УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 295/704/18
провадження № 51-567ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на постановлені стосовно нього судові рішення у справі № 295/704/18, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00005037, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Житомира, зареєстрованого та проживаючого у тому АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
Як убачається з матеріалів, що містяться в провадженні за скаргою, за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 цього Кодексу за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за попереднім вироком (цього ж суду від 03 серпня 2017 року) і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 10 грудня 2018 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 , поза межами строку на касаційне оскарження, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи поважність його пропуску, як можливо зрозуміти зі змісту, зазначає про свою правову необізнаність та неможливість отримати кваліфіковану допомогу спеціаліста в області права. З огляду на викладене засуджений просить поновити цей строк.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися з своїми аргументи та їх обґрунтуванням.
Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК України. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 була проголошена 10 грудня 2018 року. Як видно із розписки, засуджений ОСОБА_4 отримав зазначену ухвалу 20 грудня 2018 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для нього було 21 березня 2019 року.
Однак ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, лише 28 листопада 2019 року (згідно з датою підписання касаційної скарги), тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК України строку на касаційне оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Наведені засудженим у клопотанні доводи про необхідність поновлення йому строку на касаційне оскарження Верховний Суд не визнає поважними з огляду на нижченаведене.
Верховний Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом трьохмісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу має діяти сумлінно для того, що б ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
У поданому клопотанні засуджений не навів жодних доводів на обґрунтування того, що перешкоджало йому з моменту отримання копії ували апеляційного суду 20 грудня 2018 року звернутися до Верховного Суду до закінчення визначеного законом строку на касаційне оскарження, враховуючи те, що останнім днем подачі касаційної карги для засудженого було 21 березня 2019 року, тобто засуджений не зазначив, що завадило йому у тримісячний термін, з моменту отримання копії ухвали, подати касаційну скаргу.
Також засуджений не зазначив, як його правова необізнаність перешкодила йому звернутися до центру з надання безоплатної правової допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», для призначення йому захисника (або заміну діючого захисника), оскільки у суді апеляційної інстанції був присутній захисник, який діяв в його інтересах.
Крім того, листом Верховного Суду засудженому було роз`яснено його права щодо можливості звернення до касаційного суду, вимоги до такого звернення та строки на касаційне оскарження. При цьому було зазначено, що у разі подання касаційної скарги до Верховного Суду поза межами строку на касаційне оскарження має бути додане клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, в якому необхідно зазначити і документально підтвердити поважні причини пропуску строку касаційного оскарження.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_4 не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку на касаційне оскарження, а тому заявлене засудженим клопотання не підлягає задоволенню.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене, Верховний Суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу, оскільки засуджений подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а з його клопотання не вбачається підстав для його поновлення.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження судових рішень стосовно нього.
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3