Справа № 487/366/20
Провадження № 1-кс/487/759/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 року місто Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 , від 14.01.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 13.02.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314 за ч. 1 ст. 364 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася 22.01.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва зі скаргою, в якій просила скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 14.01.2020 року про закриття кримінального провадження №0000314 за ч. 1 ст. 364 КК України. В обґрунтування скарги ОСОБА_3 вказала, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та незаконною, оскільки досудове розслідування проводилося з порушеннями КПК, висновки слідчого ґрунтуються на власних припущеннях та міркуваннях, які суперечать дійсним обставинам справи і не підтвердженні належними доказами. Так, в порушення вимог КПК України слідчий ухилився від обов`язків доказування усіх обставин кримінального провадження та вини або невинуватості осіб, яких звинувачено у вчиненні злочину. У постанові викладена хронологія обставин кримінального правопорушення без надання правової оцінки діям осіб, які його вчинили. Висновки слідчого ґрунтуються лише на показаннях осіб, яких звинувачено у скоєнні кримінальних правопорушень, однак перевірку правдивості цих показань належними доказами у досудовому розслідуванні слідчий не здійснив. У досудовому розслідування не було забезпечено ОСОБА_3 реалізацію її процесуальних прав, передбачених ст. 56 КПК України, не видано пам`ятку про права та обов`язки. Не було здійснено заходів щодо організації допиту ОСОБА_3 за місцем її проживання у місті Одесі. Під час досудового розслідування потерпіла ОСОБА_3 була позбавлена права надання доказів. Слідчим була допущена суттєва односторонність та неповнота досудового розслідування, без належної перевірки зазначених у заяві фактів, що призвело до появи передчасно прийнятого рішення щодо закриття кримінального провадження. При цьому в постанові слідчого про закриття кримінального провадження взагалі не надана належна правова оцінка діям службових осіб, стосовно яких подана заява про вчинення злочину. Вищевикладене свідчить про те, що досудове розслідування слідчий проводила з порушенням норм КПК України, не вжила передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення. Порушення вимог КПК України призвело до винесення передчасної та протизаконної постанови про закриття кримінального провадження №0000314 від 13.02.2018 року, яку ОСОБА_3 просить скасувати, матеріали кримінального провадження повернути на досудове розслідування.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту скарги. Додатково скаржник зазначила, що досудове слідство проведене взагалі за іншою заявою, ніж та, яка зазначена в ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва від 22.01.2018 року по справі №757/56634/17-к згідно якої відкрито кримінальне провадження №0000314 від 13.02.2018 року.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість прийнятої постанови.

Заслухавши скаржника та слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України , за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до Генеральної прокуратури України в порядку ст. 214 КПК України з заявою від 09.09.2017 року про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 364, ст. 365, ст. 367 КК України, скоєні заступником прокурора міста Києва ОСОБА_5 та начальником першого відділу процесуального керівництва ОСОБА_6 за розглядом заяви про злочин від 07.08.2017 року.
У зв`язку із тим, що вказана заява ОСОБА_3 була отримана Генеральною прокуратурою України 13.09.2017 року, але відомості до ЄРДР в порядку ст. 214 КПК України внесені не були, ОСОБА_3 було подано скаргу в порядку ст. 303 КПК України до Печерського районного суду міста Києва.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18.12.2017 року по справі №757/56634/17-к було задоволено заяву про самовідвід, матеріали справи направлені до Апеляційного суду міста Києва для вирішення питання про направлення вказаних матеріалів скарги до іншого суду в межах юрисдикції суду апеляційної інстанції. Підставою для самовідводу стали ті обставини, що в заяві від 09.09.2017 року ОСОБА_3 зазначала про вчинення злочину вказаними у ній особами, який полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви про вчинення злочину слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_7 , що у відповідності до ст. 75 КПК України може поставити під сумнів неупередженість та об`єктивність судді при прийнятті рішення за скаргою.
З ухвали вбачається, що даній судовій справі надано єдиний унікальний номер №757/56634/17-к, який формується АСДС автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження справи в інстанціях.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.01.2018 року матеріали за скаргою ОСОБА_3 були направлені для розгляду до Шевченківського районного суму міста Києва.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.01.2018 року по справі №757/56634/17-к (провадження 1-кс/761/1292/2018) задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України щодо невнесення відомостей до ЄРДР; зобов`язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України та розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 від 09.09.2017 року, отриманою 13.09.2017 року (другий аркуш перший абзац ухвали), та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.
На виконання вказаної ухвали суду, уповноваженою особою Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 внесено 13.02.2018 року до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення №0000314 за ч. 1 ст. 364 КК України з посиланням на вчинення даних дій саме за ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва по справі №757/56634/17-к від 22.01.2018 року.
Проте, матеріали кримінального провадження №0000314, не зважаючи на його відкриття саме щодо зобов`язання внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 від 09.09.2017 року, отриманою Генеральною прокуратурою України 13.09.2017 року, даної заяви не містять.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000314 за заявою ОСОБА_3 від 09.09.2017 року, отриманою Генеральною прокуратурою України 13.09.2017 року, не проводилось взагалі.
Разом з цим, в матеріалах кримінального провадження №0000314, міститься інша заява ОСОБА_3 від 09.09.2017 року, отримана Генеральною прокуратурою України 14.09.2017 року за вх.№204350-17 щодо інших подій, а саме: поведінки співробітників прокуратури Одеської області під час прийому заяви ОСОБА_3 31.08.2017 року.
В ході проведення досудового слідства 25.04.2018 року було отримано довідку за підписом прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів ОСОБА_9 та начальника вказаного відділу ОСОБА_10 згідно якої ОСОБА_3 дійсно 31.08.2017 року звернулась до прокуратури Одеської області, що підтверджується відміткою в Книзі обліку скарг, заяв і звернень, прийнятих на особистому прийомі за №6139. Особистий прийом здійснювала прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , яка згідно плану роботи прокуратури Одеської області на ІІІ квартал 2017 року проходила стажування у галузевому відділі. В ході спілкування з ОСОБА_3 вказану особу на вимогу заявниці замінила на робочому місці черговий прокурор ОСОБА_12 , яка знаходилась у кабінеті, де здійснювався особистий прийом.
Допитано свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які не були очевидцями подій 31.08.2017 року та зазначили про неможливість надання пояснень саме з цього приводу.
Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області від 21.08.2019 року було відмолено у визнанні ОСОБА_3 потерпілою та про відмову у задоволенні її клопотань.
Постановою слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 14.01.2020 року було закрито кримінальне провадження, відомості про яке 13.02.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314, у зв`язку із встановленням відсутності в діях працівників прокуратури Одеської області складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 364 КК України.
Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.
Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим не повно та не всебічно досліджено всі обставини кримінального провадження, не допитано осіб ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), про вчинення злочину якими зазначено у заяві ОСОБА_3 від 09.09.2017 року, отриманій 14.09.2017 року Генеральною прокуратурою України. Крім того, слідчим взагалі не долучено до матеріалів кримінального провадження та не здійснено досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 від 09.09.2017 року, отриманою Генеральною прокуратурою України 13.09.2017 року, за якою і було зареєстровано кримінальне провадження №0000314 на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва по справі №757/56634/17-к від 22.01.2018 року. За такого постанова від 14.01.2020 року про закриття кримінального провадження є передчасною, що є підставою для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 40, 57, 91-94, 284, 303-307, 309, 370, 372, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 , від 14.01.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 13.02.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314 за ч. 1 ст. 364 КК України скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 13.02.2020 року о 08:00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1