Справа № 639/1134/20
Провадження №1-в/639/190/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого 11.05.2018 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова із клопотанням про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до вимог ст. 82 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 .

В мотивування свого клопотання засуджений зазначив, що на теперішній час він відбув більше ніж половину строку призначеного покарання, щиро розкаюється у вчиненому злочині, процесуальних витрат немає, у зв`язку з чим просить замінити не відбуту частину покарання більш м`яким.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення поданого клопотання заперечував, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на теперішній час не довів, що став на шлях виправлення.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого та матеріали судової справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий: 1)вироком Днргачівського районного суду Харківської області від 07.04.2015 року за сукупністю злочинів передбачених ч.2 ст.185; ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі на строк 5 років;2) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 17.05.2015 року за ч.І ст. 309 КК України, з застосуванням ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;3) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14.07.2016 року зміненим ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.12.2017 року за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений від відбування за цим вироком покарання на підставі ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Заарештований 15.02.2018 року Зміївським ВП ГУНП України в Харківській області за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.З КК України.
Прибув 16.02.2018 року до державної установи «Харківський слідчий ізолятор» з ІТТ Зміївського ВП ГУНП України в Харківській області.
Засуджений 11.05.2018 року Зміївським районним судом Харківської області за ст. 186 ч.З КК України на строк до 4 років позбавлення волі.
Вибув 10.07.2018 року до Темнівської виправної колонії № 100 Харківської області.
Прибув 04.10.2019 року з Темнівської вправної колонії № 100 Харківської області до державної установи «Харківський слідчий ізолятор» згідно ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 25.09.2019 року для доставки до суду для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Початок строку відбування покарання визначено рахувати з 15.02.2018 року, кінець строку 15.02.2022 року.
На момент розгляду клопотання, тобто станом на 19.03.2020 року засуджений ОСОБА_4 відбув більше половини строку покарання, призначеного вироком від 11.05.2018 року, а саме 2 роки 1 місяць 4 дні, лишилось 1 рік 10 місяців 27 днів.

Як вбачається з характеристики, засуджений ОСОБА_4 . За період перебування в установі засуджений ОСОБА_4 характеризується негативно, порушує режим тримання та розпорядок дня, за що чотири стягнення у виді оголошення догани та поміщення до карцерного
приміщення. Адміністрацією установи не заохочувався. До суспільно-корисної праці не залучається. У взаємовідносинах з іншими засудженими має конфлікти.За вироком суду по кримінальному провадженню цивільного позову немає. В бесідах з представниками адміністрації не тактовний, виконує законні вимоги персоналу установи лише під контролем.Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у не охайному виді. Недбайливо ставиться до майна установи. До виконання робіт з благоустрою установи не залучається.Не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.Відповідно до ст. 123 Кримінального виконавчого кодексу України не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу: «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення».Відповідно до ст. 126 Кримінального виконавчого кодексу України не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня шляхом самоосвіти. Під час утримання в установі не користується літературою з бібліотеки установи.Відповідно до ст. 127 Кримінального виконавчого кодексу України не бере
участь у роботі ради колективу засуджених. Не бере особисту участь в організації
виховних заходів, які проводяться в установі.За час відбування покарання на профілактичних обліках не перебував.Відповідно до ст. 110, 112, 113 Кримінального виконавчого кодексу України, підтримує соціально - корисні зв`язки з матір`ю шляхом отримання від неї
передачі.Має не визначені наміри на майбутнє.Провину в скоєному злочині визнає повністю, у скоєному розкаюється.
Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Так, згідно матеріалів, наданих до суду до засудженого за час відбування покарання було застосовано чотири стягнення, які на теперішній час зняті та погашені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений вироком від 11.05.2018 року відноситься до умисних тяжких злочинів.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України і форму вини, останній не був залучений до суспільно-корисної праці, значний строк невідбутого покарання, накладення на засудженого чотирьох стягнень, яке на теперішній час зняті та погашені у встановленому законом порядку, негативну характеристику, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 82 КК України, для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки наданими матеріалами не доведено, що засуджений став на шлях виправлення, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу заміни не відбутої частини покарання більш м`яким може мати місце не раніше ніж через шість місяців з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1