УХВАЛА
В судовому засіданні представник власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 підтримав скаргу з підстав, наведених у ній.
Вивчивши доводи скарги, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 в обгрунтування доводів та вимог скарги, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.7 ст.236 КК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
При цьому, зі змісту ухвал слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2017 убачається, що дозвіл на обшук у домоволодінні надавався у зв`язку зі здійсненням досудового розслідування за фактом вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 205 1, ч.2 ст.209, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364 КК України, з метою виявлення в тому числі грошових коштів, здобутих злочинним шляхом. Таким чином, можливість вилучення грошових коштів пов`язувалась з походженням грошових коштів, отриманих від кримінально протиправної діяльності. Проте з урахуванням вищенаведених обставин, ОСОБА_3 довів законність походження його особистих грошових коштів.
При цьому в судовому засіданні не встановлено, що ухвалою слідчого судді відповідно до ст.234 КПК України було надано дозвіл проведення обшуку саме для відшукання вказаних грошових коштів, походження яких від вчинення кримінального правопорушення в суді не доведено, належність яких заявнику підтверджено.
Окрім того, в ході проведення вищевказаної слідчої дії було вилучено і інше майно, а саме записні книги, документи, договори та інші речі і документи, зазначені у протоколі обшуку від 06.12.2017.
При цьому в судовому засіданні не встановлено, що ухвалою слідчого судді відповідно до ст.234 КПК України було надано прямий дозвіл на проведення обшуку саме для відшукання конкретних документів та речей, зазначених в протоколі обшуку від 06.12.2017, які належать ОСОБА_3 та членам його родини, які не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні та що вказані речі та документи самостійно або в сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, зазначені документи є тимчасово вилученим майном відповідно до ст.236 КПК України.
Проте арешт на вказане тимчасово вилучене майно ухвалою суду не накладався і протилежне в судовому засіданні не встановлено.
Частиною 5 статті 171 КПК України встановлено строки подання клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, яке повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до ч.6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше 72 годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Оскільки в судовому засіданні доводи заявника щодо відсутності накладення арешту у встановлені строки на документи, речі та грошові кошти не спростовані, зворотне судом не встановлено, речі, документи та грошові кошти не були повернуті власнику, володільцю відповідно до ст.171 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчими, прокурорами у даному кримінальному провадженні допущено бездіяльність щодо неповернення тимчасово вилученого майна, а тому існують підстави для задоволення скарги та поверненні тимчасово вилученого майна власнику (володільцю).
При цьому також слідчий суддя виходить із засад кримінального провадження, закріплених в ст.16 КПК України, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Як зазначено в ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
З наведених підстав скарга підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 167, 169, 171, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: