Провадження № 1кс/712/2270/20
Справа № 712/4405/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси винесене в кримінальному провадженні № 0001518 від 03.04.2020 року, старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, українки, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працюючої, не одруженої, на утриманні має одну неповнолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , інвалідом, депутатом, учасником бойових дій, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 звернулася до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_10 , посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, 02.04.2020 близько 16.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , упевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття дверей, проникла до приміщення квартири АДРЕСА_3 , звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, протиправно викрала гаманець у якому знаходились наступні речі: грошові кошти у сумі 2 000 грн., паспорт громадянина України, що належить ОСОБА_11 .Після чого, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном зникла, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 2 000 грн.

У ході досудового розслідування було встановлено, що до вчинення даного кримінального правопорушень причетна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.05.2020 ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням до житла, вчиненому повторно.

Причетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , протоколами огляду предметів від 14.04.2020 та 15.04.2020; протоколом допиту підозрюваного; протоколом проведення слідчого експерименту.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме вчиняти нові злочини. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Беручи до уваги те, що підозрювана ОСОБА_10 будучи раніше судимою, вчинила новий тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, та знаходячись на волі вона може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, шляхом умовляння, погроз, підкупу чи інше, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, користуючись своїми злочинними зв`язками, і може скоїти нові, умисні злочини,що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також з метою припинення її злочинної діяльності та забезпечення виконання вироку суду, а також те, що забезпечити належну поведінку підозрюваної та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник, в судовому засіданні просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний в судовому засіданні, вину свою у вчиненому злочинові визнала та пояснила про обставини вчиненого та просила застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходить до наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.п. 3 та 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України"/ після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

В своєму клопотанні слідчий та прокурор вказує, що до підозрюваної ОСОБА_10 необхідно обрати міру запобіжного заходу тримання під вартою, що дасть необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, але доказів не надано.

При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

В даному випадку слідчим та прокурором не доведено та не надано письмових доказів того, що в даному випадку виникли ризики передбачені вимоги ст.177 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрювана ОСОБА_10 , маючи на утриманні малолітню дитину та постійне місце проживання, не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 40, 131-132, 176-184, 193-194, 196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 липня 2020 року включно.
Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 12 травня 2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Покласти на підозрювану ОСОБА_12 наступні обов`язки:
1) Прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
2) Не залишати цілодобово місце постійного проживання - АДРЕСА_1 ;
3) Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання та засобів зв`язку;

4) Здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт для виїзду за кордон, інші
документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
5) Не відвідувати місця, де знаходяться розважальні заклади.
6) Заборонити спілкування з свідками та експертами по даному кримінальному провадженні без присутності слідчого, прокурора та захисника.
7) Докласти зусиль до офіційного працевлаштування.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити підозрюваній ОСОБА_10 , слідчому та прокурору для контролю за її виконанням.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13

Копію цієї ухвали мені вручено « » травня2020 року о « » год. « » хв.
Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрювана: ОСОБА_10

Захисник: ОСОБА_14