Справа №522/7229/20
Провадження №1-кп/522/1517/20
УХВАЛА
22 травня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0003320 від 06.12.2018 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.09.2014 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 12.07.2017 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, додаткове покарання позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 2 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки,
обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003320 від 06.12.2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акту не пізніше п`яти днів з дня його надходження, суддя призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
Ухвалою суду від 07.05.2020 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0003320 від 06.12.2018 року на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України.
У підготовчому засіданні прокурор ОСОБА_5 надала до суду клопотання про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі до 15 років із конфіскацією майна, знаходячись на свободі переховувався та може далі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, продовжити свою злочинну діяльність, знаходячись на свободі може незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Інші, менш суворі запобіжні заходи, на думку прокурора, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом і його належної поведінки.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ризики, наведені в клопотанні прокурора, не доведені.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, які обґрунтовують доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.
Як вбачається із обвинувального акту, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюються у вчиненні корисливого кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена виключно у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
Підставою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.
Так, суд вважає, що характер кримінального правопорушення, яке ставиться у провину обвинуваченому, усвідомлення тяжкості покарання можуть бути підставою, для вчинення обвинуваченим дій, направлених на ухилення від явки до суду, і перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.
В той же час, відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 194, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце проживання на території м. Одеси, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.
Крім того, суд вважає, що відсутність у ОСОБА_7 офіційного працевлаштування та наявність судимостей не є тією обставиною, яка вказує на намір обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим відсутні підстави категорично стверджувати про наявність та доведеність даного ризику.
При цьому, обізнаність ОСОБА_7 про наявність в матеріалах кримінального провадження доказів обґрунтованості підозри відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та можливість покарання, яке йому загрожує, в разі визнання його винуватим, свідчить про наявність єдиного ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.
Однак, враховуючи те, що у діях обвинуваченого відсутні ознаки інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тому суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Судом взято до уваги обставини, зазначені в статті 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наявність постійного місця проживання, неповнолітніх дітей та вагітної дружини на утриманні, що у даних умовах судом розцінюється як стійкі соціальні зв`язки.
Також суд враховує, що на даний час відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 на усій території України встановлено карантин, який передбачає обмеження прав і свобод усіх осіб щодо переміщення та вільного вибору місця перебування.
При цьому, на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року №288-р тимчасово закрито деякі пункти пропуску через державний кордон та пунктів контролю. Обмежено можливість покинути територію України будь-яким транспортом чи пішохідним сполученням.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 найтяжчого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає за можливе застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою:АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, строком на 60 днів, починаючи з дня винесення ухвали до 20.07.2020 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178,183, 194, 196, 197, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою:АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, строком на 60 (шістдесят) діб, починаючи з дня винесення ухвали до 20.07.2020 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора чи суду на визначений ними час;
- цілодобово не залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України та закордонний паспорт громадянина України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.

У разі невиконання ухвали та покладених на обвинуваченого обов`язків суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право контролю за обвинуваченим, має право постановити ухвалу про зміну запобіжного заходу, згідно з положеннями КПК України.

Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції за місцем проживання, якому негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали проголошено 25.05.2020 року о 16 год. 00 хв.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3