Справа № 461/2987/20
Провадження № 1-кс/461/2229/20
УХВАЛА
Іменем України

08.04.2020 м.Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1
з участю:
секретаря ОСОБА_2
слідчого ОСОБА_3

розглянувши погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001172 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2020 року до Галицького районного суду м. Львова надійшло клопотання слідчого Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , в якому слідчий просив слідчого суддю накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , площею 42,7 кв.м., яка перебуває у власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) шляхом заборони вчинення будь-яких дій з вказаним майном, а саме:передання в іпотеку, заставу, купівлі-продажу чи іншим чином відчуження вказаного майна.
Клопотання мотивоване наступним. В ході проведення досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила, що в жовтні місяці 2018 року її чоловік, ОСОБА_5 , повідомив їй, що планує поїхати за кордон на роботу, та в цьому йому повинен допомогти його знайомий, ОСОБА_6 , за суму коштів у розмірі 20 000 доларів США. Враховуючи, що в той час у них не було таких коштів, ОСОБА_6 запропонував її чоловіку, щоб ОСОБА_4 в його інтересах, уклала з жінкою з якою ОСОБА_6 проживає в цивільному шлюбі, - ОСОБА_7 , договір позики на суму 11 000 доларів США, а залишок коштів ОСОБА_8 вже передали йому.

05.11.2018 р., ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , та зареєстровано в реєстрі за № 1664. Згідно даного договору ОСОБА_7 передала потерпілій грошові кошти в сумі 309 430, 00 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору було еквівалентом 11 000 доларів США. Вказані кошти повинні були бути повернуті до 05.01.2019 р., та за користування грошовими коштами було зобов`язання сплатити 9 процентів за один календарний місяць.

З метою забезпечення вимог договору позики від 05.11.2018 р., цього ж дня між ними також був укладений іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , та зареєстровано в реєстрі за № 1666.

Після підписання вказаних договорів в приміщенні приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_4 та її чоловіку ОСОБА_5 , було передано грошові кошти у розмірі 11 000 доларів США. З них 500 доларів США оплачено за послуги нотаріусу, 500 доларів США її чоловік дав потерпілій, для особистих потреб сім`ї, а кошти у сумі 10 000 доларів США чоловік взяв собі, для того, щоб передати ОСОБА_6 .

Цього ж дня, орієнтовно о 22:00-23:00 год. до дому, де проживає потерпіла ОСОБА_4 з чоловіком за адресою: АДРЕСА_3 приїхав ОСОБА_6 та вони разом з чоловіком потерпілої, з їх слів, поїхали влаштовуватись на роботу за кордон в м. Севілья (країна Іспанія). Після цього, орієнтовно о 6:00 год. ранку наступного дня потерпілій зателефонував ОСОБА_6 , та повідомив, що вони з її чоловіком перетнули кордон України, та направляються в заплановане місце. Орієнтовно через два тижні потерпілій ОСОБА_4 знову зателефонував ОСОБА_6 , та зазначив - «Вибач, але грошей більше немає». Зв`язавшись з чоловіком, він потерпілій повідомив, що все добре, що кошти все ще в них, та повернувшись з Іспанії, чоловік потерпілої їх поверне ОСОБА_6 , як цивільному чоловіку ОСОБА_7 .

Наприкінці листопада місяця 2018 р. чоловік потерпілої, ОСОБА_5 повернувся до України, та повернув ОСОБА_7 кошти у розмірі 1000 доларів США, як відсотки за користування коштами, про що написав їй розписку. Після цього, чоловік потерпілої зазначив, що його обманули ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 не допомогли йому в домовленостях з приводу роботи, та кошти в сумі 10 000 доларів США залишили собі.

Внаслідок зазначених обставин, ОСОБА_6 та його мати, ОСОБА_10 почали телефонувати потерпілій ОСОБА_4 з погрозами. Вказані вище особи, ввели потерпілу ОСОБА_4 в оману, та шляхом обману примусили її укласти договір позики, іпотечний договір, та заволоділи грошовими коштами, які потерпіла фактично і не використовувала.

Крім цього, в ході проведення досудового розслідування потерпілою до матеріалів кримінального провадження долучено: витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що вищевказана квартира належить ОСОБА_4 , також нею долучено іпотечний договір 05.11.2018 та договір позики від 05.11.2018.

Також в ході проведення досудового розслідування квартиру АДРЕСА_1 - визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Крім цього, 03.04.2020 до слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшло клопотання від потерпілої ОСОБА_4 року щодо звернення до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова з клопотанням про арешт майна № 32, що на АДРЕСА_4 , яке слідчим слідчого відділу Галицького відділу поліції у Львівській області 06.04.2020 року - задоволено.

Слідчий зазначає, що на даний час виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на квартиру з метою збереження речового доказу.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Власник майна на підставі ч.2 ст. 172 КПК України про розгляд клопотання не повідомлявся.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
19 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001172 внесено відомості вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Відповідно до ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 131 КПК України при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).
Відповідні дані і мають міститись і у клопотанні слідчого, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту, та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Водночас, слідчим не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 170 КПК України та не обґрунтовано при цьому правових підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права користування завданням кримінального провадження.
В клопотанні зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ввели ОСОБА_4 в оману та шляхом обману примусили її укласти договір позики, іпотечний договір та заволоділи грошовими коштами, які остання фактично не використовувала. На підтвердження викладеного, слідчий долучив до матеріалів справи рапорт від 19.03.2020 року, заяву ОСОБА_4 (повідомлення) про кримінальне правопорушення, копію договору позики, копію іпотечного договору.
Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вбачається з поданих слідчим додатків до клопотання, суду не надано доказів визнання недійсним, на підставі статей 203, 215 ЦК України, договорів іпотеки та позики, відповідно до якого грошові кошти передано у власність ОСОБА_4 . Заява (повідомлення) ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення за ч.4 ст.190 КК України та протоколом допиту потерпілої не є достатнім доказом на підтвердження обставин, викладених у клопотанні щодо необхідності накладення арешту. Інших доказів на підтвердження таких обставин суду не надано.
В матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, втрачено, передано, перереєстровано чи відчужено.
Окрім того, відомості у кримінальному провадженні №0001172 в ЄРДР внесені за ч.1 ст.190 КК України «Шахрайство». Слідчому судді не доведено зв`язок необхідності накладення арешту на квартиру із вчиненим кримінальним правопорушенням.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для накладення арешту на квартиру.
Керуючись ст.ст. 369, 376, 131, 132, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001172 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1