Справа № 573/2028/19
Номер провадження 1-кп/573/23/20
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої особи: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 29 вересня 2017 року за №0000172 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 186 та ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :
31 жовтня 2019 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню за ч. ч. 2, 3 ст. 186 та ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою від 01 листопада 2019 року призначено підготовче засідання у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою від 14 листопада 2019 року дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено термін тримання під вартою на строк 60 днів, до 12 січня 2020 року включно.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання вмотивоване тим, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 24 години 18 листопада 2019 року включно та визначено розмір застави в сумі 100 350 грн.

Ухвалою Білопільського районного суду від 14 листопада 2019 року обвинуваченому продовжено термін тримання під вартою на строк 60 днів, до 12 січня 2020 року.

На даний час існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 186 та ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, яка підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів. При цьому злочини, передбачені ч. 2 та 3 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 та від 4 до 8 років відповідно.

Крім того, не перестали існувати передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_9 найбільш суворого запобіжного заходу.

Зокрема, продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що після скоєння злочинів, 20 вересня 2019 року ОСОБА_4 планував покинути територію України та виїхати до Російської Федерації до колишньої дружини, з якою має спільну дитину, що підтверджується підготовленими для поїздки речами, закордонними паспортами на його ім`я та на ім`я його дитини, банківською карткою «Сбербанк России», а також коштовностями, які були вилучені в обвинуваченого при затриманні.

Крім цього, як обвинувачений, так і потерпілі та всі встановлені на даний час свідки кримінального правопорушення проживають у одному населеному пункті, а саме у м. Білопілля Сумської області, а відтак, у разі застосування відносно ОСОБА_4 менш обтяжливого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, останній матиме можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків даної події, що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність судового розгляду кримінального провадження.

Також, відповідно до довідки про судимість ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, а саме за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 140, ч. 3 ст. 141 КК України в редакції 1960 року та ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, отже вказаний факт свідчить про відповідну репутацію обвинуваченого та характеризує особу останнього як такого, що схильний до вчинення корисливих злочинів з метою швидкої наживи, отримання незаконного грошового прибутку та розрахунком на відворотність покарання за скоєне.

З огляду на викладене вище, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор просить продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.

В судовому засіданні ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував. Суду зазначив, що він один виховує неповнолітню доньку. У м. Білопілля має власне житло і виїжджати за межі України не збирався, а навпаки, напередодні затримання приїхав із заробітків з м. Львів. З матір`ю дитини не підтримує жодних стосунків і де вона мешкає йому не відомо, а відтак, доводи прокурора про те, що він має намір виїхати на територію Російської Федерації є безпідставними.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що на підтвердження заявлених ризиків останнім не надано нових доказів, аніж ті, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування, у зв`язку з чим просив застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представник потерпілої особи - Управління соціального захисту Білопільської районної державної адміністрації Сумської області ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримали.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 3 статті 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до підпункту «с» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену, зокрема, у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає, що клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки на даний час існує обґрунтована підозра у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 та ч. ч. 2, 3 ст. 186 КК України, з яких злочини, передбачені ч. 2 та 3 ст. 186 КК України, відносяться до категорії тяжких, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 та від 4 до 8 років відповідно.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «W проти Швеції» від 26 січня 1993 року, слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Суд вважає, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки ОСОБА_4 .

Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків. Доводи обвинуваченого та його захисника про протилежне не заслуговують на увагу так як не підтверджені належним чином.

Враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 повинен бути продовжений на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 08 березня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: