Справа № 464/2897/20
пр.№ 1-кс/464/854/20
У Х В А Л А
23 червня 2020 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про арешт майна,

у с т а н о в и в :

Старший слідчий Сихівського відділу поліції ГУ НП України в Львівській області ОСОБА_3 у зв`язку із досудовим розслідуванням кримінального провадження звернулася до суду з клопотанням, погодженим із прокурором Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про арешт на право відчуження, розпорядження та користування майном квартирою АДРЕСА_1 .

У судове засідання учасники кримінального провадження не з`явилися, а тому відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий просить розглядати клопотання у її відсутності, що в силу вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Власником квартири АДРЕСА_1 за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 червня 2020 року за № 210900827 є померла ОСОБА_5 , спадкоємців чи інших володільців майна на даний час не встановлено.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного з огляду на таке.

Сихівським відділом поліції ГУ НП України в Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 31 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000952, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Згідно з витягом 30 травня 2020 року близько 18.00 год за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без ознак насильницької смерті.

У клопотанні слідчий просить накласти арешт на квартиру, яка є тимчасово вилученим майном, а також доказом вчиненого кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання арешту майна, слідчий суддя враховує вимоги ст.131 КПК України, згідно з якими арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За диспозицією ч.1 ст.115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Безпосереднім об`єктом будь-якого вбивства є життя особи (людини).

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК України). У ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчим жодним чином не мотивовано яким чином квартира як об`єкт нерухомості може бути доказом вбивства та у чому відповідає критеріям речових доказів, визначених ст.98 КПК України, яким чином за її допомогою будуть доказуватися обставини кримінального правопорушення.

Покликання слідчого на те, що квартира є тимчасово вилученим майном в ході огляду не ґрунтується як на вимогах закону, так і не відповідає обставинах справи.

Так, за ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч.2 ст.167 КПК України).

У матеріалах справи наявний протокол огляду місця події від 30 травня 2020 року, в якому відсутні відомості про вилучення за результатами такого будь-якого майна. Ні достатніх, ні будь-яких даних слідчим не наведено, що квартира нерухоме майно відповідає вимогам тимчасово вилученого майна за ч.2 ст.167 КПК України при розслідуванні такого кримінального правопорушення як вбивство.

При цьому клопотання слідчого, погоджене прокурором, містить тільки опис фактичних обставин кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України та посилання на норми кримінального процесуального закону без жодного обґрунтування необхідності арешту з відповідними ризиками.

У ході розгляду клопотання не доведено необхідності арешту квартири із забороною відчуження, розпорядження та користування нею. Установлено, що у даному випадку арешт не забезпечить дієвість даного заходу кримінального провадження, у даному випадку арешт не відповідає завданням кримінального провадження.

З урахуванням наведеного у клопотанні про арешт майна слід відмовити, так як за вимогами ч.1 ст.173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :
Відмовити у клопотанні старшого слідчого СВ Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна.

Ухвала про відмову у накладенні арешту може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1