Справа № 557/578/20
номер провадження 1-кп/570/210/2020
У Х В А Л А
28 травня 2020 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000059 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, 09 лютого 2020 року близько 15 години 30 хвилин, знаходячись у лісовому масиві, розташованому поблизу с. Бабин Гощанського району Рівненської області, проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у виді настання смерті потерпілого ОСОБА_6 , хоча повинен був й міг їх передбачити, здійснив один постріл з нарізної рушниці марки Thompson, кал.308 № НОМЕР_1 , в напрямку мішені, котра знаходилася на дереві на відстані близько 100 метрів, та поблизу якої знаходився потерпілий ОСОБА_6 . В результаті пострілу ОСОБА_4 куля влучила в голову потерпілому ОСОБА_6 , заподіявши при цьому тілесні ушкодження у виді вогнепального кульового наскрізного поранення голови з руйнуванням кісток черепа, оболонок та речовини головного мозку, від яких останній помер на місці події.
Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.
До Рівненського районного суду надійшов вказаний обвинувальний акт. Одночасно разом з обвинувальним актом до суду для затвердження прокурором направлена угода про примирення підозрюваного з потерпілою. Відповідно до угоди про примирення ОСОБА_4 буде призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання його буде звільнено з іспитовим строком.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК України, а обвинувальний акт відповідає вимогам процесуального закону, просив суд затвердити угоду.

Потерпіла погодилась з можливістю затвердження угоди. Однак, всупереч умовам, викладеним в угоді, просила призначити покарання менше ніж узгоджене сторонами.

Відповідно до вимог ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови суперечать вимогам цього Кодексу та закону.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у злочині, показав про добровільність укладення угоди та підтвердив, що ознайомлений із наслідками укладення угоди про примирення.

Потерпіла ОСОБА_5 підтвердила добровільність укладення угоди, повідомила, що ознайомлена з наслідками укладення угоди про примирення.

З`ясувавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого, котрі просили ухвалити вирок на підставі угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_4 у злочині, передбаченому ч.1 ст. 119 КК України, вивчивши умови угоди суд дійшов висновку, що згідно з п.2 ч.7 ст. 474 КПК України умови угоди не відповідають інтересам суспільства..

Під час вивчення угоди про примирення судом встановлено наступне.

1. За ч. 1 ст. 474 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони. В угоді про примирення по даній справі зазначення про потерпілу викладене так, що суд позбавлений можливості з`ясувати, чи є дійсно ОСОБА_5 потерпілою від дій підозрюваного ОСОБА_4 (чи є вона близьким родичем чи членом сім`ї вбитого ОСОБА_6 ) ст. 55 КПК України.

2. В угоді про примирення відсутні дані про наявність інших осіб, які можуть бути визнані потерпілими, чи небажання їх подавати клопотання про визнання їх потерпілими (ч.6 ст. 55 КПК України ).

3. Кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу. Водночас у частині 6 статті 55 КПК України передбачено так зване правонаступництво у кримінальному провадженні. Згідно з положеннями цієї норми, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Таким чином, чинний КПК України передбачає юридичну фікцію, відповідно до якої інша особа визнається власне потерпілим, хоча їй безпосередньо не заподіяна шкода в результаті вчинення кримінального правопорушення. Водночас КПК України закріплює перехід до такої особи не тільки прав потерпілого, а й перехід самого процесуального статусу потерпілого.

З огляду на вищезазначені положення КПК України та на практику розгляду справ, де настала смерть потерпілого і потерпілим визнано близького родича, суд, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у справі № 439/397/17 від 16 січня 2019 року приходить до наступних висновків.

Право на примирення - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Потерпілий у кримінальному процесі має власні процесуальні права, проте він не наділяється правом примирюватися чи не примирюватися з винним замість безпосередньої жертви кримінального правопорушення, якій заподіяно смерть, під час вирішення питання про укладення угоди про примирення між сторонами.

Протилежний підхід означав би, що до близьких осіб потерпілого, який помер, та які були визнані потерпілими у кримінальному провадженні, переходять не лише права потерпілого, але і його воля (волевиявлення), що є неправильним, оскільки суперечить змісту як закону України про кримінальну відповідальність, так і змісту кримінального процесуального закону.

Якщо внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому заподіяна смерть, то ніхто інший не може висловити його волю під час вирішення питань, пов`язаних із відшкодуванням шкоди у вигляді смерті як підстави для примирення сторін.

Отже, на думку суду, з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, смерть як припинення існування одного з правомочних суб`єктів кримінально-правових відносин з примирення винного з потерпілим унеможливлює здійснення такого примирення.

Разом з цим невизнання за потерпілим - учасником кримінального процесу права на примирення не означає втрати ним права на відшкодування завданих збитків. Будь-яка шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, може і повинна бути компенсована своєчасно та в повному обсязі безвідносно до того, відбулося чи не відбулося примирення, і це може вплинути на подальші кримінально-правові наслідки при призначенні покарання та на умови його відбування, в тому числі зі звільненням від його відбування.

За таких обставин суд вважає, що умови угоди про примирення суперечать інтересам суспільства, тому відповідно до положень п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний відмовити в затвердженні угоди про примирення і повернути провадження для продовження досудового розслідування в загальному порядку. Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України. За положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України у такому разі досудове розслідування продовжується у загальному порядку.

Згідно з ч.8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 471, 474 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у затвердженні угоди про примирення, що укладена між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 на підставі п.2 ч.7 ст.474 КПК України та повернути кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 прокурору для продовження досудового розслідування у порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1