ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1577/20 Справа № 196/1222/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000276 за апеляційними скаргами прокурора Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Іванівка Кобеляцького району Полтавської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 21.02.2018 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду у вступній його частині змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та зазначити у вступній частині вироку потерпілу ОСОБА_7 ; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції в судовому засіданні в якості потерпілої була допитана ОСОБА_7 , її допит відображено в журналі судового засідання, однак суд у вступній частині вироку не зазначив стороною кримінального провадження в якості потерпілої ОСОБА_7 , чим порушив її кримінально-процесуальні права на оскарження судового рішення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дії ОСОБА_9 необхідно було кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, оскільки після викриття його злочинних дій він не мав умислу на відкрите заволодіння камерою відеоспостереження, так як не здійснив жодних дій на продовження цього злочину, а невстановлена особа, з якою обвинувачений діяв за попередньою змовою, навпаки, продовжила вчиняти злочин та втекла з місця вчинення злочину з камерою.
Вказує на те, що обвинувачений з самого початку вказував на те, що цей злочин вчинив ОСОБА_10 , однак досудовим та судовим слідством не було здійснено жодних дій для притягнення цієї особи до відповідальності, окрім того ОСОБА_10 був допитаний в суді в якості свідка та після цього з ним не проведено жодних слідчих дій, хоча матеріали відносно невідомої особи виділені в окреме провадження.
Зазначає, що судом не взято до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_9 , який повідомив, що він з ОСОБА_10 був в кафе Люкс, та коли розходились ОСОБА_10 зірвав камеру зі стіни магазину Золушка, при цьому він від ОСОБА_10 знаходився на відстані 4-5 метрів та говорив йому, щоб той цього не робив, а тому попередньої змови та умислу на вчинення злочину між ним та ОСОБА_10 не було.
Також не взято до уваги покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які бачили обвинуваченого та ОСОБА_10 разом в кафе Люкс.
Крім того, органами досудового розслідування не проводилися перехресні допити між обвинуваченим та ОСОБА_10 , а також між свідком ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Вказує на те, що не проводились впізнання ОСОБА_10 свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Посилається на те, що не було встановлено та не проведено допит свідків, які проживають з ОСОБА_10 щодо подій, які мали місце 28.05.2018 року, а саме коли він повернувся додому та чому він втік.
Також не було здійснено запит до операторів мобільного зв`язку мобільних телефонів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з прив`язкою до місця вчинення злочину в період з 18.00 до 22.00 годин 28.05.2018 року.
Зазначає, що свідок ОСОБА_10 не перевірявся органами досудового розслідування на причетність до вчинення цього злочину, в нього не відбирали відбитки пальців, не було проведено обшук за місцем його мешкання на предмет виявлення викраденої відеокамери тощо, не вилучено одяг в якому ОСОБА_10 був одягнений в той вечір та інше.
При складанні протоколу огляду місця події не було залучено експерта-криміналіста, а тому не було виявлено можливі відбитки пальців рук особи, яка вчинила злочин.
Крім того, не було відібрано відбитки пальців рук ОСОБА_9 для їх порівняння з відбитками пальців рук ОСОБА_10 та з тими відбитками, які могли бути виявлені на місці злочину.
Вказує на те, що судом не повно було встановлено дані, що характеризують ОСОБА_9 , а саме що він був працевлаштований, але не офіційно, позитивно характеризується, має цивільну дружину та дитину, 2018 року народження, також він має постійне місце проживання та реєстрації, в нього наявні батьки пенсіонери, при цьому його батько переніс інсульт, а сам ОСОБА_9 у 2004 році отримав травму голови.
Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2018 року, та остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 28.05.2018 року, близько 21.10 годин, ОСОБА_9 за попередньою змовою в групі з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження №0000397, проходячи повз приміщення магазину "Золушка", розташованого за адресою: вул.Центральна (Комсомольська), 105-а смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, який належить ОСОБА_7 , маючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, а саме камери відеоспостереження марки "Tecsar", яка знаходилась під дахом на стіні вказаного магазину.
ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, з корисливих мотивів, переконавшись в таємності протиправних дій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, умисно, за попередньою змовою групою осіб, руками підсадив особу, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, до даху магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", котра шляхом вільного доступу почала знімати зі стіни даного магазину камеру відеоспостереження марки "Tecsar".
В цей час, дії ОСОБА_9 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, які розпочато таємно, були помічені ОСОБА_13 , який проходив повз вказаного магазину та почав в словесній формі вимагати їх припинити протиправні дії.
ОСОБА_9 , почувши зауваження, та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, розуміючи, що їх дії щодо викрадення майна, перестали бути таємними для оточуючих, та не зважаючи на вимоги про припинення злочину та повернення майна, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, ОСОБА_9 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, відкрито викрали камеру відеоспостереження марки "Tecsar", вартістю 588,43 грн., що належить ОСОБА_7 .
Після вчинення вищевказаних дій, ОСОБА_13 намагався затримати ОСОБА_9 , схопивши його обома руками за одяг, але останній вирвався та з місця злочину зник. Особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з місця вчинення злочину також зникла, розпорядившись, викраденим майном на власний розсуд.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи захисника щодо неповноти судового розгляду та істотного порушення норм кримінального процесуального закону не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_7 , наданих у судовому засіданні, відповідно до яких, 28.05.2018 року, ввечері, їй зателефонувала ОСОБА_14 та повідомила, що була крадіжка камери зовнішнього відеоспостереження з належного їй магазину "Золушка". Коли вона прибула на місце вчинення злочину, там був ОСОБА_13 , який розповів про викрадення камери відеоспостереження двома невідомим особами та віддав їй знайдений ним телефон після події. Оглядаючи телефон вона побачила в ньому фото ОСОБА_15 . Також, пояснила, що камера відеоспостереження знаходилася під самим дахом магазину з задньої сторони зліва на вуглу, тому одна особа її зірвати не може, так як камера розташована так, що без сторонньої допомоги дістати її неможливо;
- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що 28.05.2018 року, після 21.00 годин, від магазину "Люкс" в сторону магазину "Золушка" в смт Царичанка він їхав на велосипеді, побачив двох чоловіків, які стояли на вуглу ззаду біля магазину "Золушка". Один чоловік стояв знизу, підсаджуючи руками другого вверх. Побачив, що той чоловік, що був зверху, знімав відеокамеру і крикнув, що "для чого ви це робите". Той чоловік, який був зверху зістрибнув і побіг з камерою. Іншого, який як потім виявилося був ОСОБА_9 , він схопив за руку. ОСОБА_9 лише сказав, що це не він, вирвався і теж втік. На літньому майданчику біля кафе "Люкс" нікого не було. Потім він поїхав до магазину "Оазис", що в смт Царичанка по вул.14-ї Гвардійської дивізії, щоб повідомити, що з магазину "Золушка" зняли відеокамеру та про це повідомити ОСОБА_7 . На місці вчинення злочину він знайшов телефон, там де стояв обвинувачений ОСОБА_9 . Хто був інший чоловік він не знає;
- показами свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні пояснила, що 25.08.2018 року, близько 20.00 годин, вона знаходилася в магазині "Оазис", який розташований в смт Царичанка по вул.14-ї Гвардійської дивізії, коли зайшов ОСОБА_13 з проханням викликати поліцію, оскільки на магазині "Золушка" двоє хлопців зняли відеокамеру, одного з яких він схопив та впізнав, а саме: це був ОСОБА_9 , а інший втік. Також, він повідомив, що в когось з двох хлопців, щось випало чи документи чи щось інше. Вона повідомила ОСОБА_7 про те, що з її магазину зняли відеокамеру.
Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 від 28.05.2018 року про те, що 28.05.2018 року, близько 21.10 год., невідома особа, знаходячись поряд з належним їй магазином "Золушка" за адресою: вул.Центральна, 105 А смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, де таємно викрав камеру зовнішнього відеоспостереження (т.1 а.п.49);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.06.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 впізнав на фотознімку №3, а саме ОСОБА_9 , чоловіка, якого він затримав біля магазину "Золушка" 28.05.2018 року, близько 21.10 год. по вул.Центральна смт Царичанка (т.1 а.п.63-65);
- протоколом проведення слідчого експерименту з план-схемою до нього від 21.06.2018 року та протоколом проведення слідчого експерименту від 16.01.2020 року за участю свідка ОСОБА_13 , згідно яких свідок показав місце позаду приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " по АДРЕСА_2 , де він 28.05.2018 року помітив двох невідомих йому чоловіків, які намагалися викрасти камеру (т.1 а.п. 66-70, 74, 75, т.2 а.п. 120-125);
- CD-R дисками до протоколів проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 21.06.2018 року та 16.01.2020 року (т.1 а.п.72, т.2 а.п.131);
- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілої та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_16 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано віднісся критично до показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наданих ними в судовому засіданні, з посиланням на спробу допомогти обвинуваченому уникнути покарання за вчинений злочин, на підставі того, що вказані свідки перебувають в дружніх відносинах з обвинуваченим, на час, коли сталася подія, перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння, що неодноразово підтверджували в судовому засіданні, окрім того, свідок ОСОБА_12 в подальшому відмовився від показів, які надавав в судовому засіданні та під час слідчого експерименту, посилаючись на ту обставину, що на час вчинення злочину перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому йому все здалося, що також в свою чергу ставить під сумнів і покази свідка ОСОБА_11 , так як вони всі разом в той вечір розпивали спиртні напої, та свідчить, що в такий спосіб вони намагаються допомогти ОСОБА_9 уникнути покарання за вчинений злочин.
Доводи захисника про те, що дії ОСОБА_9 необхідно було кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки повідомлені свідком ОСОБА_13 обставини події свідчать на спрямованість умислу ОСОБА_9 з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на відкрите викрадення майна, оскільки, після зауваження вказаного свідка, обвинувачений з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження не припинили свої дії, а, навпаки, зрозумівши, що їх дії перестали бути таємними для оточуючих, відкрито заволоділи відеокамерою, яка була прикріплена до стіни магазину Золушка.
Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діяли за попередньою змовою, а саме обвинувачений руками підсадив особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, до даху магазину Золушка, та яка зняла зі стіни вказаного магазину відеокамеру, що підтвердив свідок ОСОБА_13 , а тому твердження захисника в цій частині є безпідставним.
Твердження захисника про те, що обвинувачений вказував на свідка ОСОБА_10 як на особу, яка вчинила інкримінований йому злочин, однак із вказаним свідком не було проведено жодних слідчих дій, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Вчинення злочину ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб підтверджується показами потерпілої, свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_16 , взятими судом до уваги, а невстановлення іншого співучасника злочину не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочину.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що при складанні протоколу огляду місця події не було залучено експерта-криміналіста для можливого виявлення відбитків пальців рук особи, яка вчинила злочин, є необгрунтованим, оскільки відповідно до ч.3 ст.237 КПК України, з метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів, таким чином, вимоги щодо обов`язкової участі спеціаліста в огляді у вказаній статті відсутні. Крім того, зазначений доказ був визнаний судом недопустимим.
Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції було визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 28.05.2018 року, оскільки він не підписаний слідчим та потерпілою ОСОБА_7 , за участю якої проводився огляд місця події, однак в порушення вимог кримінального процесуального закону суд не визнав недопустимими доказами фототаблицю до вказаного протоколу, постанову слідчого про залучення речового доказу мобільного телефону марки Nokia модель 6303 С6 (а.п.62 т.1) та квитанцію № 153360 про прийняття речового доказу - мобільного телефону марки Nokia модель 6303 С6 (а.п.63 т.1), оскільки вказані докази також є неналежними та підлягають виключенню, як похідні від доказу, що визнаний недопустимим згідно із ч.1 ст.87 КПК України, що не впливає на висновки суду щодо доведення вини ОСОБА_9 , що підтверджується іншими доказами у їх сукупності.
При цьому достовірність решти доказів сумнівів не викликає та їх сукупність у взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги захисника.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливого злочину; маючи не зняту та не погашену судимість вчинив злочин в період іспитового строку; офіційно не працює, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2016 року, має на утриманні малолітню дитину, шкоду не відшкодував; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що ОСОБА_9 був працевлаштований, але не офіційно, має дитину, 2018 року народження, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зазначене вже було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, а тому повторному врахуванню вони не підлягають.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_9 має цивільну дружину, постійне місце проживання та реєстрації, в нього наявні батьки пенсіонери, на думку колегії суддів, не можуть бути безумовними підставами для пом`якшення покарання обвинуваченому, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку.
При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що батько обвинуваченого переніс інсульт, а сам ОСОБА_9 у 2004 році отримав травму голови є необгрунтованими, оскільки вони не підтверджені матеріалами провадження.
Твердження захисника про те, що обвинувачений позитивно характеризується є безпідставним, оскільки спростовується довідкою-характеристикою, наданою виконавчим комітетом Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, відповідно до якої на ОСОБА_9 неодноразово надходили скарги від населення (а.п.88 т.1).
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи прокурора щодо зазначення у вступній частині вироку потерпілої ОСОБА_7 знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки потерпіла була присутня під час судового розгляду, однак колегія суддів вважає, що зазначена обставина не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення, а є опискою, яка може бути виправлена в порядку, передбаченому ст.379 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що, за наведених вище обставин, вирок суду щодо ОСОБА_9 підлягає зміні, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, що не погіршує становище обвинуваченого, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання як на докази: - фототаблицю до протоколу огляду місця події від 28.05.2018 року (а.п. 55-56 т.1); - постанову слідчого про залучення речового доказу мобільного телефону марки Nokia модель 6303 С6 (а.п.62 т.1); - квитанцію № 153360 про прийняття речового доказу - мобільного телефону марки Nokia модель 6303 С6 (а.п.63 т.1).
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року залишити без задоволення.
Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року щодо ОСОБА_9 змінити.
Виключити із мотивувальної частини вироку посилання як на докази: - фототаблицю до протоколу огляду місця події від 28.05.2018 року (а.п. 55-56 т.1); - постанову слідчого про залучення речового доказу мобільного телефону марки Nokia модель 6303 С6 (а.п.62 т.1); - квитанцію № 153360 про прийняття речового доказу - мобільного телефону марки Nokia модель 6303 С6 (а.п.63 т.1).
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4