Справа № 161/213/20 Провадження №11-сс/802/50/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000105 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2020 року, про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в ОВС СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_7 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням, яке погоджене прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , яке було вилучене 28.12.2019 в ході огляду місця події у будівлі гаража за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: полімерну ємність із рідиною подібною на дизельне паливо об`ємом 950 літрів; металеву ємність із рідиною подібною на дизельне паливо об`ємом 3000 літрів; полімерну ємність із рідиною подібною на дизельне паливо об`ємом 790 літрів; полімерну ємність із рідиною подібною на дизельне паливо об`ємом 90 літрів; полімерну ємність об`ємом 1000 літрів без рідини; забірний рукав, насос, заправний рукав із кнопкою пуску насоса, електричним лічильником палива та наливним краном пістолетного типу; забірний рукав, насос, заправний рукав із кнопкою пуску насоса, електричним лічильником палива та наливним краном пістолетного типу; забірний рукав великого діаметру в рамках кримінального провадження №0000105 від 28.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.272 ч.1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2020 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає ухвалу незаконною, невмотивованою та необґрунтованою. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити повністю та накласти арешт на вилучене майно.
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення слідчого, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Як вбачається з матеріалів провадження жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на майно і доводили доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження прокурором не наведено, оскільки це майно з обігу не вилучено, відсутні достатні відомості того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом злочину передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України. Крім того представниками володільця майна надано підтверджуючі документи законності набуття права власності на вилучене майно та здійснення фермерської діяльності.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2020 року, про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: