ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/12/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНСС: 700/894/18 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 357 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Лисянка Черкаської області, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , маючу на утриманні малолітню дитину, раніше не судиму,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 18.08.2018 у невстановлений слідством час, перебуваючи у житловому будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , яка проживала спільно із власницею житлового будинку, виявила паспорт серії НОМЕР_1 громадянина України виданого 22.09.1997 Лисянським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому знаходився реєстраційний номер фізичної особи - платника податків № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 та будинкову книгу на житловий будинок по АДРЕСА_2 , якими таємно, умисно, незаконно заволоділа з метою подальшого приховування вищевказаних документів від власниці для недопущення внесення змін ОСОБА_9 до будинкової книги, а саме: зняття з реєстрації проживання ОСОБА_7 та її малолітньої дочки ОСОБА_10 , із домоволодіння по АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою та засудити за ч. 3 ст. 357 КК України до штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Апелянт, не заперечуючи доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, посилаючись на положення ст. 65 КК України, зазначає, що судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі, що не передбачено санкцією ч. 3 ст. 357 КК України.

Також, звертає увагу, що покарання у виді обмеження волі, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України до ОСОБА_7 , як матері малолітньої дитини 2009 року народження, також застосовано бути не може, оскільки ч. 3 ст. 61 КК України передбачено, що такий вид покарання не застосовується, зокрема, до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22.04.2020 ухвала Лисянського районного суду Черкаської області від 22.12.2018 про виправлення описки у вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 19.12.2018 скасована з істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

В судове засідання не з`явилась потерпіла, проте, як вбачається з матеріалів провадження, про день та час судового засідання належним чином повідомлена її законний представник.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора в підтримку апеляційної скарги заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 , міркування обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши характеризуючі дані на обвинувачену, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 підлягає до задоволення.

За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом або іншим важливим документом, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404, ч. 1 ст. 421 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, при цьому, може погіршити становище особи по відношенню до обвинувального вироку, лише в тому разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як передбачено ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України.

Санкцією ч. 3 ст. 357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років.

Натомість, судом першої інстанції, всупереч положенням ст. 65 КК України помилково призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке не передбачено санкцією ч. 3 ст. 357 КК України.

Колегія суддів також не погоджується з посиланнями суду першої інстанції, в мотивувальній частині вироку, на можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, оскільки ч. 3 ст. 61 КК України встановлено обмеження щодо застосування вказаного виду покарання до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років. Як встановлено вироком суду першої інстанції, що знайшло своє об`єктивне підтвердження і в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_7 має малолітню дитину ОСОБА_10 , 2009 року народження. Тому, до ОСОБА_7 , як до жінки, що має дитину віком до чотирнадцяти років покарання у виді обмеження волі застосоване бути не може.

Вказане неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність можливо виправити в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, шляхом скасування вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 19.12.2018 в частині призначення ОСОБА_7 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання колегія суддів виходить з вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, проживає, але не зареєстрована в с. Федюківка Лисянського району Черкаської області, за відсутності компрометуючих даних щодо неї у Федюківській сільський раді, на спеціальних обліках не перебуває, на утриманні має малолітню дитину 2009 року народження. В якості пом`якшуючих покарання обставин колегія суддів враховує щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому та сприяння розкриттю злочину, за відсутності обставин, що його обтяжує і вважає за можливе її виправлення з призначенням покарання в межах санкції ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу.

При цьому, колегія суддів цілком погоджується з запропонованим прокурором розміром шрафу в 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вважаючи його достатнім та таким, що відповідає принципам індивідуалізації, справедливості, загальним засадам призначення покарання та його меті.

Оскільки покарання призначене обвинуваченій ОСОБА_7 у виді штрафу підлягає реальному виконанню, а за вироком суду першої інстанції її засуджено із звільненням від відбування покарання з випробуванням, то колегія судді, задовольняючи апеляційні вимоги прокурора, ухвалює вирок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п.3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 357 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою за ч. 3 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

В решті вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді