ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1164/20 Справа № 203/3496/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тіман, Ухтінського району, Республіки Комі, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

особи, щодо якої застосовані

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6
законного представника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року застосовано щодо ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_6 , враховуючи висновок акту судово-психіатричної експертизи, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації у психіатричний заклад із звичайним наглядом.

В апеляції:
- прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування вказує, що оскаржувана ухвала була постановлена в суді першої інстанції без участі ОСОБА_6 , участь якого є обов`язковою.
Також вказує, що відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи № 145 від 25 липня 2019 року, ОСОБА_6 , в період часу, який відносився до інкримінованого йому діяння, страждав і на даний час страждає хронічним захворюванням у формі шизофренії параноїдної та за своїм станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. З зазначеним станом, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, особу щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, його законного представника та захисника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Доводи і вимоги прокурора в частині неправильного тлумачення закону про кримінальну відповідальність щодо висновку суду першої інстанції про психічне ставлення неосудної особи ОСОБА_6 до вчинення суспільно небезпечного діяння є обґрунтованими.

Так, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 145 від 25 липня 2019 року, ОСОБА_6 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння страждав та в теперішній час страждає хронічним захворюванням в формі шизофренії параноїдної. За своїм психічним станом в період до якого відноситься йому діяння, він не міг розуміти свої дії та керувати ними.
Зазначене хронічне психічне захворювання позбавило ОСОБА_6 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння.
За положеннями статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Виходячи з передбачених статтею 19 КК України критеріїв, стан осудності особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При зворотному особа є неосудною.
Отже, враховуючи наведене, зазначення в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції про умисне психічне ставлення неосудної особи ОСОБА_6 до вчиненого ним суспільно небезпечного діяння є хибним, оскільки не узгоджується і суперечить наведеним вище нормам закону, а відтак необхідно в цій частині ухвалу суду першої інстанції змінити та виключити посилання на спрямованість умислу і мотиву дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, що не потребує у даному випадку скасування вироку, як цього прохає прокурор.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала була постановлена судом першої інстанції без участі ОСОБА_6 , то в судовому засіданні в апеляційній інстанції, особисто ОСОБА_6 та його законний представник повідомили, що при ухваленні рішення судом першої інстанції право ОСОБА_6 на захист порушено не було. Більш того, під час постановлення оскаржуваної ухвали, в судовому засіданні приймала участь законний представник ОСОБА_6 та захисник, сам ОСОБА_6 не міг за своїм станом приймати участь у судовому засіданні.
В апеляційній інстанції ОСОБА_6 безпосередньо також приймав участь разом зі своїм законним представником та захисником. Кожен з них не був обмежений в своїх правах на здійснення захисту інтересів ОСОБА_6 , останні жодним чином не заперечували і не вважали порушення прав на захист ОСОБА_6 , а тому з таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду з мотивів наведених в апеляції прокурора з цього питання.
Враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала - зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_6 , - змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу і мотиву дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4