УХВАЛА

іменем України

3 березня 2020 року

м. Київ
справа № 507/313/19
провадження № 51-1026ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року в межах кримінального провадження № 0000033 від 8 лютого 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Любашівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 185 цього Кодексу на строк

3 роки 6 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Також вирішено питання стосовно долі речових доказів.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 21 листопада 2019 року залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуваний вирок місцевого суду

від 10 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 приблизно 3 лютого 2019 року близько 20 години через незачинені на запірний пристрій вхідні двері проник до житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з веранди будинку таємно викрав мультиварку марки «Grunhelm МС-22 SB» чорного кольору вартістю 1186 грн, спричинивши ОСОБА_6 матеріальні збитки на вказану суму.
Продовжуючи свої злочинні дії, 8 лютого 2019 року oб 11:19 ОСОБА_5 шляхом вільного доступу таємно викрав належний ОСОБА_7 велосипед «BENNETO», вартістю 1470 грн, який стояв біля будівлі магазину «Продукти» на

вул. Мічуріна, 20-А у смт Любашівка, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, 14 лютого 2019 року близько 13 години ОСОБА_5 з першого поверху будівлі Любашівської селищної ради, розташованої на вул. Володимира Князя, 84

в смт Любашівка, умисно, повторно, таємно викрав залишену ОСОБА_8 сумку із м`ясом свинини в кількості 15 кг (ринкова вартість якого станом на лютий 2019 року становила 120 грн за 1 кг), заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на суму 1800 грн.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу цього суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд усупереч ч. 4 ст. 404 КПК не дослідив вироку Любашівського районного суду Одеської області від 5 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 , котрий набрав чинності до постановлення оскаржуваного вироку цього ж суду

від 10 квітня 2019 року, а тому помилково не змінив рішення місцевого суду в частині призначення покарання ОСОБА_5 , не застосувавши положення ч. 4

ст. 70 та ст. 72 КК.

Мотиви Верховного Суду
У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів та кваліфікацію його дій за частинами 2 і 3 ст. 185 КК, а тому суд касаційної інстанції не перевіряє судове рішення в цій частині.
Разом із тим посилання прокурора на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення ОСОБА_5 покарання є безпідставними.
Відповідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суди вирішують лише питання, винесені на його розгляд сторонами.
Доводи в касаційній скарзі прокурора є аналогічними за змістом доводам, наведеним у його апеляційній скарзі. Останні вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК докладні мотиви свого рішення. Апеляційний суд зазначив, що під час судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 місцевим судом повністю дотримано вимоги кримінального процесуального законодавства України і тому підстави для скасування оскаржуваного вироку апеляційним судом відсутні. Так, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідив усі відомості та обставини, заявлені й надані учасниками процесу, у тому числі дані щодо судимостей ОСОБА_5 , надані стороною обвинувачення.
З таким висновком погоджується і колегія касаційного суду.
Верховний Суд звертає увагу прокурора на те, що сторона, зацікавлена у вирішенні певного питання, зобов`язана порушити його перед судом відповідної інстанції і на відповідній стадії кримінального провадження. У цьому випадку прокурор,

не надавши суду першої інстанції даних про судимість ОСОБА_5 за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 5 березня 2019 року, позбавив суд можливості встановити зазначений факт і згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 та

ст. 72 КК призначити покарання. Відповідно суд апеляційної інстанції не мав обов`язку досліджувати згадане вище рішення місцевого суду, оскільки те, що його виявлено прокурором після постановлення оскаржуваного в апеляційному суді вироку Любашівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року,

не свідчить про незаконність останнього, як правильно констатував Одеський апеляційний суд.
Крім того, законодавцем встановлено порядок вирішення поставленого прокурором питання (п. 11 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК) шляхом звернення з відповідним клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Отже, ухвала апеляційного суду повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК,

а відмова апеляційного суду в дослідженні вироку Любашівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 в цьому випадку

не є порушенням у розумінні ст. 412 цього Кодексу. З наведеного вище колегія суддів касаційного суду дійшла висновку і про відсутність в ухвалі апеляційного суду неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 413 КПК.
Положеннями ч. 2 ст. 433 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду прокурор у касаційній скарзі не навів, а зазначені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3