Справа № 357/2364/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.02.2020 р. м. Біла Церква. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, офіційно не працюючого, не судимого відповідно до ст. 89 КК України, проживаючого АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України

У С Т А Н О В И В:
21 лютого 2019 близько 11 години 10 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем "СНЕRY ТIGGО" д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись заднім ходом по прилеглій території до будинку № 63 вул. Карбишева у напрямку до вул. Льва Толстого м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п.10.9 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», проявив неуважність, під час руху керованого ним транспортного засобу заднім ходом для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка стояла на проїзній частині прилеглої території до вказаного будинку, позаду керованого ним автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала наступні тілесні ушкодження: переломи акроміального кінця лівої ключиці, переломи 2-6 ребер зліва, переломи 1-8 ребер справа; лівобічний гідроторакс, садна обличчя, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні.

Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3(6), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчинені злочину розкаюється і дав показання, що повністю узгоджуються з мотивувальною частиною цього вироку.

По суті обвинувачення і заданих запитань ОСОБА_5 пояснив, що він дійсно 21 лютого 2019 близько 11 години 10 хвилин керуючи технічно-справним автомобілем " СНЕRY ТIGGО" д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись заднім ходом по прилеглій території до будинку № 63 вул. Карбишева у напрямку до вул. Льва Толстого м. Біла Церква, в порушення вимог п.2.3 (б), 10.1. 10.9 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, під час руху керованого ним транспортного засобу заднім ходом, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та допустив наїзд на потерпілу, яка стояла на проїзній частині прилеглої території до вказаного будинку, позаду керованого ним автомобіля. Визнає, що допущені ним порушення вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками у виді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_7 у виді: переломи акроміального кінця лівої ключиці, переломи 2-6 ребер зліва, переломи 1-8 ребер справа; лівобічний гідроторакс, садна обличчя. У вчиненому розкаюється. Зібрані по справі докази визнає, та їх не оспорює. Кваліфікацію його дій за ст. 286 ч.1 КК України визнає, не оспорює. Фактичні обставини у кримінальному провадженні не оспорює, їх визнає повністю. Просить не карати суворо, не позбавляти права керування транспортним засобом оскільки автомобіль йому потрібен для утримання сім`ї та піклування про матір. Цивільний позов визнає частково. А саме в частині матеріальних збитків на суму 13000 грн., моральної шкоди на суму 10000 грн.

Оскільки зібрані на досудовому розслідуванні документи, інші матеріали, які є матеріалами кримінального провадження кримінальною справою, визнані обвинуваченим ОСОБА_5 у повному обсязі і ним не заперечуються та не оспорюються, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, вони з ініціативи прокурора і добровільної згоди обвинуваченого, захисника, потерпілої, представника потерпілої, яким попередньо були роз`яснені положення ст. 349 ч.3 КПК України, у судовому засіданні не досліджувались, їх дослідження судом визнано недоцільним, про це судом постановлена ухвала.

Визнавальні показання обвинуваченого в ході судового засідання, підтверджуються, доказами, що містяться у кримінальному провадженні, повністю з ними узгоджуються, тому його показання суд визнає достовірними.

Що стосується цивільного позову судом досліджені:

Протокол МСКТ обстеження, виписку із медичної картки стаціонарної хворої; договір № 5 від 25 березня 2019 р. про надання послуг належних умов для проживання, соціально-побутого обслуговування, стаціонарного догляду, укладеного між директором Білоцерківського психоневрологічного інтернату та ОСОБА_8 , товарні чеки про придбання товарів, квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату послуг стаціонарного догляду за ОСОБА_7 ; товарні чеки про придбання ліків; видаткову накладну на придбання матрасу баллонного; прайс-лист на придбання активної інвалідної коляски;

Представник потерпілої ОСОБА_4 суду пояснила, що потерпіла після ДТП у зв`язку із отриманими тілесними ушкодження, перебувала на стаціонарному лікуванні з 21 лютого 2019 р. до 25 березня 2019 р. Вона не могла рухатися після травми. Пережила глибокі фізичні страждання. Після стаціонарного лікування у зв`язку із тим, що її стан здоров`я не значно покращився, вона не у змозі була самостійно себе обходити, її син влаштував до психоневрологічного інтернату, де вона продовжувала лікування та перебуває до теперішнього часу. Протягом лікування у міській лікарні, психоневрологічному інтернаті вона лікувалася. Просить задовольнити цивільний позов у повному обсязі, стягнувши із обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100000 грн., матеріальні збитки у розмірі 164950 грн., а всього 264 950 грн. Матеріальні збитки складаються із: витрат пов`язаних із стаціонарним лікування придбанням ліків 5202 грн. 76 коп., придбанням засобів гігієни 1124 грн. 50 коп.; під час перебування у психоневрологічному інтернаті придбання ліків 1223 грн. 60 коп., засобів гігієни - 8667 грн. 98 коп., матрасу баллонного - 2650 грн., білизни - 3000 грн.; а також необхідності придбання у майбутньому активної інвалідної коляси 79190 грн., витрат пов`язаних із оплатою коштів за перебуванням у психоневрологічному інтернаті в розмірі 63892 грн. 5 коп.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за:

ст. 286 ч.1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Обвинувачений за формою вини, ступенем тяжкості вчинив злочин невеликої тяжкості з необережності.

ОСОБА_5 не судимий відповідно до ст. 89 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого судом визнається: визнання винуватості.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується позитивно.

ОСОБА_5 не перебуває на обліку у лікарів нарколога, психіатра.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини злочину, особу винного, який характеризується за місцем проживання позитивно, не судимий відповідно до ст. 89 КК України, обставину, яка пом`якшуєь покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, досудову доповідь відповідно до якої існує низький ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину, низький ризик небезпеки для суспільства, думку представника потерпілої щодо покарання, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без відбування покарання, установленого в санкції частини за вчинений злочин, тобто відповідно до ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробування, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

При цьому суд зазначає, що у випадку порушення ОСОБА_5 умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, не виправдання довіри суду, йому може бути скасоване вказане звільнення.

Суд при прийнятті рішення щодо покарання обвинуваченого враховує принцип гуманізму, вважає відкладене призначене покарання ОСОБА_5 за вчинений злочин, завжди може бути приведене до виконання, у випадку порушення ним умов звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується додаткового покарання, передбаченого санкцією ст. 286 ч.1 КК України, то суд враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини злочину, встановлення прямого причинного зв`язку порушень ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3(6), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України з вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у виді спричинення ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень: переломи акроміального кінця лівої ключиці, переломи 2-6 ребер зліва, переломи 1-8 ребер справа; лівобічний гідроторакс, садна обличчя, дійшов висновку, що воно має бути призначено у середній межі санкції ст. 286 ч.1 КК України.

При цьому суд враховує положення ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд констатує, що протиправні дії ОСОБА_5 мають істотні наслідки: спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій.

При цьому суд відхиляє доводи обвинуваченого, захисника про залишення обвинуваченому права керування транспортними засобами, не позбавлення його таким правом, т.я. це необхідно для його роботи та утримання сім`ї, оскільки вказане є неспівмірним із вчиненими обвинуваченим порушеннями пунктів 2.3(б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, істотними наслідками у виді спричинення потерпілій вищезазначених середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вирішуючи уточнений цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення із обвинуваченого завданої матеріальної шкоди в розмірі 164950 грн., моральної шкоди в розмірі 100000 грн., суд, на підставі ст.ст. 22,23,1166,1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 127-129 КПК України, вважає він підлягає задоволенню частково, а саме:

матеріальних збитків в розмірі 16218 грн. 84 коп.: (витрати під час стаціонарного лікування: на придбання ліків, послуг - 5202 грн. 76 коп., на придбання засобів гігієни - 1124 грн. 50 коп.; витрати на придбання ліків під час перебування у психоневрологічному інтернаті 1223 грн. 60 коп., на придбання у зазначеному інтернаті засобів гігієни 8667 грн. 98 коп.), що підтверджується платіжними документами про понесені грошові витрати, пов`язані із лікуванням ОСОБА_7 , моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

При цьому суд визнає, що понесені витрати на придбання матрасу баллонного, білизни, перебування ОСОБА_7 у психоневрологічному закладі на підставі договору № 5, стягнення коштів на майбутнє придбання активної інвалідної коляски, не підлягають стягненню із обвинуваченого, оскільки ці понесені витрати чи ті кошти які потерпіла бажає отримати від обвинуваченого, є витратами чи коштами, які потерпіла бажає отримати від обвинуваченого, не перебувають у прямому причинному зв`язку із ДТП, її наслідками, необхідним лікуванням потерпілої.

При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 20000 грн., суд враховує, що обвинуваченим ОСОБА_5 визнаний позов потерпілої частково в частині моральної шкоди на суму 10000 грн., обвинувачений причинив скоєнням злочину з необережності, потерпілій фізичний біль, душевні страждання, пов`язані із протиправною його поведінкою щодо неї. При цьому суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 20000 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості, є розумним і виваженим, з урахуванням того, що обвинувачений є працездатним.

Суд вважає доводи потерпілої, представника потерпілої щодо іншої суми моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки ними не надано належних, допустимих та переконливих доказів (не доказано), що потерпілій завдано моральну шкоду у розмірі більшому визначеному судом.

При цьому суд зазначає, що потерпіла, представник потерпілої не заявляли клопотання про проведення по справі судово-психологічної експертизи для визначення розміру завданої їй моральної шкоди.

Речові докази, процесуальні витрати відсутні.

В ході досудового розслідування ОСОБА_5 не затримувався, під вартою не утримувався, стосовно нього запобіжний захід не застосовувався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 ч.1,2 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Призначене ОСОБА_5 цим вироком додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки підлягає виконанню самостійно і реально.

Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків 16218 грн. 84 коп., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 20000 грн., а всього 36 218 грн. 84 коп. В іншій частині позову відмовити.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області