ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/363/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/496/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2019 року звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.309 КК України на підставі ч.4 ст.309 КК України, закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 добровільно розпочав курс лікування від наркоманії, у зв`язку з чим відповідно до ч.4 ст.309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України.
Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2019 року у зв*язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено чи дійсно ОСОБА_8 на момент добровільного звернення страждав на наркоманію та чи дійсно потребував лікування від наркоманії. Також судом не перевірено чи мала місце добровільність звернення ОСОБА_8 до лікувального закладу або це було зроблено для ухилення від кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.309 КК України.
Так, ч.4 ст.309 КК України передбачає спеціальні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у випадку, якщо особа, добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Тобто, дана норма передбачає два обов`язкові елементи, за яких особу можливо звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України: добровільність звернення до лікувального закладу та початок її лікування від наркоманії.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що дане рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності до вимог ст.370 КПК України та п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, в якій зазначено, що ухвала судді (суду) про звільнення особи від кримінальної відповідальності має бути вмотивованою.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів" №4 від 26.04.2002 року передбачено, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Судом першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України встановлено та в оскаржуваній ухвалі вказано умови та підстави, з урахуванням яких вирішено звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.
На підставі ухвали суду було проведено наркологічну експертизу, за наслідками якої складено акт № 449 від 14.12.2018р. (а.с. 61), за висновками якого обвинувачений страждає синдромом залежності від опіоїдів та з 2018 року перебуває на лікуванні.
З довідки КЗОЗ Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації «Обласного наркологічного диспансеру» №231 від 27.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_8 добровільно перебуває на стаціонарному лікуванні у наркологічному відділені замісної підтримувальної терапії з 13.04.2018 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності від опіоїдів.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей, які би свідчили, що ОСОБА_8 проходив лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також вони не надані прокурором під час апеляційного розгляду.
Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною, а особа, хвора на наркоманію - це особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія». Разом з тим у відповідних Стандартах, затверджених МОЗ України, діагноз наркоманія не використовується через відсутність такого захворювання у Міжнародній класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10). При цьому згідно шифру МКХ-10 Клас V Розлади психіки та поведінки (F10-F19) передбачено розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги прокурора в частині того, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з`ясував питання щодо наявності у ОСОБА_8 діагнозу наркоманія.
Доводи прокурора про те, що довідка КЗОЗ Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації «Обласного наркологічного диспансеру» №231 від 27.05.2019 року, не є достатньою підставою для застосування положень ч.4 ст.309 КК України та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, оскільки не підтверджує добровільність звернення обвинуваченого до лікувального закладу, є безпідставними. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_8 звернувся добровільно до лікувального закладу та розпочав курс лікування за програмою замісної підтримувальної терапії. Ці обставини свідчать, що обвинувачений ОСОБА_8 бажав вилікуватися та зробив для себе відповідні висновки.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2019 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3