Провадження №: 1-кс/755/9627/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 14.09.2019 року за №0007709, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк,

за участю

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

особи в інтересах якої подано скаргу ОСОБА_4

встановив

Адвокат ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, оскільки після отримання суб`єктом оскарження клопотання (заяви), що було подано, у порядку ст. 220 КПК України, останнє, у строки регламентовані вказаною статтею зазначеного Кодексу, не розглянуто.
Також, у скарзі її автор порушує питання про зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії, за клопотанням (заявою), а саме вручити пам`ятку про права, відповідно до ст. 214 того ж Кодексу.
Саме це питання ОСОБА_4 порушував у своєму зверненні яке, як він відмічає, не було розглянуто у строки передбачені кримінальним процесуальним законодавством України.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скаргу підтримали, з передумов відображених в останній.
Інші сторони у судове засідання будучи повідомленими про нього, згідно положень ст. 135 КПК України, не прибули, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті за такої явки сторін.
Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
19.08.2019 року ОСОБА_4 було подано заяву/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, яка було зареєстрована в ЖЄО за №60411 від 19.08.2019 року.
Ухвалою слідчого судді цього місцевого суду ОСОБА_5 від 02.09.2019 року у справі № 755/13746/19 зобов`язано уповноважену особу (слідчого) Дніпровського УП ГУНП в м. Києві вчинити дію передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за заявою ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 19.08.2019 року (отримано УП 19.08.2019 № 60411) в строки визначені ст. 214 вказаного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.
06.12.2019 року за вх. № Х-5236 суб`єктом оскарження було отримано клопотання (заяву) особи, яка подала скаргу від тієї ж дати про вчинення у рамках кримінального провадження, розпочатого за його заявою від 19.08.2019 року, процесуальних дій, як-то залучити ОСОБА_4 в якості потерпілого та вручити у цій справі йому пам`ятки про права та обв`язки потерпілого, яке ним подане у порядку ст.ст. 55-56, 214, 220 КПК України.
Дані про розгляд цього звернення суб`єктом оскарження, на час розгляду скарги слідчим суддю, не установлені.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04.12.1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема його ст. 220 КПК України, передбачає, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Також Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
У цьому випадку, як вбачається з матеріалів провадження суб`єктом оскарження було отримано клопотання особи, яка подала скаргу, однак, на цей час, у особи, що подала скаргу відомості про результати розгляду зазначеного клопотання суб`єктом оскарження відсутні.
Суб`єкт оскарження будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання письмових заперечень до суду, з зазначенням належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.
Зазначене вказує на те, що у цій справі, заявнику у користуванні засобами захисту чиняться перешкоди бездіяльністю органів влади держави, що є неприпустимим.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню шляхом зобов`язання вчинити дію за клопотанням згідно ст. 220 КПК України, так як такий спосіб захисту порушених прав є єдино ефективним засобом юридичного захисту в національному органі у світлі норм ст. 307 даного Кодексу.
Запропонований особою, яка подала скаргу спосіб захисту порушених прав не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 307 КПК України, а тому застосований бути не може, так як не може сприйматися, як ефективний, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачений, відповідно і скарга підлягає частковому задоволенню.
З цих підстав слідчий суддя, керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376, 534 КПК України,

постановив:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 14.09.2019 року за №0007709, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк- задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, який здійснює досудове розслідування у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 14.09.2019 року за №0007709, вчинити дію передбачену ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити у його задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням ОСОБА_4 від 06.12.2019 року (надійшло до УП 06.12.2019 року за вх. № Х-5236), в строки визначені ст. 220 даного Кодексу та з урахуванням положень ст.ст. 28, 221, 223 КПК України.
В іншій частині у задоволенні скарги - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя: