Дата документу 30.04.2020 Справа № 336/5349/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5349/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/870/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новопавлівка Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, який має повну середню освіту, неодружений, працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» обрубником, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
21 червня 2007 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.128 КК України до двох років обмеження волі, від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком три роки;
16 січня 2008 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням положень ст.71 КК України до одинадцяти років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 9 лютого 2017 року умовно-достроково з невідбутим строком в один рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.п.1,2,13 ч.2 ст.115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 .

Захисник - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 п.п.1,2,13 ч.2 ст.115 КК України, та засуджено із застосуванням положень ст.68 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту його затримання, а саме з 18-00 години 28 квітня 2018 року.
До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою постановлено не змінювати.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 у дохід держави в особі управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м.Запоріжжя Запорізької області судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 8678 грн 34 коп.
Цивільний позов задоволений та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в особі законного представника ОСОБА_10 24336 грн 05 коп. у відшкодування майнової шкоди, 100000 грн - у відшкодування моральної шкоди.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 змінити та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання, із застосуванням ст.69 КК України.

Зазначає, що суд не врахував те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, активно сприяв в розкритті злочину, стан здоров`я обвинуваченого, який також зазначив в суді першої інстанції, що він розуміє тяжкість та згубність своїх дій.

Згідно з вироком суду, обвинувачений, який має судимості за злочини проти життя та здоровя особи, в тому числі за умисне вбивство, вчинив кримінально каране діяння, що передбачене ч.2 ст.15, п.п.1,2,13 ч.2 ст.115 КК України, за таких обставин.
В проміжок часу між 10:00 годиною та 10:30 годиною 28 квітня 2018 року обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись умислом на вбивство двох осіб, одна з яких завідомо для обвинуваченого на час вчинення кримінально караного діяння була малолітньою особою, під час конфлікту з потерпілими ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , який виник і розвивався в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , спричинив малолітній потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тринадцять ударів кухонним ножем в область грудної клітини, живота і кінцівок, та потерпілій ОСОБА_11 , яка, захищаючи малолітню доньку ОСОБА_9 , закривала її власним тілом, не менше чотирнадцяти ударів в область голови, шиї, грудної клітини, тулубу.
Внаслідок описаних дій потерпіла ОСОБА_9 отримала проникаючі поранення в області лівої половини грудної клітини (4 рани) та живота (1 рану) з пошкодженням лівої легені з масивною кровотечею в ліву плевральну порожнину, проникаючі поранення в області передньої черевної стінки нижче пупка з пошкодженням кореня брижі тонкої кишки з пошкодженням гілок верхньої брижової артерії та вени, з утворенням великої забрюшинної гематоми на фоні явищ геморагічного шоку тяжкого ступеня, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.
Описані дії обвинуваченого спричинили потерпілій ОСОБА_9 також поранення долонної поверхні лівої кисті (2 рани) з пошкодженням сухожилля згинача п`ятого пальця лівої кисті, частковим діастазом волокон ліктьового нерву на відстані до семи міліметрів, які є тілесними ушкодженнями середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними в момент їх заподіяння, але потягли за собою розлад здоровя строком більш як на 21 день.
Потерпіла ОСОБА_11 внаслідок описаних дій отримала проникаюче поранення правої половини грудної клітини в проекції сьомого міжребер`я з пошкодженням правої легені, з колабуванням (стисненням) його на дві третини власної висоти, з пошкодженням парієнтальної плеври, зі скупченням крові та повітря в плевральній порожнині, з утворенням підшкірної емфіземи на фоні явищ геморагічного шоку середнього ступеня; проникаюче поранення живота, нижче пупка, з пошкодженням третього сегмента печінки, з проникненням ранового каналу в забрюшинний простір, з утворенням забрюшинної гематоми, зі скупченням крові в брюшній порожнині; рани в підщелепній області справа та зліва з пошкодженням поверхневої та власної фасції шиї, з повним перетином підязичного мяза з наскрізним симетричним пошкодженням цілісності усіх слоїв гортані, які є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.
Крім описаних ушкоджень, обвинувачений спричинив потерпілій ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя у вигляді рани в області першого міжпальцевого проміжку правої кисті з повним перетином мяза, що приводе перший палець, скальповану рану в лобно-скроневій області, рани непроникаючого характеру в задньо-пахвовій області, в поперековій області зліва (3 рани) та справа (2 рани), в проекції крила правої підвздошної кістки, рану в області другого пальця лівої кисті.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника та вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15 п.п.1,2,13 ч.2 ст.115 України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи. Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Так, спростовуючи доводи захисника - адвоката ОСОБА_8 щодо наявності такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття з боку обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що під час судового розгляду ОСОБА_6 зазначив про те, що його дії були реакцією на дії потерпілих відносно нього, а відтак критичної оцінки обвинуваченим ОСОБА_6 своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність не надано.
Не зважаючи на вищевказані обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.115 КК України.
При цьому, як вбачається з вироку, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: положення ч.3 ст.68 КК України, не звернувши увагу на те, що найбільш суворим покаранням, передбаченим санкцією ч.2 ст.115 КК України, є покарання у виді довічного позбавлення волі, до якого формула, передбачена ч.3 ст.68 КК України, не застосовується.
Проте, апеляційна скарга сторони обвинувачення відсутня, а діючи в межах апеляційної скарги захисника, з огляду на положення ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказаний недолік.
З урахуванням викладеного, а також всіх обставин кримінального провадження, особливої тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його фактичних обставин і наслідків, відомостей про особу ОСОБА_6 та обставин, що обтяжують покарання, вказаних у вироку, та відсутність обставин, що його пом`якшують, колегія суддів доходить висновку про те, що вважати призначене судом покарання надто м`яким жодних підстав немає.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 п.п.1,2,13 ч.2 ст.115 КК України, та засуджено до 10 років позбавлення волі, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3