1Справа № 335/2382/20 1-кс/335/1297/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , особи, видача якої запитується іноземними компетентними органами Російської Федерації ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши клопотання першого заступника прокурора Запорізької області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , про продовження строку покладених обов`язків під час дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно громадянина Російської Федерації

ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владикавказ, Республіки Північна Осетія-Аланія, Російської Федерації, документованого паспортом громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ:
18.03.2020 року заступник прокурора Запорізької області начальник управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про продовження на два місяці строку застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання зазначав, що 17.01.2016 о 10:00 год. співробітниками СВ УСБ України в Запорізькій області в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України затримано ОСОБА_4 , розшукуваного Управлінням по боротьбі з тероризмом 2 Служби ФСБ Росії для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205.2 (участь у діяльності організації, яка відповідно до законодавства визнана терористичною) та ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 205.1 (сприяння терористичній діяльності шляхом організації озброєння особи) Кримінального кодексу Російської Федерації.
Ініціатору розшуку 17.01.2016 каналами Інтерполу повідомлено про затримання ОСОБА_4 . У відповідь від ініціатора розшуку надійшло підтвердження про отримання вказаного повідомлення, поінформовано про готовність надати документи на підтвердження розшуку ОСОБА_4 та подальший намір клопотати про видачу (екстрадицію) останнього до Російської Федерації.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2016 задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області про застосування запобіжного заходу у вигляді тимчасового арешту відносно ОСОБА_4 строком на 40 діб.
До прокуратури Запорізької області через Генеральну прокуратуру України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205.2 та ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 205.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2016 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді екстрадиційного арешту відповідно до ст. 584 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) строком на 60 діб. В подальшому, ухвалами слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2016, 23.06.2016, 22.08.2016, 21.10.2016, 19.12.2016 строк екстрадиційного арешту неодноразово продовжувався.
Прокуратурою області за дорученням Генеральної прокуратури України проводилась екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_4 компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, матеріали якої разом із відповідним висновком скеровано до Генеральної прокуратури України.
Під час екстрадиційної перевірки встановлено, що відповідно до наданих російською стороною документів 19.01.2015 слідчим в ОВС СУ ФСБ Росії ОСОБА_9 в рамках розслідування кримінальної справи № 141446 винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 в якості обвинуваченого, відповідно до якої останній обвинувачується у скоєнні ряду умисних злочинів проти громадської безпеки та пов`язаних з терористичною діяльністю.
Зокрема ОСОБА_4 обвинувачено в тому, що він не пізніше 2013 року, знаходячись на території Республіки Інгушетія РФ вступив до лав міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» та отримав від інших учасників організації вказівку щодо організації виготовлення саморобних вибухових пристроїв та їх подальшого транспортування до Північно-Кавказького регіону РФ та Сирійської Арабської Республіки, з метою подальшого скоєння терористичних актів.
Влітку 2013 року ОСОБА_4 , знаходячись на території України у м. Сімферополь схилив ОСОБА_10 до надання пособницької допомоги членам міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ», яка полягала у модернізації схем електронних механізмів до саморобних вибухових пристроїв, виготовленні їх на території м. Москви РФ та подальшого направлення їх до Північно-Кавказького регіону РФ та Сирійської Арабської Республіки.
У період з листопада 2013 року по березень 2014 року ОСОБА_4 , знаходячись на території України у м. Сімферополь, організував забезпечення осіб, які брали участь у терористичній діяльності міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» на території м. Хасавюрту Республіки Дагестан РФ. У вказаний період часу ОСОБА_4 за посередництвом ОСОБА_10 на території м. Москви РФ виготовив не менше 120 компонентів саморобних вибухових пристроїв та організував їх передачу керівникові підрозділу міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» ОСОБА_11 -О.
В ході досудового розслідування вищевказаної кримінальної справи місцезнаходження ОСОБА_4 встановлено не було, у зв`язку з чим слідчим в ОВС СУ ФСБ Росії ОСОБА_9 19.01.2015 останнього оголошено у розшук.
07.05.2015 Лефортовським районним судом м. Москви РФ відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно з анкетою Інтерполу «Individual Report» (документом, на підставі якого здійснюється розшук підозрюваної (обвинуваченої) особи та її затримання до вирішення питання про екстрадицію) ОСОБА_4 перебуває у міжнародному розшуку.
За злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_4 , компетентними органами Російської Федерації, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Злочини, передбачені ч. 2 ст. 205.2 та ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 205.1 Кримінального кодексу Російської Федерації не належать до військових злочинів, і не мають політичного характеру.
Злочин, визначений ч. 2 ст. 205.5 Кримінального кодексу РФ, відповідає ч. 1 ст. 2583 Кримінального кодексу України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.
Міністерством закордонних справ України повідомлено на адресу прокуратури Запорізької області, що у відповідності до рішення Комітету Ради Безпеки ООН 1267 на підставі резолюції РБ ООН 2161 (2014) у зведеному санкційному списку Комітету РБ ООН щодо організації «Аль-Каїда» і пов`язаних з нею осіб та організацій за номером QDe. 131 міститься організація «EMARAT KAVKAZ» («Імарат Кавказ»).
Злочин, визначений ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 205.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 2584 Кримінального кодексу України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.
Строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, не закінчився.
За інформацією Державної міграційної служби України від 19.02.2016 № 8-993/1-16 та управління ДМС в Запорізькій області від 18.01.2016 № 2301/01-542 ОСОБА_4 з питань набуття громадянства України, отримання статусу біженця та інших форм захисту до органів міграційної служби України не звертався.
Проте, за інформацією ДМС та ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області Управлінням прийнято до розгляду заяву ОСОБА_4 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами розгляду вказаної заяви 27.10.2016 рішенням Державної міграційної служби України № 547-16 ОСОБА_4 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Вказане рішення оскаржено ОСОБА_4 до Окружного адміністративного суду м. Києва.
Поряд з цим, згідно з висновком службової перевірки факту визначення наявності або відсутності громадянства Російської Федерації відносно ОСОБА_4 , проведеної УФМС Росії у РСО-Аланія встановлено, що останній у відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону «Про громадянство Російської Федерації» від 28.11.1991 № 1948-І є громадянином Російської Федерації.
Згідно з довідкою ОСК ГУНП України в Запорізькій області № 173-18012016/23210 ОСОБА_4 правоохоронними органами України у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності не розшукується.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.11.2017 за наслідками розгляду справи № 826/1030/17 адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним рішення цієї установи від 27.10.2016 № 547-16 щодо ненадання йому статусу біженця та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зазначене рішення ДМС України визнано неправомірним та скасовано, ДМС України зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання статусу біженця. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 у задоволенні апеляційної скарги ДМС України на вказану постанову Окружного адміністративного суду м. Києва відмовлено, а зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.
За повідомленням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 04.06.2018 № 1201.3.3-10318/1201.3-18 за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_4 про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, 21.05.2018 Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області його особова справа разом з письмовим висновком направлені до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України для прийняття остаточного рішення.
За повідомленням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 21.08.2018 № 1201.3.3-17030/12.2-18 ДМС України 16.07.2018 прийнято рішення № 217-18 про відмову у визнанні ОСОБА_4 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Указане рішення адвокатом ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва.
За результатами розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва 18.06.2019 постановлено рішення, яким скасовано рішення ДМС України № 217-18 від 16.07.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_4 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання статусу біженця у відповідності з процедурою, передбаченою законодавством.
На вказане рішення суду 22.07.2019 ДМС України подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду м. Києва.
Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2019, розміщеної на сайті «Судова влада», апеляційну скаргу ДМС України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.06.2019 без змін.
На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.06.2019 Державною міграційною службою України прийнято рішення від 28.10.2019 № 86-19, згідно з яким ГУДМС в Дніпропетровській області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням обставин, що стали підставою для скасування судом вищевказаного рішення ДМС України.
Відповідно до листа ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 12.11.2019 за № 1201.3.3-21599/12.3-19 повторний розгляд вказаної заяви ОСОБА_4 триває.
На цей час Генеральною прокуратурою України рішення за результатами розгляду запиту Генеральної прокуратури РФ не прийнято, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо оскарження зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
На теперішній час прокуратурою Запорізької області за дорученням Генеральної прокуратури України від 12.06.2018 № 14/1/2-24224-16 проводиться повторна екстрадиційна перевірка щодо встановлення обставин, які можуть перешкодити видачі ОСОБА_4 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності.
У зв`язку із закінченням максимального 12-місячного строку екстрадиційного арешту та відповідно до клопотання Народного депутата України ОСОБА_13 щодо передання ОСОБА_4 на поруки, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду від 17.02.2017 змінено запобіжний захід відносно вказаної особи з тримання під вартою на особисту поруку до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації. Поручителем призначено Народного депутата України, Голову меджлісу кримськотатарського народу ОСОБА_13 , а на ОСОБА_4 покладено певні обов`язки.
Оскільки ОСОБА_4 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , але у зв`язку з тяжким захворюванням проходить періодичне лікування у м. Києві, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2017 на нього покладено нові обов`язки під час дії вказаного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, а саме: прибувати до прокурора прокуратури Запорізької області з міжнародно-правових доручень ОСОБА_3 , слідчого в ОВС 1 відділення СВУ СБУ в Запорізькій області ОСОБА_14 або в суд за першою вимогою; без дозволу прокурора, слідчого або суду не відлучатися із м. Мелітополя, про виїзд до м. Києва на лікування та повернення до м. Мелітополя письмово інформувати прокурора прокуратури Запорізької області з міжнародно-правових доручень ОСОБА_3 з наданням копій підтверджуючих документів. Строк дії цих обов`язків встановлено до 09.01.2018.
Відповідно до листа від 08.11.2017 № 436/539 Народний депутат України ОСОБА_13 проти покладення на ОСОБА_4 зазначених обов`язків не заперечував і поручився за їх виконання ОСОБА_4 , а також підтвердив раніше взяті на себе обов`язки поручителя ОСОБА_4 .
Ухвалами слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2018, 07.03.2018, 05.05.2018, 03.07.2018, 30.08.2018, 26.10.2018, 22.12.2018, 21.02.2019, 16.04.2019, 10.06.2019 строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків неодноразово продовжувався.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2019 запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінено на особисте зобов`язання із покладенням на нього таких обов`язків: прибувати до прокурора прокуратури Запорізької області з міжнародно-правових доручень ОСОБА_3 або іншого прокурора, який виконує її обов`язки, або в суд за першою вимогою у визначений час; не відлучатися без дозволу прокурора, суду з м. Мелітополя Запорізької області; письмово інформувати прокуратуру Запорізької області про зміну свого міста проживання.
Ухвалами слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 та від 06.12.2019, 27.01.2020 р запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання та покладені на нього обов`язки, передбачені ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2019, продовжувались. Строк дії обов`язків спливає 27.03.2020.
На підставі викладеного, враховуючи те, що ОСОБА_4 компетентними органами Російської Федерації обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк від 5 до 10 років, перебуває у міжнародному розшуку, на території України не зареєстрований, а також те, що остаточно питання про надання ОСОБА_4 статусу біженця в Україні або відмови у цьому не вирішено, що перешкоджає прийняттю рішення про його екстрадицію до Російської Федерації, є необхідність продовжити застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, який гарантуватиме запобігання втечі особи, переховування від правоохоронних органів та суду та забезпечення в подальшому її видачі, а саме у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього певних обов`язків.
На підставі викладеного, прокурор просив продовжити на два місяці відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила клопотання задовольнити з підстав, що викладені у ньому.
Особа, видача якої запитується іноземною державою ОСОБА_4 , його захисник адвокат ОСОБА_5 . проти задоволення клопотання прокурора не заперечували.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, вислухавши учасників процесу, дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства та застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
У відносинах між Україною та Російською Федерацією у сфері екстрадиції застосовується Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ратифікована Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР, Протоколом до неї від 29.03.1997, ратифікованим Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР, Європейська Конвенція по видачу правопорушників 1957 року. Зазначені міжнародні договори є чинними як для України, так і для Російської Федерації.
Згідно зі ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ст. 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ч. 1 ст. 573 КПК України договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ч. 2 ст. 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.
Статтею 60 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (в редакції Протоколу до неї від 29.03.1997) передбачено, що після отримання вимоги про видачу запитувана сторона негайно вживає заходів до розшуку і взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видачу не може бути здійснено.
Обставин, передбачених ч. 1 ст. 589 КПК України та міжнародними договорами, які перешкоджають видачі ОСОБА_15 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, наразі не встановлено.
Проте, відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
У даному випадку питання щодо надання ОСОБА_15 статусу біженця в установленому законом порядку не вирішено.
Відповідно до ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Згідно з вимогами ч. 10 цієї статті, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.
Згідно з ч. 1 ст. 585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення в подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2019 запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінено на особисте зобов`язання із покладанням на нього таких обов`язків: прибувати до прокурора прокуратури Запорізької області з міжнародно-правових доручень ОСОБА_3 , або іншого прокурора, який виконує її обов`язки, або в суд за першою вимогою у визначений час; не відлучатися без дозволу прокурора, суду з м. Мелітополя Запорізької області; письмово інформувати прокуратуру Запорізької області про зміну свого місця проживання строком до 09.10.2019 року.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання та покладені на нього обов`язки, передбачені ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2019 року, продовжено до 07.12.2019 року.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2019 запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання та покладені на нього обов`язки, передбачені ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2019 року, продовжено до 06.02.2020.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2020 запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання та покладені на нього обов`язки, передбачені ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2019 року, продовжено до 27.03.2020.
Отже, строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання спливає 27.03.2020, з огляду на що прокурором заявлено клопотання про його продовження.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.
Частиною шостою статті 194 КПК України передбачено, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
При вирішенні питання про продовження строку дії обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання слідчим суддею враховуються: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючої сторони та дотримання нею умов, за яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Так, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , але у зв`язку з тяжким захворюванням проходить періодичне лікування у м. Києві, не працевлаштований. За злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_4 , компетентними органами Російської Федерації, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Раніше до ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, особистої поруки, особистого зобов`язання. Даних про порушення умов застосування запобіжних заходів ОСОБА_4 слідчому судді не надано.
З урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , а також наявності обставин, встановлених ч. 2 ст. 585 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_4 строку дії обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації на два місяці, тобто до 23 травня 2020 р.
Керуючись ст.ст. 181, 193, 194, 197, 199, 543, 584, 585 КПК України, ст. ст. 9, 29 Конституції України, статтями 1, 2, 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, ратифікованої Законом України № 44/98-ВР від 16.01.1998 року, статтями 56, 58, 60, 61, 62 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 року, статтею 13 Протоколу до неї, ратифікованим Законом України № 140/98-ВР від 03.03.1998 року, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Клопотання заступника прокурора Запорізької області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) задовольнити.

Продовжити до 23 травня 2020 року включно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.

Встановити строк дії ухвали слідчого судді до 23 травня 2020 року включно.

Виконання ухвали слідчого судді доручити прокуратурі Запорізької області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1