Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 670/976/19
Провадження № 1-кс/670/1/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2020 року смт. Віньківці
Слідчий суддя Віньковецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулась до Віньковецького районного суду Хмельницької області із вказаною скаргою, у якій просила зобов`язати прокурора Віньковецького відділу Городоцької місцевої прокуратури внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявами від 18.01.2018 року та 05.02.2018 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В обґрунтування скарги зазначила, що на особистому прийомі у прокурора 18.01.2018 року та 05.02.2018 року вона подала заяви, у яких повідомила про вчинені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 злочини. Однак прокурор, не вчинивши ніяких дій по її заявах, тим самим проявив бездіяльність, та протягом двох років винні особи не покарані.

У судовому засіданні скаржник свою скаргу підтримала з підстав наведених в ній, просила задовольнити.
Прокурор проти скарги заперечував, просив відмовити.
Заслухавши пояснення скаржника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя доходить такого.
У поданих 18.01.2018 року та 05.02.2018 року у Городоцьку місцеву прокуратуру заявах ОСОБА_3 вказувала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , будучи свідками у кримінальному провадженні № 1-кп/670/55/17, збирали щодо неї без відповідних на це повноважень у жителів села Нетечинці компрометуючі дані, чим принизили її честь та гідність.

06.02.2018 року за вих. № 68-217-17 заступником керівника Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на адресу заявника ОСОБА_3 надано відповідь про те, що ОСОБА_6 , будучи як свідок у кримінальному провадженні № 0000207 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, повідомлений про кримінальну відповідальність за неправдиве показання, допитаний у судовому засіданні, та оцінка його показам дана судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленні потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

При цьому в п. 1 ст. 36 КПК України вказано, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Отже внесення відомостей в ЄРДР належить до компетенції прокурора, яка реалізується ним дискреційно з правових підстав та у порядку, що визначені процесуальним законом.

Згідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону, дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Наведені у скарзі про вчинення кримінального правопорушення обставини є недостатніми для висновку про вчинення свідком ОСОБА_6 та ОСОБА_5 умисного злочину, оскільки заявником ОСОБА_3 фактично проводиться оцінка їх свідчень, наданих у ході розгляду кримінального провадження відносно неї за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України.

Крім того, як видно із заяви ОСОБА_3 від 18.01.2018 року, вказана заява була подана нею прокурору при розгляді кримінального провадження № 1-кп/670/6/18 відповідно до ч. 11 ст. 290 КПК України, тобто ОСОБА_3 були відкриті іншій стороні додаткові матеріали.

Водночас як така заява про вчинення кримінального правопорушення і внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по факту вчинення ними крадіжки при проведенні обшуку у домогосподарстві ОСОБА_3 за ухвалою слідчого судді, як вона стверджувала у судовому засіданні, до органу досудового розслідування нею не подавалась.

Відповідно до пункту 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» від 6 вересня 2005 року суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97). Таким чином, твердження скарги є несумісною ratione materiae з положеннями Конвенції і підлягає відхиленню відповідно до пунктів 3 та 4 статті 35 Конвенції.

Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а нормами кримінально-процесуального законодавства України передбачено, які саме діяння є правопорушеннями (злочинами), в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше. У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об`єктивні дані, що свідчать про ознаки певного злочину, то є підстави вважати таку заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомленням про злочин і тільки такі заяви і повідомлення повинні вноситись до ЄРДР за відповідною правовою кваліфікацією. Якщо ж у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, то вони не можуть вважатись такими, які підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За відсутності підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 214, ст. 303, ст. 306, ст. 307, ст. 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1