлівської громади та для Запорізької області в цілому.
Прокурор зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що наявність декількох позитивних характеристик та постійне місце проживання є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та є достатніми для застосування ст.75 КК України, з урахуванням зазначених вище обставин, не відповідає фактичним обставинам справи та є необґрунтованим.
Обвинувачений тривалий час проявляв погрози та висловлював наміри у застосуванні фізичного насильства щодо ОСОБА_8 , що підтверджується відомостями про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності. Окрім цього, обвинувачений тривалий час конфліктує із сусідами та таким же насильницьким шляхом вирішує конфлікти, про що вказує наявність попередніх вироків та негативна характеристика. Третє засудження за злочин проти здоров`я особи вкотре підтверджує необхідність призначення обвинуваченому реального покарання. Жодних вагомих та достатніх пом`якшуючих обставин, які б давали підстави для застосування положень ст.75 КК України, у вироку суду не наведено. Навіть у судових дебатах та протягом усього судового розгляду ОСОБА_6 не вибачився перед потерпілим та проявляв агресію, що вказує на відсутність каяття з його боку.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що встановлені судом обставини не відповідають дійсності у зв`язку з неповнотою судового розгляду. Судом були відхилені клопотання про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , не досліджені постанова про закриття кримінального провадження від 23 квітня 2017 року за його заявою про прийняття заходів до ОСОБА_8 , який заподіяв йому тілесні ушкодження, та висновок експерта №187 щодо його судово-медичної експертизи.
Крім того, обвинувачений зазначає, що висновки суду містять суперечності. Так, у вироку зазначено, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 підтвердили, що 13 вересня 2016 року о 14-00 годині під час засідання земельної комісії Михайлівської селищної ради ОСОБА_6 висловлювався на адресу ОСОБА_8 нецензурною лайкою та намагався завдати останньому тілесні ушкодження, але його дії були зупинені членами комісії. Проте, зазначені свідки в судовому засіданні такі пояснення не давали.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 .
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що стороною обвинувачення не надано допустимих та належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 . Так, судом першої інстанції в основу вироку покладено показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 . Проте, показання даних свідків є неналежними та недопустимими доказами, оскільки про обставини спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 їм було відомо зі слів самого ОСОБА_8 , тобто їх показання є показаннями з чужих слів. Показання даних свідків жодним чином не підтверджують винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки свідки не вказують, яким саме чином обвинувачений спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження. Всі без виключення свідки були допитані з порушенням норм КПК України, оскільки перед дачею показань складали присягу як німі свідки шляхом її підписання без оголошення її змісту.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого не відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, які є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст та не спростовують доводів, на які посилався обвинувачений під час судового розгляду.
На думку захисника, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, у їх сукупності свідчать про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та у їх сукупності підтверджували би вину ОСОБА_6 .
Також захисник зазначає, що суд не може враховувати в якості доказу вини ОСОБА_6 доводи сторони обвинувачення про те, що обвинувачений раніше вчиняв злочин та був судимий за це, оскільки це суперечить положенням ст.88 КПК України.
Згідно з вироком суду, 13 вересня 2016 року о 14:00 годині ОСОБА_6 був запрошений на засідання постійної комісії із земельних питань, яка проходила у приміщенні Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, де у присутності членів комісії та завідувача земельного відділу Михайлівської селищної ради ОСОБА_8 передав на реєстрацію документи для оформлення земельної ділянки на ім`я його дочки ОСОБА_21 , але ОСОБА_8 їх не прийняв, обґрунтовуючи свою відмову тим, що документи подаються за 10 днів до засідання комісії. Після чого ОСОБА_6 почав висловлюватися на адресу ОСОБА_8 нецензурною лайкою та намагався завдати останньому тілесні ушкодження, однак його дії були зупинені членами комісії.
Далі, приблизно о 16:00 годині 13 вересня 2016 року, ОСОБА_6 повернувся до приміщення Михайлівської селищної ради, розташованої за адресою: вул.Центральна, 22 в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, зайшовши до кабінету №8 відділу земельних ресурсів вимагав у завідувача земельного відділу Михайлівської селищної ради Запорізької області ОСОБА_8 прийняти у нього на реєстрацію заяву для оформлення земельної ділянки на ім`я ОСОБА_21 своєї доньки. В свою чергу, ОСОБА_8 відмовив у прийнятті заяви, оскільки ОСОБА_6 не мав законних повноважень подавати заяви від імені своєї доньки.
Далі ОСОБА_6 , реалізовуючи свій умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень службовій особі, а саме: завідувачу земельного відділу Михайлівської селищної ради ОСОБА_8 , який в цей час виконував свої посадові обов`язки та перебував у своєму службовому кабінеті, наніс останньому один удар кулаком правої руки в нижню губу, спричинивши, згідно з висновком експерта №186 від 20 вересня 2016 року тілесні ушкодження у вигляді садна та рани на обличчі (на нижній губі), які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу і скаргу свого захисника та заперечував проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, що її подав, та заперечував проти апеляційних скарг обвинуваченого та захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що в нього постійно виникають конфлікти з посадовими особами Михайлівської селищної ради через несанкціоновані смітники в смт. Михайлівка. Крім того, його доньці ОСОБА_21 рішенням Михайлівської селищної ради Михайлівського району дозволили розробку проекту технічної документації на земельну ділянку, але вказаний проект технічної документації завідувач земельного відділу Михайлівської селищної ради ОСОБА_8 неодноразово повертав через різні недоліки, які саме, не пояснював. 13 вересня 2016 року він прийшов на засідання комісії із земельних питань Михайлівської селищної ради і вкотре приніс для затвердження проект технічної документації на земельну ділянку. Перебуваючи у коридорі біля зали засідань комісії, почув, як завідувач земельного відділу ОСОБА_8 сказав, що необхідно 15 днів на перевірку наданих документів. Його ( ОСОБА_6 ) це дуже обурило і він зайшов до зали засідань комісії, після чого комісія припинила свою роботу через сварку, що виникла. Він забрав документацію і поїхав додому. В цей же день через деякий час йому зателефонував депутат Михайлівської селищної ради ОСОБА_14 і сказав, що селищний голова дозволив розглянути його документацію. Після розмови з ОСОБА_14 він знову повіз документи до Михайлівської селищної ради. Прийшовши до кабінету земельного відділу, він звернувся до ОСОБА_19 з проханням прийняти в нього документи, але останній сказав, що з цим питанням йому необхідно звернутися до завідувача земельного відділу. Коли він звернувся з цим проханням до ОСОБА_8 , між ними виникла сварка, під час якої останній вихлюпнув йому в обличчя гарячу каву і кинув чашкою. Як пояснив обвинувачений, від удару чашкою по голові він майже втратив свідомість, впав на коліна і закрив обличчя руками. В цей час до нього наблизився ОСОБА_8 і намагався вдарити, але він притиснув останнього до стіни, після чого залишив кабінет. Ніяких ударів потерпілому він не наносив. Коли виходив з приміщення селищної ради нікого з працівників ради не бачив, сів за кермо автомобіля і поїхав до депутата Михайлівської селищної ради ОСОБА_15 , якому розповів про інцидент з ОСОБА_8 . Приїхавши додому, побачив, що на голові, в місці удару чашкою, з`явилася гематома, а також були садна на колінах. Через декілька хвилин до нього додому приїхали співробітники поліції, з якими він поїхав до відділення поліції, а потім до лікарні. Співробітники поліції порекомендували йому звернутися до поліції із заявою про спричинення йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що він і зробив. Чому звернувся до лікарні і поліції лише коли дізнався, що ОСОБА_8 викликав поліцію, обвинувачений пояснити не зміг.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.350 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.
Так, потерпілий ОСОБА_8 пояснив суду, що він працює завідуючим земельним відділом Михайлівської селищної ради. За час перебування на цій посаді у нього неодноразово виникали конфлікти зі ОСОБА_6 , коли він виїжджав з перевірками за скаргами останнього. Кожного разу ОСОБА_6 поводився агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, намагався вчинити бійку, за що притягався до адміністративної відповідальності. 13 вересня 2016 року приблизно о 12:00 годині до земельного відділу Михайлівської селищної ради розробник приніс на розгляд земельної комісії, засідання якої мало відбутися в цей день о 14:00 годині, проект технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_21 . Оскільки вказані документи необхідно було подати до 05 вересня 2016 року, то він відмовився їх приймати. В цей же день ОСОБА_6 , якого запросив депутат селищної ради ОСОБА_14 , приніс проект технічної документації на земельну ділянку своєї доньки ОСОБА_21 безпосередньо на засідання земельної комісії. Оскільки часу на перевірку цієї документації не було, то він заперечував проти розгляду наданої документації, на що ОСОБА_6 став поводитися агресивно, ображати його, висловлюватися нецензурною лайкою, у зв`язку з чим він залишив залу засідань комісії. Через деякий час його викликав селищний голова і сказав, що якщо документація ОСОБА_21 не містить недоліків, то можливо її винести на розгляд сесії. В свою чергу він попросив депутата селищної ради ОСОБА_14 принести проект технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_21 . В цей же день о 16:00 годині до кабінету земельного відділу Михайлівської селищної ради ОСОБА_6 приніс технічну документацію і в грубій формі наказав її реєструвати. Оглянувши надані документи, він зауважив, що заява від імені ОСОБА_21 написана саме ОСОБА_6 , який не мав на це повноважень, на що останній став висловлюватися нецензурною лайкою і наближатися до його столу. ОСОБА_8 встав з-за столу і намагався відійти назад, але потрапивши ногою на підставку крісла, втратив рівновагу, внаслідок чого в нього з рук випала чашка з кавою, і в цей час ОСОБА_6 наніс йому один удар кулаком правої руки в нижню губу. Коли ОСОБА_6 нахилився за чашкою з-під кави, яка лежала на підлозі, ОСОБА_8 намагався пройти повз нього і вийти з кабінету, але ОСОБА_6 притиснув його до шафи і погрожував вбити, після чого вибіг з кабінету. Потерпілий не наполягав на максимальній мірі покарання обвинуваченому, передбаченій санкцією статті.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_19 показав, що з квітня 2012 року по листопад 2017 року він працював на посаді спеціаліста земельного відділу Михайлівської селищної ради. 13 вересня 2016 року після засідання земельної комісії до кабінету земельного відділу зайшов ОСОБА_8 , сів за свій робочий стіл і почав пити каву. В цей час до кабінету зайшов ОСОБА_6 і між ним і ОСОБА_8 почалася розмова на підвищених тонах, у зв`язку з чим ОСОБА_19 вийшов з кабінету, пішов вниз по сходах, а почувши дзвін по трубі опалення, вирішив повернутися. Коли він наблизився до дверей кабінету земельного відділу, звідти швидко вийшов ОСОБА_6 і пішов на сходи, потім вийшов ОСОБА_8 і сказав, що ОСОБА_6 вчинив бійку, у ОСОБА_8 була набрякла губа. Зайшовши до кабінету, ОСОБА_19 побачив, що підлога, шпалери і стіл заплямовані кавою. Також свідок пояснив, що ОСОБА_6 не раз звертався до ОСОБА_8 з проектною документацією на земельну ділянку, але останній повертав її через численні недоліки.
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що у 2016 році він був депутатом Михайлівської селищної ради і очолював постійну комісію із земельних питань. 13 вересня 2016 року о 14:00 годині розпочалося засідання земельної комісії, на яке ОСОБА_6 привіз проект технічної документації на земельну ділянку його доньки ОСОБА_21 . Завідувач земельним відділом ОСОБА_8 сказав, що не можна розглядати ці документи, так як вони надані з порушенням регламенту, на що ОСОБА_6 став поводитися дуже емоційно. Після засідання комісії ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_6 і попросив принести ці документи у земельний відділ. В цей же день ОСОБА_6 по телефону розказав йому, що його побив ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_15 показав суду, що близько двох років тому він був членом земельної комісії Михайлівської селищної ради. Під час одного з засідань земельної комісії ОСОБА_6 привіз проект технічної документації на земельну ділянку своєї доньки ОСОБА_21 , а завідуючий земельним відділом ОСОБА_8 відмовився її приймати, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 кричав на ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_16 показала суду, що у 2016 році вона була секретарем земельної комісії Михайлівської селищної ради. Під час одного із засідань комісії ОСОБА_6 приніс проект технічної документації на земельну ділянку своєї доньки ОСОБА_21 і поклав на стіл комісії. Завідувач земельним відділом ОСОБА_8 заперечував проти розгляду цієї документації, оскільки її необхідно було надати за десять днів до засідання комісії. ОСОБА_6 , в свою чергу, забіг до зали засідань комісії і став кричати на ОСОБА_8 . На наступний день під час сесії Михайлівської селищної ради селищний голова повідомив депутатам, що ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_8 . В цей день вона особисто бачила пошкодження на обличчі ОСОБА_8 , але де саме, за сплином часу, пояснити не може.
Свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона є депутатом Михайлівської селищної ради, членом земельної комісії. На одне із засідань земельної комісії у вересні, рік вона не пам`ятає, ОСОБА_6 приніс проект технічної документації на земельну ділянку своєї доньки ОСОБА_21 , але такі документи необхідно надавати за десять днів до дня засідання комісії. Завідуючий земельним відділом Михайлівської селищної ради ОСОБА_8 , який був присутній на засіданні комісії, відмовився приймати ці документи, на що ОСОБА_6 став висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою і звинувачувати у затягуванні розгляду його документів. Пізніше, в цей же день, після конфлікту, який стався між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , вона була у службовому кабінеті останнього і бачила на стінах плями від кави, а у ОСОБА_8 в кутку рота бачила пошкодження.
Свідок ОСОБА_20 показав суду, що він працює на посаді секретаря Михайлівської селищної ради. У вересні 2016 року, точної дати не пам`ятає, знаходився на робочому місці. О 14:00 годині в актовій залі Михайлівської селищної ради відбувалося засідання земельної комісії, звідти було чути крики, розмову на підвищених тонах. О 16:00 годині, коли він стояв коло будівлі селищної ради, звідти вибіг ОСОБА_6 , а через декілька секунд за ним вибіг ОСОБА_8 і сказав, що ОСОБА_6 його побив. Разом із ОСОБА_8 він піднявся до кабінету останнього, де побачив плями кави на стіні біля робочого місця ОСОБА_8 та на підлозі. У ОСОБА_8 була розбита губа, і він розказав, що під час засідання земельної комісії між ним і ОСОБА_6 сталася суперечка, внаслідок чого ОСОБА_6 наніс йому один удар кулаком. ОСОБА_20 викликав поліцію і відвіз ОСОБА_8 до лікарні. Всі депутати, які були присутні в цей день на засіданні земельної комісії, розповідали, що між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 виник конфлікт під час засідання. Також свідок пояснив, що ніяких ушкоджень на ОСОБА_6 в цей день він не бачив, і ОСОБА_6 не звертався до нього з приводу побиття його ОСОБА_8 .
Допитаний в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_18 показав, що у вересні 2016 року на засіданні земельної комісії Михайлівської селищної ради розглядалося питання виділення земельної ділянки ОСОБА_21 . Завідуючий земельним відділом Михайлівської селищної ради ОСОБА_8 повідомив, що під час даного засідання неможливо розглянути це питання, оскільки проект технічної документації було надано безпосередньо під час засідання комісії. Після завершення виступу ОСОБА_8 до зали засідань зайшов ОСОБА_6 і став кричати на ОСОБА_8 , у зв`язку з чим останній залишив залу засідань. Пізніше, в цей же день до нього у кабінет зайшов ОСОБА_20 і сказав, що ОСОБА_6 побив ОСОБА_8 . Разом з ОСОБА_20 і головою селищної ради піднялися до кабінету ОСОБА_8 , де побачили плями кави на стіні, сам ОСОБА_8 був скуйовджений, в нього набрякла губа. ОСОБА_8 пояснив, що до кабінету зайшов ОСОБА_6 і вдарив його.
Також, судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка.
Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 13 вересня 2016 року, під час огляду службового кабінету завідуючого земельним відділом Михайлівської селищної ради ОСОБА_8 встановлено, що робочий стіл і службові документи на ньому вкриті плямами темного кольору з характерним запахом кави, такі самі плями виявлено на стіні біля робочого столу ОСОБА_8 .
Згідно з висновком експерта №186 від 20 вересня 2016 року, під час огляду у ОСОБА_8 виявлені садна та рана на обличчі, на нижній губі справа та збоку слизової оболонки відповідно, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, їх давнина не суперечить терміну, на який вказує потерпілий.
Як убачається з копії трудової книжки ОСОБА_8 , розпорядження селищного голови Михайлівської селищної ради №72 від 12 серпня 2003 року, посадової інструкції завідувача земельного відділу ОСОБА_8 , що останній з 01 вересня 2003 року працює на посаді завідувача відділом земельних ресурсів Михайлівської селищної ради і відповідає за підготовку матеріалів та проектів на засідання виконкому та селищної ради з земельних питань.
Відповідно до копії протоколу засідання постійної комісії з земельних питань та екології №10 від 13 вересня 2016 року, на розгляд комісії винесено заяву ОСОБА_21 .
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 23 жовтня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_8 та DVD-диску до нього, який містить відеозапис проведення слідчого експерименту, потерпілий на місці події за участю статиста показав про обставини правопорушення.
За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про недоведеність вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також про невстановлення судом достатніх доказів для доведеності винуватості обвинуваченого, оскільки зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Колегія суддів вважає, що зібрані у провадженні докази є належними, допустимими та достатніми, і у своїй сукупності повністю підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, серед яких є зокрема показання потерпілого та свідків, які зазначили про те, що під час засідання комісії ОСОБА_6 висловлювався на адресу потерпілого ОСОБА_8 нецензурно та намагався завдати останньому тілесні ушкодження, але його дії були зупинені членами комісії. Показаннями свідків підтверджено, що після того, як ОСОБА_6 залишив кабінет потерпілого ОСОБА_8 , у останнього була пошкоджена губа, а його кабінет, зокрема стіни та робочий стіл, був забруднений плямами кави. Окрім того, сам обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував ані в суді першої інстанції, ані при апеляційному розгляді провадження факт виникнення в нього з потерпілим ОСОБА_8 конфлікту, розлиття кави в кабінеті потерпілого ОСОБА_8 та притиснення останнього ним до стіни.
Ставити під сумнів достовірність показань свідків жодних підстав немає.
В той же час, доводи обвинуваченого про те, що він не заподіював тілесних ушкоджень потерпілому, спростовується дослідженими судом доказами.
Доводи сторони захисту про те, що показання свідків були викривлені у вироку, є безпідставними та суперечать матеріалам провадження.
Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.
Отже, дослідивши зазначені докази та визнавши їх достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України при викладених у вироку обставинах.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта №187, та постанову про закриття кримінального провадження від 23 квітня 2017 року (яка, як зазначила сторона захисту при апеляційному розгляді, оскаржена не була), не свідчать про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку, оскільки суд першої інстанції, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, та ретельно дослідивши надані у кримінальному провадженні докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження.
Також, відхилення судом першої інстанції, як зазначено в апеляційній скарзі, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не вплинуло на повноту судового розгляду та не перешкодило суду з`ясувати обставини справи, які мають істотне значення для ухвалення законного, справедливого та обґрунтованого рішення. Крім того, об`єктивних даних про те, що вказані особи були свідками даних подій, матеріали кримінального провадження не містять.
Доводи захисника про те, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , які були допитані судом першої інстанції, є неналежними та недопустимими доказами , є безпідставними, оскільки показання вказаних свідків в аспекті вимог ч.6 ст.97 КПК України, не є показаннями з чужих слів, оскільки дані свідки були допитані судом першої інстанції лише щодо подій, які відбулися 13 вересня 2016 року, та свідками яких вони були, а не з приводу того, яким саме чином обвинувачений ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.
Твердження сторони захисту про те, що під час судового розгляду кримінального провадження всі без виключення свідки були допитані з порушенням норм КПК України, оскільки перед дачею показань складали присягу лише підписавши її текст та без оголошення її змісту, спростовуються матеріалами провадження, оскільки як убачається із журналів судових засідань від 10 грудня 2018 року, 26 грудня 2018 року, головуючим суддею вказані свідки були приведені до присяги, та, окрім того, при відтворенні технічного запису зазначених судових засідань встановлено, що головуючим суддею вказані свідки були приведені до присяги, текст якої передбачений вимогами ч.2 ст.352 КПК України.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не може враховувати в якості доказу вини ОСОБА_6 доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_21 раніше вчиняв злочин та був судимий, є недоречними, оскільки як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України, та на попередні вироки щодо ОСОБА_21 не посилався, як на доказ вини останнього.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в тому числі із застосуванням положень статті 75 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується як неврівноважений та нестриманий, часто ініціює конфліктні ситуації з сусідами, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має численні подяки за співпрацю зі Збройними силами України, грамоти за активну громадську діяльність на території Михайлівського району, бездоганну службову характеристику, позицію потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , який не наполягав на суворій мірі покарання. Також суд враховував досудову доповідь Михайлівського РС філії ДУ «Центр пробації», згідно з якою, виправлення, досягнення правослухняної поведінки ОСОБА_6 при застосуванні кримінального покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, можливе за певних умов. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд не встановив.
Доводи апеляційної скарги прокурора правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Так, твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що призначаючи покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував особу обвинуваченого, є безпідставними, оскільки суд в повній мірі врахував як обставини та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, так і особу ОСОБА_6 , що і стало причиною для призначення останньому певного виду покарання.
В апеляційній скарзі не наведено переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Посилання прокурора на те, що діями ОСОБА_6 було пошкоджено майно Михайлівської громади, об`єктивно нічим не підтверджені та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, більш того такі дії не інкримінувались обвинуваченому згідно з обвинувальним актом.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд дотримався вимог ст.65 КК України, а також обґрунтовано застосував ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від призначеного основного покарання з випробуванням, але на максимальний строк, з покладенням певних обов`язків.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.350 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 18.02.2020 Справа № 321/1343/17