Номер провадження: 11-сс/813/449/20
Номер справи місцевого суду: 497/316/20 1-кс/497/122/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 06 березня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 126 120 гривень, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000060 від 04 березня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 06 березня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП Одеської області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 10 години 50 хвилин до 02 травня 2020 року. В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 126 120 гривень та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу, відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу 22 години до 06 години ранку наступної доби.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 раніше не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності. На теперішній час він повністю визнає свою вину у вчиненому злочині та щиро розкаявся.

Захисник вважає, що ризик переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування взагалі не обґрунтований, оскільки підозрюваний має неповнолітніх дітей та постійне місце проживання.

Крім того, ОСОБА_8 не може здійснювати вплив на свідка ОСОБА_10 оскільки вказаний свідок вже був допитаний органом досудового розслідування і показання вказано свідка повністю узгоджуються з покараннями ОСОБА_8 .

Стороною обвинувачення не було доведено, чому у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_8 неможливо застосувати інші, більш м`які запобіжні заходи.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме в тому, що він 04 березня 2020 року приблизно о 00:00 годині (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), діючи за попередньою змовою з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, маючи єдиний умисел, спрямований на таємне викрадення кабелів зв`язку, належних ПАТ «Укртелеком», розташованих в с. Криничне Болградського району Одеської області, на автомобілі марки «БМВ», реєстрації респ. Болгарії, номерний знак НОМЕР_1 , прибули у зазначене село.

Надалі, ОСОБА_8 з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, реалізовуючи єдиний злочинний умисел, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, знаходячись біля будівлі Криничненської ЗОШ за адресою: вул. Інзовська, 113, відшукали на узбіччі колодязі кабельної каналізації, та починаючи з колодязя № 6, почергово за допомогою металевого лому відкрили залізо-бетонні та каучукові люки з поверхонь колодязів - до колодязя №12, який розташований на перехресті вулиць Інзовська і Миру, чим усунили перешкоди щодо вільного доступу до сховища кабельної продукції.

Після цього, ОСОБА_8 почергово проник до вказаних колодязів кабельної каналізації, звідки за допомогою заздалегідь приготовленого ним секатору обрізав функціонуючі лінії зв`язку кабелі, належні ПАТ «Укртелеком», а саме: ТПП 200х2х0,4 довжиною 365 м., вартістю 59885,55 грн.; ТПП 100х2х0,4 довжиною 85 м., вартістю 7075,4 грн., а двоє невстановлених досудовим розслідуванням особи почергово витягували вказані кабелі з колодязів на поверхню.

Після цього, ОСОБА_8 разом з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, погрузили вирізані ними кабельну продукцію до автомобіля марки «БМВ», реєстрації респ. Болгарії, номерний знак НОМЕР_1 та з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили ПАТ «Укртелеком» збитки на загальну суму 66 960,95 грн.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: заявою про вчинення злочину від ПАТ «Укртелеком»; допитом представника ПАТ «Укртелеком»; оглядом місця події в с.Криничне Болградського району під час якого був встановлений факт крадіжки кабелів; протоколами огляду місць подій в с.Озерне Ізмаїльського району, за результатами проведення яких були вилучені знаряддя вчинення злочину; показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив факт вчинення ОСОБА_8 злочину; протоколом слідчого експерименту, в ході проведення якого ОСОБА_8 на місці події показав, яким чином він вчиняв крадіжку; протоколом обшуку автомобіля марки «БМВ», номерний знак НОМЕР_1 , під час проведення якого в салоні автомобілю було виявлено знаряддя вчинення злочину та предмет злочину; іншими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків.

Так, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що на утриманні ОСОБА_8 знаходиться дружина та неповнолітні діти.

В матеріалах провадження та до апеляційної скарги не було надано жодних доказів на підтвердження того, що підозрюваний офіційно одружений, а в свідоцтвах про народження дітей, які були надані стороною захисту, ОСОБА_8 батьком не значиться.

Апеляційний суд враховує і ту обставину, що підозрюваний знаходячись у працездатному віці ніде не працює та не має законних джерел доходу. Відсутність у останнього постійного місця роботи ставить під сумнів доводи сторони захисту про те, що взагалі будь-які особи можуть знаходиться на утриманні у ОСОБА_8 .

Крім того, відсутність у ОСОБА_8 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу, свідчить про існування ризику того, що перебуваючи на свободі він може продовжити вчиняти нові корисливі злочини.

Апеляційний суд враховує, що інкримінований ОСОБА_8 злочин був вчинений групою осіб, двоє з яких на теперішній час органом досудового розслідування не встановлені.

При цьому, ОСОБА_8 відомі особи співучасників злочину, у якому він підозрюється, проте він не викриває їх органу досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, у випадку застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, він матиме можливість підтримувати зв`язок з іншими невстановленими співучасниками злочину, узгодити з ними показання, які в подальшому вони будуть надавати органу досудового розслідування, що, в свою чергу, буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

У своїй апеляційній скарзі захисник просив застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в якому нібито проживають його мати та інші родичі.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що вказаний будинок не оформлений на сім`ю ОСОБА_8 , а також стороною захисту не було доведено, що до затримання ОСОБА_8 постійно проживав у вказаному будинку.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 .

Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, вірно визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу в розмірі, достатньому для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про безпідставність задоволення клопотання слідчого про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 06 березня 2020 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 126 120 гривень у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000060 від 04 березня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4