печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 21.02.2019 року про відмову в визнанні потерпілим та представником потерпілих у кримінальному провадженні № 0000027 від 18.12.2018 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
20.03.2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, в якій просив скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 03.04.2019 року про відмову в визнанні потерпілим та представником потерпілих у кримінальному провадженні № 0000027 від 18.12.2018 року та зобов`язання вчинити дії.

Вказану постанову вважає постановленою безпідставно, без належної перевірки доводів, викладених у заяві, а тому просить скасувати рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000027 та зобов`язати слідчого розглянути його клопотання від 20.02.2019 року.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд скарги без його участі, скаргу просив задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги був повідомлений належним чином, причини своєї неявки не повідомив.

За таких обставин, враховуючи строки розгляду зазначеної категорії справ визначені статтею 306 КПК України, приймаючи до уваги положення статті 28 Кримінального процесуального Кодексу України щодо розумних строків розгляду, а також принцип диспозитивності та змагальності кримінального провадження (статті 22,26 КПК України), суд вважає за можливе, розглянути справу за відсутності заявника та слідчого.

Слідчий, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000027, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим та представником потерпілих в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою та у строки, передбачені КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Так, в оскаржуваній постанові слідчий вказує, що на даній стадії досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про заподіяння заявнику ОСОБА_3 шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, що передбачено ст. 55 КПК України та доводи викладені заявником вважає невмотивованими та необґрунтованими. Також слідчий зазначив, що відповідно до ст. 45 та ст. 50 КПК України ОСОБА_3 не може бути захисником у кримінальному провадженні, оскільки повноваження захисника ним не були підтверджені, відомості у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні, а тому на даний час відсутні підстави надання ОСОБА_3 статусу потерпілого та представника потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя погоджується з такими доводами та вважає, що зазначене вказує на відсутність в органу досудового розслідування підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілим та представником потерпілих в кримінальному провадженні № 0000027, а відтак слідчий суддя розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги, з залишенням оскаржуваної постанови в силі.

Разом з тим, що стосується інших вимог скарги, зазначених заявником, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки таке оскарження не передбачено в порядку ст. 303 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 303, 306, 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 03.04.2019 року про відмову в визнанні потерпілим та представником потерпілих у кримінальному провадженні № 0000027 від 18.12.2018 року та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1