490/1235/20 19.03.2020
н/п 1-кс/490/1216/2020
Справа № 490/1235/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у кримінальному провадженні №0000077 відомості про яке 24.02.2020 року внесено до ЄРДР клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, національність українець, одруженого, працюючого, зареєстрованого фізичною особою підприємець, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , в м. Миколаєві, -
Учасники судового провадження
прокурор ОСОБА_4 , слідчий ОСОБА_5
підозрюваний ОСОБА_3 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7
в с т а н о в и в:
Слідчий слідчого відділу ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в провадженні слідчого відділу ГУНП в Миколаївській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000077, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 286 КК України.
Органом досудового розслідуванням ОСОБА_3 повідомлено про підозру в тому, що він 24.02.2020 близько 15 години 30 хвилин, керуючи автомобілем "Land Rover Range Rover" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Центральному в напрямку перехрестя вул. Московська зі сторони вул. Соборна в м. Миколаєві, допустив порушення вимог пп. 2.3 (б), 10.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
п. 2.3 (б). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год..

ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, рухаючись у населеному пункті з перевищенням меж дозволеної швидкості (50 км/год.) при виявленні мікроавтобусу "Рута 20" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався вулицею Московська в напрямку перехрестя проспекту Центрального в м. Миколаєві, перетинаючи проспект Центральний з права наліво по ходу руху його автомобілю, не вжив заходів до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, натомість змінив напрямок руху свого транспортного засобу, шляхом уводу автомобіля вліво, в наслідок чого на перехресті проспекту Центрального з вул. Московська допустив контактування з автомобілем "Geely JL7162" реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 та зіткнення з мікроавтобусом "Рута 20" реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: водій мікроавтобусу "Рута 20" реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та знаходиться у тяжкому стані; пасажир ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, у вигляді осколкового перелому лівої ключиці; пасажир ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження від яких померла в лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва.
В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого підтримав, підозрюваний ОСОБА_3 та його захисники ОСОБА_6 ОСОБА_7 просили у клопотанні слідчого відмовити, або брати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Свої вимоги сторона захисту обґрунтували тим, що на даний час не проведено жодних експертиз, які підтвердили вину підозрюваного. З процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри їх підзахисного.
Крім того, зазначили, що прокурором не враховано, що їх підзахисний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, його вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, жодний ризик не доведений.
Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання слідчого, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд саме на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, викладені в п. п. 1-11 ст. 178 цього Кодексу, у тому числі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність судимостей у підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини, тощо.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Під час судового розгляду клопотання, ОСОБА_3 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України себе не визнав, та пояснив, що намагався уникнути дорожньо транспортної пригоди, не має мети ухилятися від органу досудового розслідування та суду, націлений співпрацьовувати зі слідством, при цьому додав, що відшкодував потерпілій стороні витрати на поховання загиблої ОСОБА_12 , докази цьому надав до матеріалів клопотання.
Кримінальне правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_3 є неумисним тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_3 прокурор підтверджує наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.02.2020 року, наданого без схеми ДТП; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 ; протоколом огляду відео матеріалу від 25.02.2020 року; протоколом затримання ОСОБА_3 від 24.02.2020 року, оцінку яким буде зроблено виключно під час розгляду матеріалів кримінального провадження по суті.
Також слід зазначити, що термін "обґрунтована підозра", згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також слідчий суддя не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі "Феррарі-Браво проти Італії" від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ "Бекчиєв проти Молдови").
Слідчий в клопотанні посилається на наявність ризиків передбачених пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_3 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення. Такі ризики прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, не проживає за місцем реєстрації та не має власного житла, наділений паспортом громадянина України для виїзду за кордон, за станом здоров`я може утримуватися під вартою.
В той же час, під час судового розгляду клопотання, сторона захисту слідчому судді надала:
- належним чином посвідчену копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 , яка свідчить що ОСОБА_3 з 26.03.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 ;
- позитивну характеристику на ОСОБА_3 за місцем проживання;
- позитивну характеристику на ОСОБА_3 з громадської організації ДІЄВА СИЛА;
- інформацію з Головного управління державної податкової служби у Миколаївській області про отримані доходи ОСОБА_3 у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 року, загальна сума якого складає один мільйон гривень, у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року - 999889,00 грн., у період з 01.01.2019 по 31.12.2019 року - 999895,00 гривень;
- листи від 27.02.2020 року та 11.03.2020 року про добровільну здачу на зберігання прокурору прокуратури Миколаївської області паспорти громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , та серії НОМЕР_5 від 20.07.2017року виданого на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- належним чином посвідчені копії документів, про реєстрацію право власності за ОСОБА_15 , що є матір`ю ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_3 тривалий час проживає, та документи про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , в якій ОСОБА_3 зареєстрований;
- заяву ОСОБА_15 , що є матір`ю ОСОБА_3 , про те, що вона не заперечує проти проживання її сина в квартирі АДРЕСА_2 ;
- належним чином посвідчені копії документів, про відшкодування потерпілій стороні у кримінальному провадженні витрат на поховання ОСОБА_12 , та пов`язаних із похованням;
Так, при обрані підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, одружений, раніше не судимий, позитивно характеризується з місця проживання, працює, отримує доходи, тобто має міцні соціальні звязки.
Крім того, слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати суддю у необхідності обрання підозрюваному ОСОБА_3 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, а самі по собі вказані в клопотанні слідчого ризики, які не підтверджені відповідними доказами, не можуть бути достатньою підставою для задоволення клопотання слідчого щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу, саме у вигляді тримання під вартою.
Між тим, враховуючи обставини справи, слідчий суддя вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваної особи. При цьому слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання, що може бути призначено ОСОБА_3 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі не обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності слідчий суддя вважає, що ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень є не доведеним. Посилання органу досудового розслідування при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою лише на тяжкість злочину та ймовірне покарання, є недостатнім, про що також неодноразово наголошувалось у ряду рішень Європейського суду.
Отже, стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати слідчого суддю у необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_3 найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
Слідчому судді при розгляді клопотань про застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні слід враховувати, що вони обмежують права особи на особисту недоторканість, гарантовані зазначеною статтею Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти ОСОБА_3 підозри, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст.183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.
Із врахуванням зазначеного вище, обставин справи, особи підозрюваного, що в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та, що прокурором не доведено недостатність застосування до ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя дійшла переконливого висновку, що на час досудового розслідування підозрюваному можливо не обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою,
В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ ("Бойченко проти Молдови", "Мамедова проти Росії", "Малик проти України", "Пелісьє та Сассі проти Франції") правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, з урахуванням серйозності висунутої проти ОСОБА_3 підозри та його особи, вважаю, що для запобігання ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

Керуючись ст. главою 18 КПК України, ст.ст.372, 376 КПК України
постановив:
Клопотання слідчого - залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 12 травня 2020 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- цілодобово не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- прибувати за кожним викликом на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1