Справа № 193/1014/19
ВИРОК
19 березня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`ївка-2, Софіївського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, крепільника ПАТ «КЗРК», одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина 2016 р.нарождення, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участі учасників кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_3
Обвинувачений ОСОБА_3 05.05.2019 року приблизно о 23:30 год. прибув до території КЗ «Ордо-Василівський сільський клуб» за адресою вул. Весняна, 50-А с. Ордо-Василівка Софіївського району Дніпропетровської області разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Перебуваючи за вище вказаною адресою ОСОБА_7 зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 між якими на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин відбулася словесна сварка, яка переросла в бійку. З метою завадити зазначеній події, втрутились ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Намагаючись захистити свого брата потерпілий ОСОБА_10 під час бійки наніс ОСОБА_3 декілька ударів в область голови та впав на землю. Після чого на ґрунті завданого фізичного болю та виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому.
Після чого, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання підійшов до ОСОБА_10 , який лежав на землі та наніс останньому три удари правою ногою в область ребер справа. В наслідок чого останньому спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи №755 від 30.05.2019 року тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми груді-перелом 10,11,12 ребер по правій задньо-паховій лінії, ускладнені гемопневомотораксом. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про їх утворення від дії тупого предмета (предметів) за механізмом удару. Травмуючими предметами могли бути кулаки руки, взута нога та інші тупі предмети, які мали подібні властивості. За своїм характером ушкодження відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3 й «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.
Ці умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України за ознаками тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, підтвердив обставини скоєного кримінального правопорушення. Пояснив, що він дійсно завдав потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження. Вказує, що добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що між ним та обвинуваченим ОСОБА_3 дійсно виникла сварка, внаслідок якої, обвинуваченим було завдано йому тілесні ушкодження. Просив обвинуваченого суворо не карати, оскільки на час розгляду справи обвинуваченим в повному обсязі відшкодувано йому завдану моральну шкоду. Претензій до обвинуваченого не має, просить цивільний позов залишити без розгляду.
Під час судового розгляду у зв`язку із визнанням обвинуваченим винуватості було заявлено клопотання про застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
З`ясувавши думку обвинуваченого та потерпілого, які не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими обвинувачений, потерпілий та прокурор погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та ухвалив застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому та потерпілому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин, вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в суді.
Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого та потерпілого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України доведена в повному обсязі, за ознаками тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання, суд керується положенням ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обтяжуючих покарання обставин, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Пом`якшуючими покарання обставинами, згідно п.п. 1,2 , ч.1 ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до класифікації тяжкого злочину, обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітнього сина 2016 р. народження, працює, не є особою з інвалідністю, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Досудовою доповіддю органу пробації встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 оцінюються як низький. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не ставить високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на обвинуваченого обов`язків згідно ст.76 КК України.
Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Так, приймаючи до уваги обставини справи, думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, враховуючи особу винного, тяжкість злочину, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не ставить високу небезпеку для суспільства, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, та вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, ч.3 ст.76 КК України, передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням.
Згідно п.2 ч.3 ст.76 КК України, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У відповідності до вимог ч. 4 ст.76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.
Так, з урахуванням викладених норм права, суд вважає необхідним додатково покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, що передбачено п.2 ч.3 ст.76 КК України.
Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз- відсутні.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 слід залишити без розгляду.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд-
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням на 3 (три) роки , якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином - залишити без розгляду.
Речові докази: мобільний телефон «Keneksi» Е1 чорного кольору з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», який згідно розписки знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_10 залишити в користуванні потерпілого ОСОБА_10 .
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: