печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000007 від 23.04.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 425, ч. 3 ст. 426, ч. 3 ст. 422 КК України,

ВСТАНОВИВ:
02.06.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000007 від 23.04.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 425, ч. 3 ст. 426, ч. 3 ст. 422 КК України, а саме:

- лист Головного управління зв`язку та інформаційних систем ГШ ЗС України № 308/41/1198/дск від 26.06.2018 на 1 арк.;

- лист Головного управління зв`язку та інформаційних систем ГШ ЗС України № 308/41/132 дск від 28.01.2020 на 1 арк.;

- копія листа військової частини НОМЕР_1 на вихідний № 308/41/132 дск, листа № 665/169 від 04.02.2020 на 1 арк.;

- схема організації телефонного зв`язку гарантованої стійкості № 055т від 05.02.2015 на 1 арк., таємно;

- лист Головного управління зв`язку та інформаційних систем ГШ ЗС України № 319/33/326т від 08.04.2017 на 4 арк.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів клопотання, слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007 від 23.04.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 425, ч. 3 ст. 426, ч. 3 ст. 422 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що уповноваженими на виконання функцій державного контролю у сфері захисту інформації представниками Департаменту державного контролю Адміністрації Держспецзв`язку (далі ДДК) у ході планової перевірки національного контингенту в Косово, Республіка Сербія (військова частина НОМЕР_2 , з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) установлено ряд порушень, що призводять до компрометації системи засекреченого зв`язку, виріб Т-230-1А, та технічної документації до нього, що спричинює тяжкі наслідки забезпеченню інформаційної безпеки та обороноздатності держави. За результатами планової перевірки складено Акт № 11/02/01/Б-44Т від 06.02.2020, який є таємним.

Як зазначено у клопотанні, згідно вказаного акту виявлено втрату технічної документації на один комплект обладнання Т-230-1А (гриф обмеження доступу «цілком таємно»). В паспорті-формулярі технічна документація зазначена як наявна при обладнанні, відмітки про її передачу, знищення або вивезення на територію України відсутні. У військовій частині на території України, з якої обладнання тимчасово вивозилось до Косово, вказана технічна документація на даний час також не виявлена.

Окрім того, зазначеним актом встановлено не облікований комплект ЗІП № 2 (запчастина і приладдя) до виробу Т-230-1А, до складу якого входять секретні плати, що містять держану таємницю.

Прокурор у клопотанні зазначає, що ДДК Адміністрації Держспецзв`язку систематично листами від 27.08.2014 № 0429т, від 14.01.2016 № 11/02/01-74т, від 20.04.2017 № 35081-Ет, від 30.03.2018 № 654т та від 31.05.2019 № 11/02/01/Б-64цт інформувало керівництво Генерального штабу про відсутність централізованого обліку спеціальних документів (гриф секретності «цілком таємно» та «особливої важливості») та засобів спеціального зв`язку (гриф обмеження доступу «цілком таємно»), а також контролю за їх обліком та поводженням у ЗС України та МО України. Вказаними листами ДДК Адміністрації Держспецзв`язку наполягали на проведенні інвентаризації вказаних носіїв секретної інформації.

Не зважаючи на вищевикладене, відповідні управлінські рішення керівництвом ГУЗІС ГШ ЗС України не прийняті, заходи з повернення обладнання, встановлення обставин втрати обладнання та технічної документації, а також із забезпечення обліку та контролю не здійснені.

З урахуванням викладеного, у діях військових службових осіб з числа керівництва ГУЗІС ГШ ЗС України, а також військових службових осіб військової частини НОМЕР_2 , вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 425, ч. 3 ст. 426, ч. 3 ст. 422 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 28.05.2020 здійснено проведення обшуку у приміщенні військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході здійснення обшуку виявлено та вилучено документи пов`язані із рухом виробу Т-230-1А та комплекту ЗІП № 2 до нього.

28.05.2020 року вилучені в ході проведення обшуку речі та документи постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_3 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000007 від 23.04.2020.

Таким чином, як зазначив прокурор у клопотанні, з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вищезазначене майно, оскільки у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на документи, вилучені в ході проведення обшуку приміщення військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- лист Головного управління зв`язку та інформаційних систем ГШ ЗС України № 308/41/1198/дск від 26.06.2018 на 1 арк.;

- лист Головного управління зв`язку та інформаційних систем ГШ ЗС України № 308/41/132 дск від 28.01.2020 на 1 арк.;

- копія листа військової частини НОМЕР_1 на вихідний № 308/41/132 дск, листа № 665/169 від 04.02.2020 на 1 арк.;

- схема організації телефонного зв`язку гарантованої стійкості № 055т від 05.02.2015 на 1 арк., таємно;

- лист Головного управління зв`язку та інформаційних систем ГШ ЗС України № 319/33/326т від 08.04.2017 на 4 арк.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1