Справа № 509/1677/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000531 від 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з клопотанням, погодженим процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000531 від 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що В провадженні СВ Овідіопольського ВП ГУНП України в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000531 від 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.04.2020 до чергової частини Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, надійшли матеріали перевірки проведеної заступником начальника сектору превенції Овідіопольського ВП ГУНП ОСОБА_6 , за результатами розгляду рапорту ст. ДОП Овідіопольського ВП ГУНП ОСОБА_7 , щодо погроз фізичною розправою та пошкодження майна відносно ОСОБА_7 , з боку громадянина ОСОБА_8 , з приводу виконання ОСОБА_7 службових обов`язків.

10.04.2020, на підставі ухвали суду, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у останнього вилучено мобільний телефон марки «MEIZU», модель « М5с (M710H)», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з двома SIM-картами: оператор ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 ; оператор ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 .

10.04.2020, мобільний телефон ОСОБА_9 , «MEIZU», модель « М5с (M710H)», оглянуто, про що складено відповідний протокол, в ході чого дійсно підтверджено факт здійснення вихідного дзвінка (з`єднання) 26.03.2020 о 14:27-14:28, з мобільного телефону ОСОБА_9 до мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 .

У зв`язку із тим, що на теперішній час наявні фактичні дані, що можуть вказувати те, що вилучений мобільний телефон є предметом який зберіг на собі інформацію, щодо з`єднання абонентів, що є предметом доказування в рамках провадження, тому вказане майно може розглядатись як речовий доказ у понятті ст. 98 КПК України тому слідчий просить накласти арешт на мобільний телефон марки «MEIZU», модель «М5с (M710H)», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з двома SIM-картами: оператор ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 ; оператор ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 , який вилучено у ОСОБА_9 10.04.2020.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання 10.04.2020 в ході обшуку за ухвалою Овідіопольського райсуда за місцем мешкання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у останнього вилучено мобільний телефон марки «MEIZU», модель « М5с (M710H)», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з двома SIM-картами: оператор ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 ; оператор ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 .

Відповідно до постанови від 10.04.2020 року вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом.

З інших, наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів також не вбачається належного обґрунтування необхідності утримування вищевказаного мобільного телефону, так як слідчим не зазначено які саме слідчі дії планується провести з цим речовим доказом.

Так, предмет клопотання про арешт майна повинен враховувати положення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, за яким, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону та навести достатні підстави для обмеження такого права

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на вищезазначене майно, але при цьому відсутні підстави для утримання цього речового доказу, оскільки слідчий не довів, що майно, яке вилучене 10.04.2020 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , необхідне для подальшого розслідування кримінального провадження.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 131, 132, 171-173, 309, 368-372 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000531 від 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «MEIZU», модель «М5с (M710H)», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з двома SIM-картами: оператор ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 ; оператор ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 , який вилучено у ОСОБА_9 10.04.2020.

Передати на відповідальне зберігання за належністю мобільний телефон марки «MEIZU», модель «М5с (M710H)», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з двома SIM-картами: оператор ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 ; оператор ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 , який вилучено у ОСОБА_9 10.04.2020.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1