Справа № 183/3595/19
№ 1-кп/183/608/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000643 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капулівка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом у військовому звані "сержант", технік взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:

12 травня 2017 року наказом № 131 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира відділення технічного обслуговування взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 .
Молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Однак, 25 вересня 2018 року молодший сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 27 листопада 2018 року коли молодший сержант ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини та повідомив про себе.
Таким чином, в період часу з 25 вересня 2018 року до 27 листопада 2018 року молодший сержант ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 30.01.2017 року він підписав контракт зі ЗСУ, а 12.05.2017 року був зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 . В вересні 2018 року йому була надана відпустка за сімейними обставинами, а після її закінчення він повернувся до в/ч та звернувся до командування бажаючи продовжити відпустку, але отримавши відмову, він дійсно 25.09.2018 року, за сімейними обставинами самовільно залишив військову частину, оскільки не повністю вирішив сімейні проблеми. Далі, 27 листопада 2018 року він самостійно з`явився до військової частини, розуміючи протиправність своєї поведінки. У скоєному щиро кається, мети ухилитися від військової служби в нього не було.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений вину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.38), має на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.36), характеризується задовільно (а.п.39) приймав участь в бойових діях в ході проведення антитерористичної операції (а.п.40).

Щире каяття ОСОБА_5 та з`явлення із зізнанням (а.п.41), визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: застосувати більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин - у вигляді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті, як було обґрунтовано запропоновано стороною обвинувачення.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 2 (два) місяці.
Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1