Справа № 372/2859/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1982/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2020 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
при секретарі: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Обухівського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торез Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 133 013,30 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., а всього стягнуто 148 013,30 грн.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку, 4 березня 2019 року, приблизно о 19 год. 51 хв., ОСОБА_7 керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «OPEL», модель «ZAFIRA-А», реєстраційний номер Республіки Литви НОМЕР_1 , рухався на спуск по автодорозі, вулиці Київській, в місті Обухів, Київської області від мікрорайону «Піщана» в напрямку до села Таценки, Обухівського району, Київської області. Проїжджаючи відрізок вказаної автодороги, навпроти будинку № 123, зазначеної вулиці, в порушення вимог пунктів 1.5., 2.3. б)., д)., 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на їх зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, під час руху відволікся від керування автомобілем, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадян, унаслідок чого не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу та втратив контроль над його рухом, що призвело до зміни напрямку руху автомобіля, в результаті чого пересік суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., чим порушив вимоги розділу 34 пункт 1.1. (вузька суцільна лінія), відповідно до якого: розділ 34 п. 1.1. ПІДР України (вузька суцільна лінія) - «поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорозі; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей»; виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем марки «Ravon», модель «R4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався на підйом, в зустрічному напрямку, від міста Києва в напрямку до мікрорайону «Піщана», в місті Обухів. Після чого автомобіль марки «Ravon», модель «R4» будучи не керований, допустив зіткнення з автобусом марки «Стрий-Авто», модель А-07563, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , що рухався праворуч, біля краю проїзної частини, в попутному з ним напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «Ravon», модель «R4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому правої променевої кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому основи проксимальної фаланги 5-го пальця зі зміщенням уламків. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. Виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних при ДТП яка мала місце 04.03.2019 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вище вказаною ДТП.
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5., 2.3.б)., д)., 12.1. та розділу 34 пункту 1.1. (вузька суцільна лінія) - Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Не погоджуючись з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок в частині покарання скасувати, призначити йому покарання за ч.1 ст.286 КК України в межах санкції статті та відповідно до ст.53 КК України, без застосування додаткового покарання. Вирок в частині розгляду цивільного позову щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтуванні вказує, що при призначенні покарання судом першої інстанції не було враховано, що вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, також звертає увагу, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, у вчиненому щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, крім того, позбавлення його права керування транспортним засобом ускладнює його життя та життя його родини, та як транспортний засіб є єдиним способом комунікації, враховуючи віддаленість місця проживання від місця навчання, торгівлі, медобслуговування та інше.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що ним застрахована цивільно-правова відповідальність, та частково задовольняючи позовну заяву потерпілого, суд першої інстанції не врахував, що дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії полісу №АО 0337931 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і є страховим випадком, а його цивільно-правова відповідальність була застрахована в АТ «СГ «ТАС», тому на його переконання суд невірно визначив розмір спричиненої потерпілому матеріальної шкоди, яка складається з понесених ним витрат на здійснення ремонту пошкодженого автомобіля в сумі 128 578 грн.93 коп., на підтвердження якого потерпілий надав в якості доказу рахунок-фактуру, який сам по собі не є офіційним документом, що підтверджує понесені потерпілим збитки, рахунок-фактура може бути підставою для відображення в обліку господарської операції з постачання товарів, робіт без складання акта приймання-передачі за умови його оплати, що підтверджується відповідними платіжними документами, які відсутні серед доказів по справі.

Вирішуючи питання в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому, вважає, що суд не в повній мірі врахував вимоги кримінального процесуального закону, обставини справи та визначив розмір моральної шкоди, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а розмір задоволених вимог моральної шкоди занадто великий та не відповідає вищезазначеним вимогам.

Також звертає увагу, що судом першої інстанції не вирішено питання про склад осіб, які мали б брати участь у вирішенні справи та не встановлено відповідальність страхової компанії відповідача по факту виплати або причин не виплати страхового відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді,прокурора, яка просила рішення суду залишити без змін, пояснення обвинуваченого, котрий підтримав апеляційну скаргу, потерпілого та його представника, що погодились з вироком суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, стверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений у судовому засіданні дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.
За таких обставин доведеність вини і кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 колегією суддів не перевіряється.
Стосовно покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, який шкоду потерпілому не відшкодував, раніше не судимий, його поведінку, що не свідчить про те, що він виявив щире каяття, а також відсутність обставин, що пом`якшуть та обтяжують покарання.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді арешту.
Приймаючи до уваги вказані обставини, а також фактичні обставини провадження, і те, що обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, не встановлено, думку потерпілого, який просив призначити максимальне покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Тому доводи, викладені в апеляційній скарзі, про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Щодо мотивів апеляційної скарги про зменшення стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого, то колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення, оскільки під час апеляційного розгляду обвинуваченим надано довідку про часткову виплату страховою компанією ТАС потерпілому шкоди, завданої внаслідок порушення ПДР 99 000 грн., тому, з урахуванням виплати, сума стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди підлягає зменшенню.
Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 133 013,30 грн. змінити.

Суму зменшити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 24 013 грн. 03 коп. матеріальної шкоди.
В іншій частині вирок залишити без змін.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді: