ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1281/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.п.6, 12 ч.2 ст.115КК України
УХВАЛА
Іменем України

12 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого. та його захисника на вирок Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець Полтавської області, Полтавського району, с. Зорівка, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України до 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

Процесуальні витрати стягнуто з обвинуваченого, вирішена доля речових доказів.
Вироком районного суду встановлено, що ОСОБА_9 в ніч з 29.04.2012 по 30.04.2012, в час близько з 23год. до 01год., вступив із двома невстановленими особами (відомості щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження) в злочинну змову, спрямовану на незаконне заволодіння майном ОСОБА_10 та умисного вбивства останньої, розподіливши ролі, згідно з якими ОСОБА_9 повинен вказати, де проживає ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ), забезпечити безперешкодний доступ до приміщення домоволодіння останньої, при цьому спостерігати за навколишньою обстановкою для забезпечення конспірації дій співучасників та в подальшому, діючи спільно, забезпечити приховування слідів кримінального правопорушення, а невстановлені особи повинні проникнути на територію домоволодіння ОСОБА_10 , відшукати грошові кошти останньої та подолати опір останньої шляхом вбивства.
Так, маючи спільний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, переслідуючи корисливу мету - викрадення грошових коштів, ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою та у групі із невстановленими особами, з метою спільного незаконного збагачення, в ніч з 29 квітня 2012 по 30 квітня 2012, в час близько з 23год. до 01год. (більш точний час не встановлено), ОСОБА_9 , реалізуючи свою злочинну участь у спільному вчиненні кримінального правопорушення вказав на місце проживання ОСОБА_10 , використовуючи довірительні стосунки з останньою, шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння, забезпечивши невстановленим особам безперешкодний доступ до території домоволодіння через відчинені двері, а сам почав спостерігати за навколишньою обстановкою для забезпечення конспірації вчинених дій співучасників. В цей час, невстановлені особи, реалізуючи заздалегідь виниклий спільний умисел на заволодіння майном ОСОБА_10 , усвідомлюючи можливий опір з боку останньої та маючи намір спричинення смерті останній, діючи умисно, спільно та за попередньою змовою зі ОСОБА_9 проникли на територію домоволодіння ОСОБА_10 , де, діючи з корисливих мотивів, з метою спільного незаконного збагачення, перебуваючи в одній з кімнат будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи при цьому суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді смерті, та бажаючи їх настання, умисно закрили отвори носа і рота ОСОБА_10 , чим спричинили останній, згідно висновку судово-медичної експертизи №91/1407-ДМ/12 від 26.06.2012 - механічну асфіксію від закриття отворів носа і рота невстановленим компактним предметом, що призвело до утворення екхимотичної маски на обличчі, садни в щічних та скулових областей, крововиливу в слизові оболонки внутрішніх поверхонь верхньої та нижньої губи, а також перелому правого та лівого верхніх рогів щитовидного хряща гортані, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, що стало причиною смерті ОСОБА_10 .
Після цього, невстановлені особи, діючи спільно та за попередньою змовою зі ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію раніше запланованого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, заволоділи належним ОСОБА_10 майном, а саме: грошовими коштами в сумі 20 000грн., а також приховали труп ОСОБА_10 закопавши його в підвалі гаражу. Після чого з викраденими грошовими коштами зникли з місця вчинення злочину, обернувши викрадене на спільну користь, розпорядившись ним на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

В апеляційних скаргах:

-захисник просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Мотивуючи скаргу вказав, що вирок є незаконним та необґрунтованим, судовий розгляд проведено неповно та з обвинувальним ухилом, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що судом не були допитані свідки за клопотанням сторони захисту, не проведений повторний допит свідка ОСОБА_11 , не перевірена заява обвинуваченого про застосування недозволених методів ведення слідства, порушено право обвинуваченого на захист, в журналах судових засідань відсутні серійні номери компакт-дисків, на які фіксувалися засідання. На думку захисника, висновки суду не підтверджуються доказами, вина обвинуваченого не доведена, суд не взяв до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки, у вироку не вказано, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Протокол огляду місця події вважає недопустимим доказом. Крім цього звертає увагу на наявність обставин, що пом`якшують покарання, ступінь участі обвинуваченого в інкримінованому злочині, позитивні характеристики та вважає призначене ОСОБА_9 покарання занадто суворим;

-обвинувачений просить дослідувати кримінальну справу в повному обсязі та ухвалити справедливе й мотивоване рішення. Зазначив, що потерпілі та свідки його обмовили, судовий розгляд проведено неповно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги; прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині обґрунтованості засудження обвинуваченого за п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, дотримання судом при розгляді кримінального провадження вимог кримінального процесуального закону та правильності призначення покарання.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України, та йому призначено покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

Висновки суду про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, засновані на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, серед яких наступні.
Показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , відповідно до яких померла ОСОБА_10 є їх матір`ю, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Проживала сама, вони мешкають окремо. За адресою: АДРЕСА_2 , вони займаються підприємницькою діяльністю, зокрема засолом риби. Вказане домоволодіння огороджене парканом, має подвір`я, на якому розташований житловий будинок з гаражем, мається собака, яка агресивно реагує на незнайомих людей, у ночі собака перебувала у дворі . На вулиці біля калитки встановлено кодовий замок, у іншій калитці встановлений домофон із відеокамерою, для відчинення вхідних дверей. Чужих вона в будинок та на подвір`я не пускала.

Для виконання вказаної роботи через знайомих був знайдений ОСОБА_9 , який протягом певного періоду часу десь 2-3 місця 2012 року займався засолом риби, додатково виконуючи інші підсобні роботи на подвір`ї. Йому у будинку було виділено кімнату для проживання, щоб не витрачати час та кошти на проїзд додому. Їх мати доброзичливо ставилася до ОСОБА_9 , готувала йому їжу, прала одяг, довіряла йому. Вони залишали матері кошти за рибу яку привозили, ОСОБА_9 бачив кошти, декілька разів розраховувався залишеними коштами за товар, вони усі довіряли ОСОБА_9 . Останній міг безперешкодно заходити в будинок, на подвір`я, на город у зв`язку з виконанням покладеної роботи та допомогу по господарству ОСОБА_10 , йому відомо було розташування побутових предметів, садового інструменту, місцезнаходження певних речей на подвір`ї та в будинку, знаходження підвалів, відомі особливості входу до будинку, відчинення вхідних дверей, особливості входу через хвіртку на огород, собака вважала його своїм. Пояснили, що у вечері 29.04.2012 в останнє бачили мати за адресою її постійного місця проживання. ОСОБА_13 в ніч 30.04.2012 близько 01 години ночі, ставив в гаражі, який розташований на подвір`ї матері, свій автомобіль (проживає неподалік, інколи ставив своє авто там), при цьому оглядова яма , яка є в гаражі та слугує в тому числі входом до підвалу, була закрита дошками. На наступний день, близько 08 ранку ОСОБА_13 забрав автомобіль з гаражу, до матері не заходив, собаки у дворі не було. 30.04.2012 ОСОБА_12 зайшов до матері у будинок, двері не були закриті, її не було, він зателефонував брату ОСОБА_13 , почали її пошук. При цьому, на подвір`ї та в дома у матері був порядок, нічого не розкидано, не було лише її босоніжок, сумочки, а також зникли із шафи гроші в сумі 20000грн. Допускали, що вона могла вийти до когось по якимось терміновим справам, проте через деякий час пошуку було зрозуміло про її зникнення. Зазначили, що 02.05.2012 під час зустрічі зі ОСОБА_9 з приводу встановлення можливого місцезнаходження ОСОБА_10 та з`ясування його перебування впродовж останніх днів зателефонувала його сестра ОСОБА_14 , яка повідомила, що її брат не спроможний навіть муху скривдити, що здалося дуже дивним в тій ситуації, також повідомила, що її брат у ці дні був із своєю дівчиною. Ними було прийнято рішення про виклик поліції для з`ясування цих обставин, перевірки його справжнього місцезнаходження. 04.05.2012 тіло матері було знайдено в підвалі гаражу, розташованого в подвір`ї домоволодіння, проведено невідкладні слідчо-розшукові дії. У підвалі підлога із глини. Зазначили, що під час пошуку ОСОБА_10 ними було знайдена в городі штикова лопата, яка взагалі ніколи не зберігалася в тому місці, на кінці якої залишилися залишки глини, знайдено кучу землі, а 30.04.2012 незрозуміло з яких підстав собака вільно бігала по городу, а не по подвір`ю як завжди, при цьому будь-яких слідів на подвір`ї не було. Через деякий час було з`ясовано відсутність ОСОБА_9 за місце його проживання, у зв`язку з чим через власні зв`язки було ініційовано його пошук правоохоронними органами в РФ, якого було знайдено та доставлено до м. Харкова для проведення досудового розслідування. Відзначили, що будь-якого тиску на ОСОБА_9 не вчиняли, жодним чином не погрожували йому, з цивільними позовами до нього не зверталися, оскільки в цій ситуації найголовнішим є встановлення істини та обставин смерті їх матері ОСОБА_10 та покарання відповідно до закону.

Показання свідка ОСОБА_15 , який є сусідом та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до яких він бачив, як у квітні 2012 ОСОБА_9 допомагав по господарству та на городі ОСОБА_10 . Також вказав, що в будинку у ОСОБА_10 встановлений домофон, у дворі є собака, чужих ОСОБА_10 додому не пускала. Крім того, ОСОБА_10 скаржилась, що самостійно не може відчини хвіртку між подвір`ям та городом, у зв`язку із якимось неполадками.

Показання свідка ОСОБА_16 , відповідно до яких він знав ОСОБА_10 , оскільки був її сусідом, його будинок розташований навпроти будинку ОСОБА_10 . У 2012 на прохання ОСОБА_14 він запропонував своєму знайомому ОСОБА_12 працевлаштувати ОСОБА_9 , який би допомагав йому в підприємницькій діяльності та поратися по господарству його матері ОСОБА_10 . Декілька разів заходив до них на подвір`я, бачив ОСОБА_9 , коли заходив на подвір`я собаку закривали, оскільки сильно лаялася на нього. Зазначив, що напередодні зникнення ОСОБА_10 (на наступний день почали її шукати), перед травневими святами, приблизно о 23год. 00хв., перебуваючи в себе в будинку (чекав свою дочку) почув стук калитки, підійшовши до вікна він побачив ОСОБА_9 , який виходив з подвір`я ОСОБА_10 , в руках у нього нічого не було. Потім через приблизно 10хв., вийшов на вулицю (хотів зустріти дочку), на вулиці вже нікого не було.

Показання свідка ОСОБА_17 , яка зазначила, що живе навпроти домоволодіння ОСОБА_10 , останню знає як сусідку, спілкувалися. ОСОБА_10 чужих до себе не пускала, остерігалась, вхід у домоволодіння був на кодовому замку, у дворі була собака, просто так чужий не зайде. У 2012 році у ОСОБА_10 став проживати ОСОБА_9 , допомагав їй по господарству, вона його годувала. Перед травневими святами у 2012 році спілкувалася із ОСОБА_10 , остання повідомила, що ОСОБА_9 поїхав на свята, в цей день ОСОБА_10 стало погано, вона відвела її до калитки, у двір не заходила, боялась собаки. Також зазначила, що вона проживає разом із дочкою, зятем ОСОБА_16 та двома онуками. Зять часто зустрічав дочку у вечорі, хвилювався за неї. В день зникнення ОСОБА_10 вона чула як зять пізно у вечорі виходив зустрічати дочку. На наступний день почула про зникнення ОСОБА_10 .

Показаннями свідка ОСОБА_18 , відповідно до яких він знає сім`ю ОСОБА_19 , вони є друзями. В квітні, у неділю 2012 року у вечері (було вже темно), точну дату та час не пам`ятає, однак на наступний день дізнався про зникнення ОСОБА_10 , він проїжджав біля будинку АДРЕСА_2 (їхав з бані, яку відвідує по неділям) побачив ОСОБА_9 , який нестійкою ходою шов по дорозі йому на зустріч. Потім він подивися, ОСОБА_9 зайшов у двір до ОСОБА_19 , сильно стукнув дверима. Раніше він бачив ОСОБА_9 на території цього домоволодіння, оскільки у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності заїжджав до ОСОБА_12 , планував в подальшому взяти ОСОБА_9 на роботу до себе, ОСОБА_12 добре про нього відгукувався, казав що той не вживає спиртних напоїв.

Показання свідка ОСОБА_20 , відповідно до яких він знає обвинуваченого ОСОБА_9 , у 2012 році вони разом працювали та знімали квартиру. Зароблені гроші складали у шухляду (на харчування, плату за квартиру). Одного разу він прийшов додому та виявив відсутність коштів у шухляді, також зник і ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_9 йому зателефонував повідомив, що він з`їхав, кошти віддасть пізніше. Останній раз бачив ОСОБА_9 у травні 2012, в той час він працював у парку Горького, ОСОБА_9 десь після обіду приїхав до нього і віддав кошти близько 500грн., потім чув що ОСОБА_9 поїхав до Росії.

Показання матері ОСОБА_9 ОСОБА_21 , згідно з якими вона зазначила, що знала що її син працював у ОСОБА_19 . В подальшому дізналась від дочки ОСОБА_22 , що син поїхав до Росії, від когось переховувався. ОСОБА_9 може охарактеризувати як тихого, спокійного за характером, працездатного, не проживав із нею через існування конфліктних ситуації з вітчимом.

Заява ОСОБА_13 , зареєстрована в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються до Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, в якій він просить орган внутрішніх справ вжити заходи до пошуку його матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зникла 30.04.2012 (т.1 а.с.152).

Протоколи огляду місця події від 01.05.2012, від 04.05.2012, від 04.05.2012, від 05.05.2012, складені слідчими СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за участю спеціаліста НДІСЕ, понятих, потерпілого ОСОБА_13 , якими детально оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема житловий будинок, подвір`я, гараж, підвал, вилучені одяг, лопата, ковдра, подушки, наволочка, відбитки пальців рук.

Протоколи додаткового огляду місця події від 04.05.2012, складені слідчими СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за участю спеціаліста НДІСЕ, понятих, потерпілого ОСОБА_13 , якими детально оглянуто гараж домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в підвалі якого було знайдено закопаний труп ОСОБА_10 (а.с.161-166).

Протоколи виїмки від 07.05.2012, від 20.05.2012, складені слідчим Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за участю понятих, потерпілого ОСОБА_12 , згідно яких вилучено в якості речових доказів особисті речі ОСОБА_9 , в тому числі дві сім карт операторів мобільного зв`язку, а також специфікація до договору № 1825 від 02.05.2012 року, укладеного між ОСОБА_9 та ПТ «Ломбард статус С.В. Коритін та компанія» (а.с.191, 194).

Дані висновку криміналістичних експертиз №№577-И/12, 574-И/12, відповідно до яких на підодіяльнику, наволочці, вилученими з домоволодіння по АДРЕСА_2 , виявлені сліди поту і слини, які могли утворитися в тому числі від ОСОБА_10 (т.2 а.с.4-6, 28-31, 32-35).

Протокол огляду предметів від 20.05.2012 у, складеного слідчим Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за участю понятих, яким проведено огляд двох сім карт операторів мобільного зв`язку, а також специфікація до договору № 1825 від 02.05.2012 укладеним між ОСОБА_9 та ПТ «Ломбард статус С.В. Коритін та компанія».

Протокол огляду предметів від 20.05.2012, складений слідчим Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за участю понятих, яким проведено огляд особистих речей ОСОБА_9 (а.с.196).

Протокол огляду предметів від 20.05.2012, складений слідчим Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за участю понятих, яким проведено огляд подушок, простирадла, покривала, вилучених з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.197).

Протокол проведення слідчого експерименту від 13.04.2016, з відеозаписом, за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_23 , спеціаліста ОСОБА_24 , понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , потерпілого ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_7 , згідно якого обвинувачений ОСОБА_9 розказав та показав, як в ніч з 29 на 30 квітня 2012р. він разом із двома чоловіками ОСОБА_27 та ОСОБА_28 приїхали до домоволодіння АДРЕСА_2 , що б забрати гроші. ОСОБА_9 зайшов у двір набравши код, який йому був відомий, потім постукав у вікно, ОСОБА_10 його побачила та відкрила двері дому, сама пішла до себе в кімнату. ОСОБА_9 переконавшись, що в будинку є лише ОСОБА_10 , вийшов та впустив в дім ОСОБА_29 та ОСОБА_28 , а сам залишився за воротами будинку слідкувати, щоб не приїхав син ОСОБА_10 . Через приблизно годину вийшли ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , поділились зі ОСОБА_9 грошима давши йому 5000 грн. (т.2 арк. справи 109-124). Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_25 , який був понятим при проведенні вказаної слідчої дії підтвердив обставини проведення слідчого експерименту, вказавши, що був присутній ще один понятий. Будь-якого психічного або фізичного тиску при проведенні слідчого експерименту на ОСОБА_9 не здійснювалось.

Висновок експерта № 91/1407-Дм/12 Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, згідно якого на підставі об`єктивних судово-медичних даних, отриманих в ході судово-медичного дослідження трупа громадянки ОСОБА_10 , 1939 р.н., з урахуванням результатів додаткових методів дослідження, на підставі судово-медичних даних, отриманих при судово-медичному дослідженні трупа громадянки ОСОБА_10 , 1939 р.н., причиною її смерті є механічна асфіксія від закриття отворів носа і рота компактним предметом, індивідуальні особливості поверхні яка впливала, в пошкоджень не відобразилися. Про це свідчить наявність як загальноасфіктичних ознак смерті (гостре венозне повнокров`я внутрішніх органів, переповнення кров`ю правої половини серця, крововиливи на поверхні серця і легенів, недокрів`я селезінки та ін.), так і наявність екхімотичної маски на обличчі, саден в щічних і виличні областях, крововиливів в слизові оболонки внутрішніх поверхонь верхньої і нижньої губи. Крім цього, згідно з результатами медико-криміналістичного дослідження, виявлені переломи правого і лівого верхніх рогів щитовидного хряща гортані, які могли утворитися при бічному здавлені тупими твердими предметами (предметом). Садна на обличчі, крововиливи в слизові оболонки верхньої і нижньої губи з асфіктичними ознаками, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Між настанням смерті від механічної асфіксії і наявністю вищевказаних тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_30 , є причинний зв`язок. Об`єктивних судово-медичних даних, за якими можна було б судити про взаєморозташування постраждалої і нападника (нападників), а також про стан постраждалої в момент нанесення тілесних ушкоджень, немає. Будь-яких тілесних ушкоджень на трупі потерпілої, характерних утворення їх в ході самооборони, при судово-медичному дослідженні трупа не виявлено. З огляду на динаміку розвитку трупних явищ (згідно з поданою копії протоколу огляду місця події, 04.05.2012 о 16год. 50хв. забарвлення трупних плям при натисканні на них не змінювалася, за відсутності гнильних змін, а також при дослідженні трупа в секційному залі - 05.05.2012, вираженість гнильних змін у вигляді відторгнення епідермісу на обличчі, грудній клітці, верхніх і нижніх кінцівках), можна вважати, що смерть потерпілої могла наступити в період часу приблизно за три доби до дослідження трупа в секційному залі. При механічної асфіксії від закриття отворів носа і рота - асфіксія, втрата свідомості і смерть наступають швидко, в строк, який обчислюється першими хвилинами, тому постраждала могла вчиняти будь-які самостійні дії, в тому числі чинити опір, до втрати свідомості. Положення постраждалої, під час заподіяння їй тілесних ушкоджень могло змінюватися. Згідно з результатами судово-імунологічного дослідження крові від трупа, встановлена приналежність її до групи 0 з ізогемагглютінінов анти-А і анти-В. Згідно з результатами судово-токсикологічного дослідження крові від трупа, метиловий, етиловий, ізопропіловий, ізоаміловий спирти не виявлені (т.1 арк. справи 202-207);
Акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1407-Дм/12 від 25.06.2012 згідно якого на підставі судово-медичних даних, отриманих при судово-медичному дослідженні трупа громадянки ОСОБА_10 , 1935г.р., приймаючи до уваги дані лабораторних методів досліджень, причиною смерті її з`явилася механічна асфіксія від закриття отворів носа і рота. Про це свідчить наявність як загальноасфктічечних ознак смерті (гостре венозне повнокров`я внутрішніх органів, переповнення кров`ю правої половини серця, крововиливи на поверхні серця і легенів, недокрів`я селезінки та ін.), так і наявність екхімотіческой маски на обличчі, саден в щічних і виличні областях, крововиливів в слизові оболонки внутрішніх поверхонь верхньої і нижньої губи. Крім цього, згідно з результатами медико-криміналістичного дослідження, виявлені переломи правого і лівого верхніх рогів щитовидного хряща гортані, які могли утворитися при бічному здавленні тупими твердими предметами (предметом). З огляду на динаміку розвитку трупних явищ (згідно представленої копії протоколу огляду місця події, 04.05.2012 о 16год. 50хв. забарвлення трупних плям при натисканні на них не змінювалася, за відсутності гнильних змін, а також при дослідженні трупа в секційному залі - 05.05.2012 вираженість гнильних змін у вигляді відторгнення епідермісу на обличчі, грудній клітці, верхніх і нижніх кінцівках), можна вважати, що смерть потерпілої могла наступити в період часу приблизно за три доби до дослідження трупа в секційному залі. Садна на обличчі, крововиливи в слизові оболонки верхньої і нижньої губи з асфіктичному ознаками, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (згідно п.2.1.1.а., п.2.1.2., П.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995). При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа на предмет наявності спиртів, метиловий, етиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутіловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені. При судово-токсикологічному дослідженні тканини головного мозку, і внутрішніх органів трупа В тканини головного мозку, шлунку з вмістом, тонкому кишечнику, печінки, нирці барбітурати, морфін, кодеїн, діонін, папаверин, промедол, стрихнін, атропін, гіосціанін, скополамін, кокаїн, пахикарпин , кофеїн, димедрол, ефедра, ефедрин, опій, похідні піразолону та 1,4 бенздіазепіну не виявлені. У шлунку з вмістом і тканини головного мозку похідні фенотіазину не виявлені (т.1 а.с.211-215).
Довідка Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 05.05.2012, згідно якої причино смерті ОСОБА_10 , 1939р.н. є механічна асфіксія від закриття отворів носа та рота (т.1 а.с.150).
Постанова слідчого Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 17.05.2012 про зупинення досудового розслідування кримінальної справи та оголошено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розшук (а.с.193).
Копія протоколу про затримання підозрюваного від 05.05.2015, відповідно до якого підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затриманий ОМВС Росії по Пресненському району м. Москви 05.05.2015 о 18год. 00хв. (а.с.182-185).
За результатами аналізу вказаних доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини вчиненого злочину свідчить про те, що особи добре орієнтувалися на місцевості, в подвір`ї, на місці пригоди, відсутні пошкодження дверей, знали місце знаходження особистих речей, розташування кімнат, місце зберігання грошей, обізнані в наявності підвалу в гаражі, можливість використання ґрунту та перегною для закопування з метою приховування тіла вбитої, заволодіння не тільки грошима, а ще і взуття в якому ходила ОСОБА_10 та її сумочки, з метою як найдовшого приховування злочину та пошуків ОСОБА_10 , що підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не побачили нічого незвичайного в її будинку та зазначили, що дійсно в них склалось враження, що їх мати ОСОБА_10 кудись зібралась та вийшла з дому.
За показаннями потерпілих, які узгоджуються із показаннями свідків - ОСОБА_17 , ОСОБА_15 (сусіди), ОСОБА_10 чужих у будинок не пускала, остерігалась чужих, при цьому домоволодіння ОСОБА_10 , з усіх сторін було обнесено парканом, вхід до двору був облаштований кодовим замком та електронним замком із відеокамерою, у дворі була собака. ОСОБА_10 проживала одна, однак останні два місці із нею проживав найнятий робітник обвинувачений ОСОБА_9 , який вільно пересувався по дому та усьому домоволодінню, знав про наявність у ОСОБА_10 грошових коштів та взагалі майновий стан родини ОСОБА_19 , які займались підприємницькою діяльністю. За показаннями потерпілих після зникнення ОСОБА_10 , яке було встановлено ними 30.04.2012, у будинку порядок був не порушений, якихось слідів злому не було, що також узгоджується із протоколами огляду місця події. Згідно даних протоколу слідчого експерименту обвинувачений розказав та показав, як прийшов 29.04.2012 близько 11год. до домоволодіння, разом із двома чоловіками, зайшов у двір через калитку із кодовим замком, далі постукав у вікно його побачила ОСОБА_10 і відчинила йому двері будинку. Потрапивши до будинку він впустив двох чоловіків, а сам залишився біля калитки спостерігати щоб не приїхав ОСОБА_13 та не викрив їх. Вказані обставин, узгоджуються із показанням свідків- ОСОБА_16 і ОСОБА_18 , які бачили обвинуваченого 29.04.2012 близько 23год. 00хв. біля домоволодіння ОСОБА_10 . Зазначені докази у їх сукупності свідчать, що ОСОБА_10 впустила у будинок знайому людину, яку знала та довіряла - ОСОБА_9 , який в свою чергу був обізнаний про місце зберігання грошових коштів ОСОБА_10 , внаслідок чого відсутні в будинку сліди їх пошуку.
Антропометричні дані ОСОБА_10 (згідно фотознімків наданих потерпілими та їх показанням про вагу близько 70-90 кг., ріст 155 см.) та антропометричні дані обвинуваченого (згідно фотознімку та вигляду обвинуваченого під час розгляду справи ріст 175см. худорлявої статури), місце та спосіб приховування трупу, свідчать про достовірність даних протоколу слідчого експерименту за яким обвинувачений повідомляє про участь у злочині ще двох осіб, оскільки самостійно вчинити вказаний злочин, зокрема перенести тіло померлої на значну відстань з кімнати будинку спустивши його у підвал гаражу, не залишивши при цьому жодних слідів ані в будинку, ані в дворі, ані в гаражі, ані в підвалі, тобто об`єктивно самостійно він не міг без сторонньої допомоги, враховуючи фізіологічну перевагу померлої з огляду на фактичні обставини справи.
Обставини приховування трупу ОСОБА_10 , в темноті у підвалі з глиняною підлогою, де знаходився перегній, про який знав обвинувачений, свідчать про участь обвинуваченого у приховуванні наслідків вчинення злочину.
Також поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема що він спочатку не приховувався, а приїхав 02.05.2012 на прохання ОСОБА_12 до домоволодіння АДРЕСА_2 , достеменно знаючи, що ОСОБА_10 мертва та не може на нього вказати, як на особу яка впустила незнайомих які заволоділи грошима, спростовує його твердження на слідчому експерименті, що він із двома чоловіками приїхав 29.04.2012 до ОСОБА_10 за грошима та про вбивство нічого не знав. При цьому, ОСОБА_9 втік до Російської Федерації, 02.05.2012 після його допиту у міліції, до того як знайшли труп ОСОБА_10 (04.05.2012), тобто тоді коли окрім осіб які вбили ОСОБА_10 ніхто не знав, що вона мертва.
За таких обставин, у сукупності з показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілих та свідків, з урахуванням поведінки обвинуваченого, який переховувався до моменту затримання його у РФ, районний суд дійшов висновку про наявність домовленості між ОСОБА_9 та іншими двома чоловіками (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження), до вчинення злочину, на спільне вчинення вбивства, із розподіленням ролей, з метою заволодіння грошовими коштами.
При визначені дати та часу смерті ОСОБА_10 , суд врахував висновки експерта, показання свідків які бачили ОСОБА_9 біля домоволодіння ОСОБА_10 29.04.2012 близько 23год. 00хв., а також показання потерпілих, які 29.04.2012 бачили матір, зникнення її встановили 30.04.2012, при цьому ОСОБА_13 близько 01год. ночі 30.04.2018 поставив свій автомобіль в гараж над входом до підвалу, де в подальшому знайшли труп ОСОБА_10 .

Оцінивши вищевказані докази, показання потерпілих, свідків, висновки експертів, письмові докази, апеляційний суд дійшов переконання, що вони узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.
Наведені докази були належним чином оцінені судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі, є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України за викладеним в оскаржуваному вироку обвинуваченням, яке суд визнав доведеним.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 за вказаним обвинуваченням, а доводи апеляційних скарги не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку за п.п.6, 12 ч. 2 ст.115 КК України.
При постановленні обвинувального вироку, районний суд відповідно до ч.1 ст.94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_9 у скоєнні злочину, за яким його засуджено, поза розумним сумнівом.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо необхідності критичної оцінки показань обвинуваченого, як таких, що є способом захисту і бажанням уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки його показання спростовуються вищенаведеними належними та допустимими доказами.
Також, апеляційним судом перевірені й інші доводи апеляційних скарг, в результаті встановлено наступне.
Посилання захисника на те, що судом не були допитані свідки за клопотанням сторони захисту, що є підставою для скасування вироку, є необґрунтованим.
Згідно матеріалів справи, судом були допитані усі свідки, окрім тих, що за об`єктивними причинами не з`явилися в суд (смерть, відсутність даних про місцезнаходження), показання яких мали значення для встановлення фактичних обставин справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що дії суду при розгляді справи повинні відповідати положенням ст.2 КПК України, згідно з якими завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При розгляді кримінального провадження стороною обвинувачення були надані належні та допустимі докази, що підтверджували вину ОСОБА_9 , а тому задоволення вищевказаних клопотань сторони захисту лише призвело б до невиправданого затягування розгляду кримінального провадження, що суперечило б як ст. 2 КПК України, так й принципу, закріпленому у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Отже, повторний допит свідків батьків обвинуваченого для з`ясування даних, що характеризують особу ОСОБА_9 був недоцільним та не міг забезпечити досягнення завдань кримінального провадження, суперечив би вимогам вищевказаних норм національного та міжнародного законодавства.
Стосовно посилання захисника про необхідність скасування вироку через непроведення перевірки заяви обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів ведення слідства колегія суддів вказує на таке.
Зазначені твердження сторони захисту були предметом перевірки в суді першої інстанції. З цього приводу у вироку вказано, що під час судового розгляду не підтвердились показання обвинуваченого в тій частині, що на слідчому експерименті він розказував та показував обставини вчинення злочину, внаслідок психічного та фізичного тиску на нього зі сторони оперативних співробітників міліції Київського РВ. Так слідча дія проводилась із її фіксацією на відео, з якого вбачається, що ОСОБА_9 в присутності свого захисника, розказує та показує обставини вчинення злочину самостійно, ніхто його не примушує, тиск не здійснює, пошкодження на ньому відсутні. Допитаний під час судового розгляд у якості свідка понятий ОСОБА_25 , підтвердив відсутність фізичного або психічного тиску на ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту. Більш того, на час слідчого експерименту ОСОБА_9 приймав участь у слідчій дії як підозрюваний у вчинені вбивства, тоді як винним себе у вбивстві не визнав, що спростовує його свідчення в частині того, що він розказував та показував як вчинив злочин, внаслідок психічного та фізичного примусу та свідчить про безпідставність його тверджень.
Київським районним судом м. Харкова були вжиті заходи щодо направлення до прокуратури повідомлення про психічний та фізичний тиск на обвинуваченого ОСОБА_9 під час досудового розслідування та перевірки вказаних фактів. Обвинувальний вирок суду у відношенні співробітників міліції по вказаним обставинам, який би підтверджував достовірність тверджень обвинуваченого та з урахуванням положення ст.62 Конституції України є належним доказом вчинення тиску міліцією на ОСОБА_9 , до суду не надходив.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх законністю та обґрунтованістю.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи при проведенні досудового слідства сторона захисту не заявляла про застосування до ОСОБА_9 недозволених методів ведення слідства, не подавала з цього приводу скарг на дії слідчого, прокурора, не зазначала про такий тиск або насильство в процесуальних документах, складених за результатами слідчих дій, проведених за участю обвинуваченого та його захисника. Сам обвинувачений не вказує про такі факти в своїй апеляційній скарзі. Захисник, зазначаючи в апеляційній скарзі про застосування до обвинуваченого насильства, не конкретизує зміст таких дій, не повідомляє будь-яких фактів з цього приводу. При апеляційному розгляді справи сторона захисту також не повідомила про застосування до Слівака насильства при проведенні досудового слідства. Також слід зазначити, що в районному суді та при апеляційному розгляді справи обвинуваченим була зайнята послідовна позиція, згідно з якою він не визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину.
Враховуючи, що твердження захисника про начебто застосування до обвинуваченого насильства є неконкретним, без зазначення в чому воно виражалося, ким і в який час застосовано, форма примусу фізичне чи психологічне, відсутність скарг самого обвинуваченого з цього приводу і його послідовну позицію щодо невизнання вини у вчиненні злочину, колегія суддів вважає, що цей довід апелянта є необґрунтованим і не має підстав для його перевірки відповідним органом досудового слідства при апеляційному розгляді кримінального провадження.
Також, слід зазначити, що у Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивно і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.
Отже, логічним є те, що ОСОБА_9 та його захисник, як зацікавлені особи мали прагнути скористатися своїм правом на оскарження дій працівників органів досудового розслідування, у разі дійсного порушення прав обвинуваченого, чого останні впродовж досудового слідства та при апеляційному розгляді справи належним чином не зробили з невідомих суду причин.
Вищевказані обставини свідчать про відсутність у сторони захисту реального бажання донести до суду факти можливого застосування до ОСОБА_9 насильства, що на думку захисника, мало місце під час проведення досудового розслідування.
Щодо апеляційного доводу про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону через відсутність в журналах судових засідань даних про серійні номери компакт-дисків, на які фіксувалися засідання, апеляційний суд зазначає, що ст.108 КПК України не містить таких вимог при складанні журналу судового засідання.
Позиція захисника щодо недопустимості доказу - протоколу огляду місця події також була перевірена судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження. В результаті встановлено, що ця слідча дія проведена у відповідності до вимог закону. Для проведення огляду місця події, тобто огляду місця вчинення злочину, дозвіл суду не потрібен, огляд проводився із дозволу потерпілих.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду у зв`язку з їх відповідністю вимогам ст.237 КПК України та узгодженістю з позицією потерпілої сторони, які підтвердили надання згоди на проведення огляду місця події.
Щодо апеляційного доводу обвинуваченого про те, що потерпілі та свідки його обмовили, колегія суддів зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять даних, які б могли свідчити про можливість обмови обвинуваченого з боку потерпілих та свідків. Не надано таких даних й стороною захисту, а тому таку заяву ОСОБА_9 слід визнати необґрунтованою та такою, що направлена на уникнення від відповідальності за вчинений злочин.
Апеляційним судом перевірений довід адвоката ОСОБА_8 про порушення права обвинуваченого на захист через участь в судовому засіданні 31.05.2018 адвоката за призначенням, на що ОСОБА_9 своєї згоди не надав. Згідно матеріалів справи, 31.05.2018 районним судом була постановлена ухвала, якою доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для здійснення захисту ОСОБА_9 під час проведення окремої процесуальної дії судового засідання 31.05.2018. Підставами ухвалення такого рішення стало те, що згідно ч.3 ст.331 КПК України суд був зобов`язаний розглянути питання щодо необхідності продовження обвинуваченому запобіжного заходу, захисник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, розгляд провадження необхідно було проводити з обов`язковою участю захисника.
Таким чином, дії суду були обумовлені неналежним виконанням захисником ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків щодо явки в судове засідання та необхідністю невідкладного розгляду кримінального провадження за участю захисника обвинуваченого, який обвинувачувався у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Зазначені процесуальні дії суду відповідають вимогам Закону та не свідчать про порушення прав обвинуваченого на захист, а тому вищевказана апеляційна вимога задоволена бути не може.
Не відповідають дійсності й твердження захисника про відсутність у вироку даних про час, місце та спосіб вчинення злочину. Судом, у відповідності до вимог ст.91 КПК України, в постановленому вироку зазначені час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Зазначені об`єктивна та суб`єктивна сторони складу злочину із встановленням форми вини, мотиву, ролі обвинуваченого та його конкретної участі у вчиненні кримінального правопорушення.
Апеляційний суд не погоджується з думкою апелянта - захисника ОСОБА_8 про необхідність для суду першої інстанції повернення прокурору усіх матеріалів та доказів, що були долучені до матеріалів справи, при новому судовому розгляді кримінального провадження після скасування вироку в апеляційному порядку. Такий обов`язок для суду не міститься в кримінальному процесуальному законі та за своєю суттю є нелогічним. У будь-якому разі, суд приймає до уваги тільки ті докази, про дослідження яких заявили сторони кримінального провадження, а останні мають право підтримати або відмовитися від раніше долучених до матеріалів справи доказів. Саме тому, попереднє долучення до матеріалів провадження письмових доказів жодним чином не свідчить про порушення принципів змагальності та необхідності доведення сторонами перед судом своєї позиції.
Щодо інших доводів апеляційних скарг, які, на думку апелянтів, є підставами для скасування вироку районного суду, колегія суддів ураховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на зазначене та приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційних скарг є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.
Разом з тим, апеляційний суд вважає необхідним надати аналіз доводам, викладеним в мотивувальній частині апеляційної скарги захисника, які вказують на незгоду останнього з розміром призначеного обвинуваченому покарання.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Судом першої інстанції враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини вчинення злочину, ступінь участі ОСОБА_9 у вчинені злочину, особу винного, який має місце реєстрації, за яким характеризується задовільно, за показаннями батьків характеризується позитивно, раніше не судимий, не одружений, згідно довідки з місця реєстрації зареєстрований разом із матір`ю, батьком, сестрами, братом та іншими особами, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.
До обвинуваченого застосовано положення ч.5 ст.72 КК України в редакції закону від 26.11.2015, зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення за період з 05.03.2015 до набрання вироком законної сили із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про необхідність призначення обвинуваченому вказаного покарання.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає у зв`язку із його справедливістю, відповідністю вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
По справі відсутні обставини та стороною захисту не надано даних, які б вказували на явну несправедливість призначеного обвинуваченому покарання.
Обставини, на які захисник посилається в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при постановленні вироку, в результаті обвинуваченому призначене справедливе та спів мірне вчиненому злочину покарання.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його зміни або скасування та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого й захисника немає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 стосовно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді