Провадження по справі № 1-кс/522/1978/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2018 року клопотання прокурора задоволено. Накладено арешт на наступні об`єкти нерухомості:
-площею 159,1 кв.м., якому присвоєно адресу АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101);
-площею 99,1 кв.м., якому присвоєна адреса АДРЕСА_1 (реєстраційний №101).
Крім того, судом, також, заборонено відчуження, розпорядження та користування зазначеним нерухомим майном, заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів зазначеного вище нерухомого майна.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2019р. частково задоволено клопотання представника ОСОБА_3 ,- адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в частині заборони користування об`єктами нерухомого майна, а саме:
- площею 159,1 кв.м. якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (реєстраційний №101);
- площею 99,1 кв.м. якому присвоєна адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 41 (реєстраційний №101).
У задоволенні інших вимог, зазначених у клопотанні заявника,- відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_3 ,- адвокат ОСОБА_4 повторно звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна.
В обґрунтування своїх вимог заявник вказує на наступні факти.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000145 від 14.11.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_3 є третьою особою у зазначеному кримінальному провадженні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Так, зважаючи на той факт, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси винесена ще в травні 2018 року, орган досудового розслідування мав можливість провести усі необхідні слідчі та процесуальні дії з арештованим майном, в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 000145 від 14.11.2017р. та підозра нікому не оголошена.

Як зазначає ОСОБА_4 , відповідно до наведеної норми процесуального права, він має процесуальне право в інтересах громадянина ОСОБА_3 звернутися до слідчого судді з таким клопотанням не зважаючи на те, що ОСОБА_3 не є підозрюваним, обвинуваченим, але є власником арештованого майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 підтримав вимоги клопотання в повному обсязі.
Прокурор подав до суду письмові заперечення, згідно яких заперечував проти задоволення слідчим суддею клопотання про скасування арешту майна, зазначивши, що у провадженні слідчого відділу Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 14.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом зловживання службовим становищем державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_5 , що призвело до тяжких наслідків.
Постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 вищезазначене майно з наведених підстав визнано речовим доказом та є предметом злочину.
Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні,- триває.
Заслухавши думку заявників, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Відповідно до приписів ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Частиною 4 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.
Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
В судовому засіданні з пояснень представника власника майна та досліджених матеріалів встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 року задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на наступні об`єкти нерухомості:
-площею 159,1 кв.м., якому присвоєно адресу АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101);
-площею 99,1 кв.м., якому присвоєна адреса АДРЕСА_1 (реєстраційний №101).
Крім того, судом, також, заборонено відчуження, розпорядження та користування зазначеним нерухомим майном, заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів зазначеного вище нерухомого майна.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2019р. частково задоволено клопотання представника ОСОБА_3 ,- адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в частині заборони користування об`єктами нерухомого майна, а саме:
- площею 159,1 кв.м. якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (реєстраційний №101);
- площею 99,1 кв.м. якому присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (реєстраційний №101).
У задоволенні інших вимог, зазначених у клопотанні заявника,- відмовлено.
Підставою для прийняття зазначеного рішення слугував той факт, що існували безспірні підстави та підозри що арештоване майно є доказом злочину, було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 надав до суду клопотання про скасування арешту з вказаного майна. Однак, зазначені заявником у клопотанні про зняття арешту факти були ураховані судом під час прийняття рішення про накладення арешту та про скасування арешту з майна.
Так, відповідно до зазначених судових рішень, вбачається, що об`єкти нерухомого майна площею 159,1 кв.м., якому присвоєно адресу АДРЕСА_1 (реєстраційний №101) та площею 99,1 кв.м., якому також присвоєна адреса АДРЕСА_1 (реєстраційний №101), є об`єктом кримінально протиправних дій, право на яке набуте протиправним шляхом, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи викладене, існує необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, заборонивши відчуження, розпорядження, підставою якого є те, що існують безспірні підстави та підозра що воно є доказом злочину, було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні,- триває.
Крім того, рішення в порядку ст. 284 КПК України за результатами досудового розслідування кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень органом досудового розслідування не прийнято.
Таким чином, арешт було накладено обгрунтовано, правові підстави для арешту вказаного майна на цей час не змінились.
Вказане підтверджує законність та обґрунтованість накладення арешту на майно від 29.05.2018р.
З огляду на викладене, суд приймає клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 до розгляду та приходить до висновку що воно не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що заявником в клопотанні не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а також те, що в подальшому у застосуванні заходу, а саме арешту, накладеного на вказаного майна, відпала потреба.
Керуючись ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 ,- адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 29.05.2018р.,
Порядок оскарження ухвали слідчого судді передбачений ст.309 КПК України.

Слідчий суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1

28.02.2020