печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 00000026 (зараз № 0000013),

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання представника володільця майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019 у справі № 761/11074/19, в частині арешту трактора колісного БЕЛАРУС 2022.3, 2017 року випуску, ДРН 27875 ВН, заводський номер НОМЕР_1 , що належав СТОВ «Надія України», а на даний час належить ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 11 червня 2019 року на електронних торгах, котрі проводились ДП "Сетам" придбав майно, а саме: трактор колісний БЕЛАРУС 2022.3, 2017 року випуску, ДРН НОМЕР_2 , заводський номер НОМЕР_1 . Відповідно до акту про електронні торги від 29.07.2019 ОСОБА_3 є добросовісним набувачем майна, а майно є таким, що придбане в установленому законом порядку. Проте, всупереч зазначеному, ОСОБА_3 не може зареєструвати та постановити на облік вказане майно, оскільки його попередній власник - СТОВ "Надія України" є фігурантом у кримінальному провадженні та на вказане майно ухвалою слідчого судді накладено арешт. Однак слідчим та прокурором не було доведено потреби досудового розслідування у кримінальному провадженні здійснювати, які б виправдовували такий ступінь втручання у права і свободи власника майна. Крім того, зазначений трактор належав на праві власності СТОВ "Надія України" та був придбаний ОСОБА_3 на електронних торгах, а тому за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного рухомого майна необхідно задовольнити вимоги АТ "Райффайзен Банк Аваль" щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 010/Д2-КБ/1072 від 13.08.2018 року. ОСОБА_3 на момент придбання вказаного трактора на електронних торгах не було відомо щодо наявного арешту майна, оскільки відомості на той час були відсутні. У зв`язку із зазначеним арешт зазначеного майна підлягає скасуванню.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися. Представник володільця майна надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності та відсутності володільця майна.

Слідчий до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин. Тому слідчий суддя розглянув вказане клопотання за такої явки сторін.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000026 від 02.02.2019 р., за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 258-5, ч. 5 ст. 191 КК України здійснювалось Головним управлінням СБ України.

Відповідно до листа старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління СБ України ОСОБА_5 кримінальне провадження №.05.2019 об`єднано в одне кримінальне провадження № 0000013, присвоївши останній номер та здійснення досудового розслідування в його рамках доручено слідчим Головного слідчого управління Національної поліції України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019 у справі № 761/11074/19 накладено арешт на сільськогосподарську техніку, яка визнана речовими доказами із забороною розпоряджатися нею, що належить ряду підприємств, зокрема на трактор колісний БЕЛАРУС 2022.3, 2017 року випуску, ДРН НОМЕР_2 , заводський номер НОМЕР_1 , що належав СТОВ «Надія України».

Вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 8 розділу 10 Порядку реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5 акт про електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП),заява №31107/96,п.58, ЕСНR 1999-ІІ.) Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, Series A №296-А,п.42,та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50, Series A №98).

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 придбав майно на електронних торгах, що були проведені в межах виконавчого провадження відкритого відносно особи, що була власником цього майна до такого придбання та яка фігурує в кримінальному провадженні. Придбання майна ОСОБА_3 підтверджується актом про проведенні електронні торги. Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту зазначеного у клопотанні майна, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання, тоді як слідчим, прокурором не було наведено жодних доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Крім того, ОСОБА_3 не має жодного відношення до кримінального провадження в рамках якого накладено арешт.

Відповідно до ухвали про накладення арешту, з клопотанням про накладення арешту на майно до слідчого судді звернувся слідчий, а не прокурор, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки з клопотанням про накладення арешту на майно третіх осіб має право звертатися лише прокурор, відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірну власність ОСОБА_3 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки судовим розглядом доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

У зв`язку з чим, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 00000026 (зараз № 0000013), задовольнити.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019 у справі № 761/11074/19, а саме на: трактор колісний БЕЛАРУС 2022.3, 2017 року випуску, ДРН НОМЕР_2 , заводський номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1