Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/543/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2020, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який співмешкає, не працюює, раніше судимий:
- 08.12.2004 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
- 19.06.2006 Олександрівським районним судом за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.ст.70,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 19.09.2006 апеляційним судом Кіровоградської області вирок змінений в частині пом`якшення покарання та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
- 18.01.2007 Олександрівським районним судом за ч.2 ст.185, ст.ст.70,71 КК України до 6 років позбавлення волі, 14.06.2007 апеляційним судом Кіровоградської області вирок змінений та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 1 міс. позбавлення волі;
- 13.07.2010 Олександрівським районним судом за ч.3 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна,
- 01.10.2018 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,
по данй справі засудженого 12.03.2019 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,
відмовлено у задоволенні його заяви про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні його заяви про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Судове рішення мотивовано тим, що згідно з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що останній не працював протягом всього строку відбуття покарання.
Окрім того, у відповідності до п.5 ст. 118 КВК України ОСОБА_7 не залучався до робіт без оплати праці.
При вирішенні питання про застосування щодо особи заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі, вирішальним фактором є не факт відбування ним призначеного покарання, а саме виправлення засудженого.
Так, процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним.
Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, а тому, суд приходить до висновку, що клопотання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою засуджений ОСОБА_7 звернуся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить задовольнити клопотання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що факти викладені у його характеристиці не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, не вказано які саме вимоги установи він не виконує. На волі у нього є матір, яка підтримує з ним зв`язок.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 3 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в усіх установах виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання в місцях позбавлення волі своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

При вирішенні питання про застосування щодо особи заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким, вирішальним фактором є не факт відбування їм встановленій частині покарання, а виправлення засудженого. До того ж, засуджений не має жодного заохочення.

Зваживши усі вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 засуджений вироком Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області від 12.03.2019 за ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 затвердженою начальником ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6» що засуджений в місцях позбавлення волі перебуває з 29.01.2018. За час перебування в Кіровоградській УВП (№ 14) допустив опустив 5 порушень встановленого режиму утримання у виді вилучення заборонених речей, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи у виді доган. Останнє стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.
З 14.11.2019 року відбуває покарання в Кропивницькій ВК (№ 6). За час відбування покарання в установі допустив 2 порушення встановленого порядку відбування покарання у виді вилучення заборонених речей та порушенні правил пожежної безпеки, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи у виді догани та поміщення до ДІЗО. Стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має.
При оцінці поведінки засудженого, суд відзначає, що ОСОБА_7 стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість. Міру покарання призначену судом вважає надто суворою.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості.
Не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними в догляд, використовувати тільки за призначенням.
Не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.
Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.
Уникає виконання робіт із благоустрою установи, перекладає їх виконання -засуджених.
Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних не прагне.
Особисту участь у виховних заходах, які проводяться в установі, не бере.
Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Освіта», але особистого прагнення для її реалізації не проявляє.
Соціально-корисні зв`язки на волі втрачені.

Крім того, необхідно зазначити про те, що на комісії Кропивницької виправної колонії № 6 30.01.2020 розглядалося питання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі, де ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з думкою районного суду що
ОСОБА_7 не повністю довів своє виправлення, оскільки характеризується негативно, за час відбування покарання допустив сім порушень, не має жодного заохочення.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що на даний час ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Окрім того, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_7 не працював протягом всього строку відбуття покарання та у відповідності до п.5 ст. 118 КВК України він не залучався до робіт без оплати праці.

Колегія суддів залишає без задоволення доводи ОСОБА_7 про невідповідність характеристики на нього, оскільки вона підписана уповноваженою особою та має необхідні печатки та сумніви у її достовірності колегії суддів не викликає.
Доводи ОСОБА_7 про наявність матері з якою він підтримує зв`язок, не може свідчити про виправлення останнього.

Отже, перевіривши матеріали справи, враховуючи кількість стягнень та відсутність жодного заохочення, колегія суддів вважає, що засуджений не став на шлях виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2020, якою ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його заяви про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2020, якою ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його заяви про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі -залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_9 Ремез