Дата документу 18.06.2020 Справа № 318/99/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/700/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №318/99/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 (з доповненням) та його захисника ОСОБА_8 на вирок Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Знам`янка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21 листопада 2016 року близько 14 год. 10 хв. за наявності умислу на відкрите викрадення чужого майна, проник через вхідні двері у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , звідки з прилавка заволодів полімерним мішком, в якому знаходилося насіння кондитерського маку загальною вагою 18 кг 190 г, вартістю 150 грн. за 1 кг. Далі, ігноруючи заклики присутнього в магазині ОСОБА_9 зупинити свої протиправні дії, залишив приміщення магазину та сів у автомобіль, яким керував ОСОБА_10 і покинув місце події. Зазначеними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2728 грн. 50 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у інше приміщення. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений просив перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.186 КК на ч.2 ст.186 КК, оскільки в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака як проникнення до іншого приміщення. На підставі ст.69 КК призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, оскільки призначене йому покарання є занадто суворим.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.2 ст.186 КК та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Свої вимоги мотивувала тим, що в діях обвинуваченого відсутня така кваліфікуюча ознака як проникнення в інше приміщення, оскільки 21.11.2016 року було робочим днем і магазин працював згідно свого графіку. ОСОБА_7 зайшов до приміщення магазину через центральний вхід, через який заходять і інші покупці, двері були відчинені та вхід був вільним. Крім того, обвинувачений пояснив, що насіння маку викрав у зв`язку із тим, що від вживання наркотиків постраждав його брат в результаті чого у нього склалося негативне ставлення до всього, що пов`язане з торгівлею нарковмісних товарів. Оскільки на вулиці було доволі прохолодно він був у капюшоні. В судових дебатах та під час останнього слова обвинувачений заявив про своє щире каяття у вчиненому та про свій намір стати на шлях виправлення, а тому у суду були усі підстави для застосування до обвинуваченого ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах обвинувачений та захисник не оспорювали факт вчинення обвинуваченим відкритого викрадення чужого майна, але при цьому вважали, що дії обвинуваченого невірно кваліфіковані судом за ч.3 ст.186 КК, оскільки в діях обвинуваченого відсутня така кваліфікуюча ознака, як «проникнення у інше приміщення».

Колегія суддів погоджується із такими доводами та вимогами сторони захисту виходячи з такого.

Проникнення як кваліфікуюча ознака грабежу передбачає, що особа потрапила в житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час грабежу. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» у складі кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення грабежу та наявність в особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Колегією суддів під час апеляційного розгляду було досліджено відеозапис, на якому зафіксовано вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.

Так, з даного відеозапису було встановлено, що ОСОБА_7 , зайшовши до приміщення магазину, одразу попрямував до прилавку, на якому стояв мішок з маковим насінням. ОСОБА_7 схопив даний мішок і одразу направився до виходу із магазину та покинув його. Одразу за ОСОБА_7 вибіг власник магазину потерпілий ОСОБА_9 .

З дослідженого відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_7 здійснив відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого ОСОБА_9 . Дане майно перебувало в торгівельному залі на прилавку, доступ до цього майна не був обмежений, ніяких перешкод для заволодіння майном потерпілого обвинувачений не долав. До торгівельного залу магазину обвинувачений ОСОБА_7 потрапив вільно, як звичайний покупець.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки, як «проникнення у інше приміщення», а тому дії обвинуваченого помилково кваліфіковані судом першої інстанції за ч.3 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Колегія суддів критично ставиться до заперечень прокурора під час апеляційного розгляду про те, що предмет злочину було вилучено із-за меж торгівельного залу. При цьому свій висновок колегія суддів обґрунтовує як змістом дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису, так і тією обставиною, що ОСОБА_7 відповідно до обвинувального акта інкриміновано вчинення відкритого викрадення насіння маку з прилавку, розташованого в торгівельному залі магазину.

Відтак колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 змінити та перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.186 КК на ч.2 ст.186 КК.

Разом з тим, така перекваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 не впливає на розмір призначеного йому покарання, оскільки як санкцією ч.2 ст.186 КК, так і санкцією ч.3 ст.186 КК передбачено мінімальне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК, як того вимагав в апеляційній скарзі обвинувачений, оскільки у даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину. Крім того, застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність у обвинуваченого чотирьох непогашених судимостей та вчинення ним нового тяжкого корисливого злочину однозначно свідчать про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Не погоджується колегія суддів і з вимогою захисника про наявність у даній справі підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування на підставі ст.75 КК. Адже обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів. У даній справі обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, заподіяна ним шкода не відшкодована. Відтак, колегія суддів не вбачає жодних підстав вважати, що виправлення ОСОБА_7 можливе без його ізоляції від суспільства.

Проте враховуючи, що обвинувачений все ж таки визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, що є мінімально можливим за санкцією ч.2 ст.186 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 (з доповненням) та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.186 КК України на ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4