Постанова

Іменем України

15 січня 2020 року
м. Київ

справа № 313/1099/16
провадження № 51-2971км19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 з доповненнями та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 березня 2019 року у кримінальному провадженні, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Менчикури, Веселівського району, Запорізької області, зареєстрованого там само ( АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє: вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2012 року за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185, ч. 3 статті 185, частиною 1 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням частини 1 статті 70, частини 4 статті 70, статті 71 КК остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, звільнений 21 вересня 2015 року після відбуття покарання,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому майна.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні та речових доказів у справі.
Згідно з вироком 07 червня 2016 року ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, діючи з прямим умислом, направленим на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 працює листоношею відділення поштового зв`язку та має при собі грошові кошти для виплати пенсій, дочекавшись поки остання наблизиться до нього, зненацька повалив її на землю та почав душити до втрати нею свідомості, чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, намагався заволодіти грошовими коштами, які були призначені для виплати пенсій громадянам в сумі 3871,23 грн., однак переглянувши вміст однієї з трьох поштарських сумок, які були на той час при ОСОБА_8 та не знайшовши грошових коштів, зник з місця скоєння кримінального правопорушення.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 березня 2019 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін та відповідно до частини 5 статті 72 КК в редакції закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року зараховано йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 червня 2016 року по 07 березня 2019 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
Засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі просить скасувати вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 березня 2019 року і закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК.
Вважає судові рішення незаконними та необґрунтованими у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначив, що в апеляційній скарзі просив перекваліфікувати його дії на частину 1 статті 122 КК, однак судом не було надано належної уваги та не перевірено його доводів.
Вказував, що такі докази, як протокол проведення слідчого експерименту від 09 червня 2016 року з доданим до нього відеозаписом; фототаблиця до протоколу проведення слідчого експерименту; повідомлення ЦРЛ Веселівської РДА від 08 червня 2016 і 24 червня 2016 року №№ 1160, 1273, 1280; протокол огляду місця події від 07 червня 2016; розписка; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 червня 2016 року; полімерна пляшка ємністю 1,25 л. коричневого кольору не підтверджують його винуватості та повинні були відкинуті, як такі, що не відповідають вимогам процесуального закону.
Вважає, що на досудовому розслідуванні було порушено його право на захист, оскільки, при повідомленні про підозру, допиті в якості підозрюваного та проведенні слідчого експерименту не був наданий захисник, хоча його участь є обов`язковою.
Також судами не були перевірені доводи щодо неправомірних дій відносно нього під час досудового розслідування з боку працівників Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП України в Запорізькій області.
Вважає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статті 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) належним чином не розглянув його апеляційну скаргу, не дослідив повторно докази, досліджені судом першої інстанції не повністю, з порушеннями та безпідставно не задовольнив вимоги щодо скасування вироку та перекваліфікації дій ОСОБА_6 на частину 1 статті 122 КК.
У своїх доповненнях до касаційної скарги засуджений зазначає, що один і той самий суддя розглядав відвід слідчому судді, заявлений ОСОБА_6 , та питання щодо запобіжного заходу стосовно нього, що, на думку засудженого є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 виклала доводи аналогічні доводам засудженого, просить скасувати вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 березня 2019 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений підтримав касаційну скаргу з доповненнями, просив задовольнити її у повному обсязі та скасувати судові рішення стосовно нього і закрити кримінальне провадження, оскільки, на його думку, в його діях відсутній склад злочину, передбачений частиною 2 статті 187 КК. Заявив, що у нього не було наміру на заволодіння грошовими коштами, які знаходилися при потерпілій, свідок ОСОБА_9 , який у суді давав показання про те, що він бачив як ОСОБА_6 щось шукав у сумці потерпілої давав суперечливі показання під час досудового розслідування і в суді, а пояснення, які давав ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, давалися ним під незаконним тиском працівників органів правопорядку.
Захисник підтримала свою касаційну скаргу та касаційну скаргу з доповненнями засудженого, просила їх задовольнити у повному обсязі та скасувати судові рішення, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 КК.
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги з доповненнями ОСОБА_6 та касаційної скарги захисника ОСОБА_7 . Зазначила, що в касаційних скаргах містяться суперечності, які полягають у тому, що засуджений та його захисник при обґрунтуванні своїх вимог по суті оспорюють кваліфікацію дій ОСОБА_6 , а у прохальній частині просять закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 КК. Вказала, що під час звернення до апеляційного суду стороною захисту не заявлялося клопотань про повторне дослідження доказів, а, отже, суд апеляційної інстанції провів розгляд у межах апеляційної скарги і навів достатні мотиви щодо неможливості кваліфікації дій ОСОБА_6 за статтею 122 КК. Вважає, що під час досудового розслідування не було порушено право підозрюваного на захист, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, при здійсненні провадження щодо яких участь захисника є необов`язковою. Підкреслила, що доводи засудженого щодо неправомірного тиску на нього під час досудового розслідування були предметом дослідження як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді та не знайшли свого підтвердження. Порушень вимог статті 76 КПК не вбачається. Рішення судів обох інстанцій є законними та обґрунтованими.
Потерпілу ОСОБА_8 було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вона не з`явилася. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин її неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого і його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Положеннями статті 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з частиною 1 статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
При перевірці кримінального провадження судом касаційної інстанції установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 КК, та кваліфікацію його дій за цією нормою кримінального закону судами зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях відповідно до статей 372, 374, 404 КПК наведено докладні мотиви.
Так, в основу судових рішення було обґрунтовано покладено показання: потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Крім того судами враховані і показання засудженого, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, щодо нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій, та з яких вбачається його поінформованість про те, що потерпіла є поштаркою і при ній могли знаходитися грошові кошти, які призначалися для виплати пенсій.
Рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 КК, підтверджується також дослідженими та належним чином оціненими в суді першої інстанції письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події з додатками від 07 червня 2016 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 червня 2016 року, протоколом проведення слідчого експерименту з додатками від 09 червня 2016 року, висновком експерта від 22 липня 2016 року № 555, згідно з яким потерпіла отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, висновком експерта від 10 червня 2016 року № 442, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження подряпини шкіри, синець, травматичний набряк м`яких тканин обличчя, які кваліфіковано як легкі тілесні ушкодження, що утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо нігтями пальців рук 7 червня 2016 року.
Саме з урахуванням цих доказів судами було зроблено правильний висновок, що вина ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу підтверджена комплексом переконливих чітких, неспростованих і узгоджених між собою доказів. Зокрема, прямими доказами його вини є показання потерпілої ОСОБА_8 , згідно яких ОСОБА_6 напав на неї зненацька, коли вона проїхала його і він залишився у неї за спиною, після чого почав душити, та свідка ОСОБА_9 , який показав, що бачив, як ОСОБА_6 щось шукав у чорній сумці прямокутної форми, що також узгоджується з протоколом проведення слідчого експерименту від 09 червня 2016 року.
Посилання на порушення права на захист не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження, оскільки злочин, який інкримінований ОСОБА_6 відноситься до категорії тяжких, а згідно з положеннями статті 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, а також щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, щодо реабілітації померлої особи, щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження і у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Захисник ОСОБА_6 був призначений Центром надання безоплатної вторинної правової допомоги 27 липня 2016 року.
Щодо доводів засудженого про порушення апеляційним судом вимог статті 404 КПК, колегія суддів зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду, оскільки при перевірці матеріалів провадження встановлено, що стороною захисту клопотань про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції не заявлялось.

Твердження засудженого та захисника щодо застосування неправомірних дій відносно ОСОБА_6 з боку працівників Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП України в Запорізькій області, не знайшли свого підтвердження. Як обґрунтовано зазначено апеляційним судом кримінальне провадження №0000453 від 03 серпня 2017 року, яке було розпочато за заявою ОСОБА_6 , постановою старшого слідчого Слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчим органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_15 від 30 серпня 2017 року закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 284 КПК у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України. При цьому закриття кримінального провадження ОСОБА_6 та його захисником не оскаржувалося в установленому законом порядку.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог статті 76 КПК, про які засуджений зазначає у доповненнях до своєї касаційної скарги, оскільки вказаний ОСОБА_6 суддя Веселівського районного суду Запорізької області ОСОБА_16 і у випадку обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу 9 червня 2016 року (справа № 313/839/16-к провадження 1-кс/313/199/2016), і у випадку розгляду відводу слідчому судді ОСОБА_17 24 січня 2017 року (справа № 313/69/17, провадження № 1-кс/313/27/2017) брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і не брав участі у цьому ж провадженні в суді першої чи апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у межах доводів, висунутих в апеляційних скаргах ОСОБА_6 з доповненнями та його захисника ОСОБА_18 , і зробив ґрунтовні висновки щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за частиною 2 статті 187 КК.
Судові рішення відповідають вимогам статей 370 та 419 КПК відповідно. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для їх зміни чи скасування у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 з доповненнями та його захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 березня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3