У Х В А Л А Справа № 200/6692/15-к

Ім`ям України Провадження № 1-кс/932/10733/19

24 січня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, який накладено ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року на автомобіль марки «Daewoo», моделі «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому заявник також прохає зобов`язати слідчого СВ УСБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_4 повернути йому вказаний автомобіль.

Клопотання обґрунтовано наступним чином. Так, ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року накладено арешт на автомобіль марки «Daewoo», моделі «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні № 0000203, що відкрито 15 грудня 2014 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. Цей автомобіль є його приватною власністю та перебував у користуванні ОСОБА_5 . Користувачем його автомобіля, без його відома, було переобладнано бензобак у схрон для перевезення боєприпасів у вигляді підствольних гранат, внаслідок чого він був вилучений органом досудового розслідування, за клопотанням якого слідчим суддею накладено на нього арешт. Автомобіль був переданий ним у користування ОСОБА_5 тому, що той проходив стажування, як таксист. Про те, що ОСОБА_5 був причетний до незаконних збройних формувань та протиправних дій, йому відомо не було. Він особисто не причетний до вчинення злочину. Досудове слідство триває з 2014 року і може тривати невизначений час, оскільки ОСОБА_5 знаходиться на тимчасово непідконтрольній уряду території України. Таке тривале обмеження його права власності є неприпустимим. У випадку, коли слідчій знадобиться автомобіль, він може добровільно надати його для проведення слідчих дій та не збирається його відчужувати, усі дії, пов`язані із володінням автомобілем, буде узгоджувати із слідчою. У фактичному володінні органу досудового розслідування перебуває не тільки його автомобіль, а й ключі від нього.

В судовому засіданні власник майна клопотання підтримав та прохав його задовольнити. Пояснення надав аналогічні його тексту. Надав лист слідчого СВ УСБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 10.12.2019 року, відповідно якого він має у кримінальному провадженні статус свідка.

Слідча та прокурор належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, проте у судове засідання не з`явились, письмових заяв та клопотань не надали. Власник майна не заперечував проти розгляду клопотання у відсутність слідчого та прокурора. З підстав, передбачених ч. 2 ст. 174 КПК України, клопотання розглянуто у відсутність слідчої та прокурора, та винесено рішення.

Розглянувши клопотання, заслухавши пояснення власника майна в його обґрунтування, дослідивши наданні до нього додатки, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що СВ УСБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000182, що відкрито 19.11.2014 року за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України. В цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 має процесуальний статус свідка. До цього кримінального провадження приєднано інше за № 000203, що відкрито 15.12.2014 року. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року, у межах кримінального провадження № 0000203, накладено арешт на автомобіль марки «Daewoo», моделі «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Арешт на автомобіль накладено з метою забезпечення збереження його, як речового доказу, оскільки постановою слідчої ОСОБА_4 від 16.12.2014 року його визнано речовим доказом. Відповідно до змісту довідки Територіального сервісного центру № 1442 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 23.06.2017 року, ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Daewoo», моделі «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З постанови слідчої від 16 грудня 2014 року вбачається те, що автомобіль було вилучено 15 грудня 2014 року у ОСОБА_7 . При розгляді інших клопотань слідчої СВ УСБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000182, мною встановлено, що ОСОБА_7 є підозрюваним та 23 лютого 2015 року перебуває у розшуку, що оголошений слідчою. У зв`язку із цим, провадження по справі є зупиненим.

Таким чином, автомобіль марки «Daewoo», моделі «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ., обтяжений арештом понад п`ять років. Слідча та прокурор, які в судове засідання не з`явились, не надали пояснень щодо доцільності подальшого обтяження майна арештом для потреб досудового розслідування. Вважаю, що на цей час будь-які обґрунтовані підстави для подальшого обтяження майна арештом у вигляді заборони на користування майном відсутні, оскільки упродовж п`яти років орган досудового розслідування не був позбавлений можливості провести із вилученим майном необхідні слідчі дії.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Через те, що з моменту накладення арешту на майно сплив значний проміжок часу більше 5 років, однак органом досудового розслідування не обґрунтовано необхідність подальшого обмеження права власника майна на його володіння та користування ним, вважаю, що потреба у застосованому заході забезпечення кримінального провадження частково вже відпала, а продовження арешту перешкоджає здійсненню ОСОБА_3 своїх прав, як власника цього майна. Оскільки недоторканість права власності є основоположною і непорушною засадою не тільки цивільного, але і кримінального провадження, беручи до уваги те, що слідчий та прокурор у судове засідання не з`явились та не заперечили своєї бездіяльності, не довели існування потреби у подальшому обтяженні майна арештом, не повідомили, з яких причин упродовж такого тривалого проміжку часу і досі не проведено відповідні слідчі дії з вилученим майном, приходжу до висновку про можливість частково скасування арешту з майна з тих підстав, що потреба в даному заході забезпечення кримінального провадження вже відпала.

В частині арешту майна у вигляді заборони на його відчуження і розпорядження ним, не вбачаю підстав для задоволення клопотання, оскільки цей захід забезпечення кримінального провадження здатен зберегти доказ переобладнання автомобіля для доведення події кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 26, 170, 174, 309-310 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року по справі № 200/22533/14-к, провадження № 1-кс/200/7900/14, на автомобіль марки «Daewoo», моделі «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вигляді заборони на користування ним зняти.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1