ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с. Сеймчан, Середньоканського району, Магаданської області,

РРФСР, українець, громадянин України, освіта середня, працюючий

верстатником деревообробних верстатів у ФОП « ОСОБА_11 », не

одружений, зареєстрований: АДРЕСА_1 ,

проживаючий: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді чотирьох років 6 /шести/ місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 /два/ роки.

Обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, по вступу вироку в законну силу.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирався.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту затримання.

Цивільний позов потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не заявлявся.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь Черкаська міська рада, КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР витрати за лікування ОСОБА_7 в сумі 4 465,26 грн..

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь Держави процесуальні витрати за проведення по справі комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи в сумі 6 280,00 грн..

Вирішено долю речових доказів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 18 жовтня 2019 року близько 23 години 06 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в місті Черкаси по вулиці Казбетській зі сторони вулиці Надпільної в напрямку до вулиці Гоголя на нерегульованому перехресті з вулицею Благовісна неподалік будинку № 35/50 грубо порушив вимоги:

- п. 2.3.6) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі;

- п. 16.11. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Під час руху він, рухаючись по проїзній частині вулиці Казбетській зі сторони вулиці Надпільної в напрямку до вулиці Гоголя на нерегульованому перехресті з вулицею Благовісна неподалік будинку № 35/50 в м. Черкаси, грубо порушуючи вищевказані пункти правил безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а саме при дослідженні крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,30 проміле, не переконався у відсутності транспортних засобів, які рухалися по головній дорозі вулиці Благовісна та наближалися до перехрещення з вулицею Казбетська, не дав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем Subaru Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вулиці Благовісна зі сторони вулиці Крилова в напрямку до вулиці Героїв Чорнобилю та проїздив через перехрестя з вулицею Казбетська.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у потерпілого ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1167 від 19.11.2019, мали місце тілесні ушкодження у вигляді травми голови з переломом кісток склепіння черепа справа, крововиливом під тверду мозкову оболонку правої півкулі головного мозку (субдуральна гематома), розтрощенням речовини головного мозку правої півкулі, ранами м`яких тканин голови, які супроводжувалися загрозливим для життя коматозним станом та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя.

Спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №2334/2372/19-23 від 21.11.2019, з порушенням водієм автомобіля ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п. 16.11. Правил дорожнього руху України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернулась з апеляційною скаргою в якій, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просила вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2020 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Також просила частково дослідити матеріали кримінального провадження, а саме дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, без застосовування ст. 75 КК України.

В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначила, що не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення вважає, що рішення щодо нього є незаконним і підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При призначенні покарання суди повинні суворо дотримуватися вимог ст. ст. 50, 65 КК України стосовно загальних засад його призначення.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Оскільки через ці засади реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, особі, що вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попереджених нових злочинів (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»). При цьому необхідно враховувати ступінь тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки та дані про особу засудженого. Тобто, реалізація мети покарання, пов`язана із вибором його виду та розміру.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті наркоманії, тощо.

Однак судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повному обсязі ці вимоги закону не дотримано.

Під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових характеристик особи, які мають кримінально-правове значення (ст. 65 КК України).

Судом першої інстанції залишено без уваги, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України належить до категорії тяжких злочинів та санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Згідно з ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина мас невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Поза увагою суду залишилася і та обставина, що ОСОБА_7 скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст. 67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Крім того, у судовому засіданні потерпіла наполягала на призначенні обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі.

За таких обставин, апелянт вважає, що вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2020 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про необхідність зміни вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2020 року, в частині призначеного покарання щодо ОСОБА_7 .. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Також апелянт просив дослідити характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_7 ..

В обґрунтування доводів апеляції захисник зазначив, що призначене покарання судом першої інстанції не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому, відповідно до ст. 407 КПК України вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2020 року підлягає зміні.

Під час судового засідання ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, не заперечував відносно обставин, що встановлені органом досудового розслідування та у скоєному щиро розкаявся. В зв`язку з тим, що учасниками судового провадження не заперечувалась недоцільність дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження які викладені в обвинувальному акті, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК докази сторони обвинувачення не досліджувались.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, необхідно виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 хоч і відноситься до категорії тяжких, але характеризується необережною формою вини. Відповідно до обставин кримінального правопорушення обвинувачений не усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, не передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та не бажав їх настання.

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, має позитивні характеристики за місцем попередньої роботи, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, не судимий, адміністративних стягнень не має. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час дорожньо-транспортної пригоди також отримав тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. При повторних обстеженнях 15.11.2019 та 20.11.2019 діагностовано: стійкий цефалгічний синдром, астено-невротичний синдром виражений. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №11421 хворіє виразковою хворобою ДПК, шлунково-кишкова кровотеча. В період з 13.12.2019 по 20.12.2019 знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу відкритого перелому ІІ-ІІI-ІV пальців правої кісті, різані рани кісті з пошкодженням сухожилів розгиначів. Відповідно до акту опитування сусідів від 28.01.2020 ОСОБА_7 проживає, утримує та доглядає за 68 річною матір`ю, що є пенсіонером та її 92 річним батьком, його дідом, ОСОБА_14 , який є учасником бойових дій, інвалідом І групи, та потребують сторонньої допомоги та догляду. Мати обвинуваченого має ряд захворювань, а саме: інсулінозалежний цукровий діабет, остереохондроз хребта, хронічний калькульозний холецистит.

Вищевказані обставини разом з тими, які встановлені під час досудового розслідування, а саме щире каяття та сприяння розкриттю злочину, в силу ч.1 ст. 66 КК України є такими що пом`якшують покарання.

Судом першої інстанції в повній мірі не було враховано ставлення обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення.

Безпосередньо після події кримінального правопорушення, відповідно до показів обвинуваченого, ним було негайно повідомлено швидку-медичну допомогу та поліцію про подію ДТП що сталася. Зразу після дорожньо-транспортної пригоди обвинуваченого також було госпіталізовано з діагнозом струс головного мозку. Після того як обвинуваченого було виписано з лікарні він негайно звернувся до родичів потерпілого для надання останньому фінансової допомоги, оскільки знав, що останній перебуває в тяжкому стані. Оскільки родичі потерпілого не бажали спілкуватися з обвинуваченим з приводу обставин кримінального правопорушення та не повідомили останньому банківські реквізити на які він міг би переказати грошові кошти в якості часткового відшкодування заподіяної шкоди, ОСОБА_7 на адресу дружини потерпілої було надіслано грошові кошти для лікування потерпілого, однак остання відмовилась їх отримувати, (докази надсилання переказів та листи знаходяться в матеріалах кримінального провадження).

Під час судового засідання обвинуваченим беззаперечно було визнано вину в скоєному правопорушенні. Також в якості компенсації заподіяної матеріальної шкоди обвинуваченим було запропоновано потерпілій частково відшкодувати заподіяну шкоду в сумі 4000 дол. США, що були у нього в наявності на той момент. Просив потерпілу що б та сказала, яким чином він може спокутувати свою провину. Цивільний позов в кримінальному провадженні потерпіла не заявила.

Також просить врахувати, що вже після винесення судом першої інстанції вироку ОСОБА_7 повністю відшкодував завдану шкоду потерпілій стороні, що підтверджується розпискою потерпілої. Потерпіла претензій до ОСОБА_7 не має.

Відповідні обставини свідчать про те, що обвинувачений прагне виправити негативні наслідки, які були заподіяні ним в результаті його протиправної поведінки, засуджує свою поведінку, намагається виправити ситуацію, має бажання допомогти та допоміг потерпілій стороні.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Зважаючи на другорядну роль кари як мети покарання вважає, що виправлення ОСОБА_7 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Такий захід примусу буде відповідати меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Сторона захисту зазначає також те, що відповідно до ст. 314-1 КГІК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Питання про складання досудової доповіді вирішується під час підготовчого судового засідання про що зазначається в ухвалі. В порушення вимог кримінально-процесуального законодавства судом першої інстанції не було доручено представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_7 ..

Згідно положень ч.І ст. 370 Кримінального-процесуального кодексу України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Для забезпечення зазначених вимог при винесенні вироку, суд враховує не лише основні обставини про неправомірний вчинок обвинуваченого, а й додаткову інформацію про останнього, зокрема про обставини його життя, які могли послужити вчиненню злочину, а також інші відомості, які суд може врахувати при прийнятті міри покарання для обвинуваченого.

За відсутності висновку органу пробації щодо ОСОБА_7 судове рішення яким йому призначене покарання у вигляді 4 роки і 6 місяців позбавлення волі, враховуючи вищевикладене не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За вищевказаних підстав сторона захисту вважає за необхідне клопотати про доручення судом апеляційної інстанції представнику органу пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_7 ..

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні із вказаних у ній мотивів та заперечувала щодо задоволення апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, натомість просили задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 із зазначених у ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, а вирок місцевого суду до зміни в частині пом`якшення призначеного покарання з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, ніхто з учасників судового процесу не оскаржує.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості та надмірної суворості, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора не заслуговують на увагу, а доводи апеляційної скарги захисника заслуговують на увагу та підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.

Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, злочин вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, має постійне місце роботи, по місцю проживання та місцю роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, наявність пом`якшуючих його вину обставин: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність обтяжуючої його вини обставини вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та враховуючи думку потерпілої ОСОБА_13 , яка наполягала на призначенні покарання у вигляді тримання під вартою, суд обґрунтовано вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе при призначенні йому покарання лише за умов ізоляції від суспільства у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Між тим, на переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, місцевий суд не обґрунтовано призначив основне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки 6 місяців, оскільки як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до копії розписки (а.с.90) відшкодував потерпілій ОСОБА_13 грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США /десять тисяч/ та 100 000 /сто тисяч/ грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням потерпілого ОСОБА_12 ..

Відповідно до даних цієї розписки потерпіла до обвинуваченого ОСОБА_7 ніяких претензій майнового характеру не має.

Крім того, відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_13 від 12.03.2020, адресованої Черкаському апеляційному суду, вона просила застосувати вимоги ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише при призначенні йому покарання за умов ізоляції від суспільства у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, проте зважаючи на поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що, оскільки він вчинив дії по відшкодуванню шкоди, які свідчать про його дійсний жаль з приводу виниклої ситуації та зважаючи на те, що місцевим судом було призначене основне покарання ближче до середніх меж, то колегія суддів вважає необхідним пом`якшити основне покарання у виді позбавлення волі до мінімального розміру - у вигляді 3 /трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 щодо необхідності, на її думку, скасування вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2020 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки об`єктивних даних для цього прокурор не навела у своїй апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду не враховує позицію потерпілої про не позбавлення волі обвинуваченого.

Зазначене покарання колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для повного задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, визнаючи їх, з огляду на всі обставини провадження безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст.408, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2020 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з чотирьох років 6 /шести/ місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 /два/ роки до 3 /трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 /два/ роки.

В решті частини даний вирок - залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту його проголошення апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :