В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2020 року

м.Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження №0000024 від 09.01.2014 за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрушки Уманського району Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, є батьком неповнолітніх дітей 2005 та 2011 року народження, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України, а саме у замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Так, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_11 06.01.2014 близько 16 години 40 хвилин, керуючи транспортним засобом «Mersedes-Benz310», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому на передньому пасажирському сидінні знаходився старший слідчий СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області капітан міліції ОСОБА_9 , та рухаючись по автодорозі Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, в напрямку м. Умань, зі швидкістю 80 км/год., поблизу с. Гродзеве Уманського району Черкаської області, біля 558км-540м вказаної автодороги, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 являється працівником правоохоронного органу та перебуває при виконанні службових обов`язків, пов`язаних і розслідування кримінального провадження №0000019 від 03.01.2014, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 , здійснив замах на вбивство останнього, а саме, усвідомлюючи, що праворуч від автодороги по ходу його руху розташований яр у вигляді впадини, не зменшуючи швидкості, умисно вчинив з`їзд автомобілем з автодороги в право, шляхом різкого раптового повороту керма автомобіля в праву сторону, внаслідок чого автомобіль проїхав по нахилу яру та вдарився в бетонну споруду для відводу стічної води, в результаті лобового зіткнення автомобіля з бетонною спорудою ОСОБА_9 отримав компресійний перелом тіла 2 поперекового хребця, який згідно висновку судово-медичної експертизи №94 від 11.02.2014 відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Мотиви суду, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Статтею 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновків про недоведеність того, що в діянні ОСОБА_11 є склад кримінального правопорушення передбаченого ст.348 КК України (п.3 ч.1 ст. 373 КПК).

Так, за нормами ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Суд самостійно не може визначити обставини, які не встановлені під час досудового розслідування.

Стороною обвинувачення не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону щодо доказування мотиву злочину, що також і не зазначено в обвинуваченні ОСОБА_11 .

З цього приводу суд констатує наступне:

1.Ваговими доказами, на які посилається прокурор є: відомості, які отримані під час огляду місця події (т.4 а.с. 10-25), висновок експерта №4/35 від 10.02.2014 (т.4 а.с. 30-47), висновок експертів за результатами комплексної металознавчої, трасологічної і автотехнічно експертизи №2467/14-33/4334/14-52 від 22.04.2013 (т.4 а.с. 70-75), висновок експерта №4/251 від 13.06.2014 (т.4 а.с. 93-96), які у сукупності доводять працездатність ходової частини та гальмівної частини автомобіля «Mersedes-Benz310» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також висновки експерта №94 від 11.02.2014 про виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_15 , їх локалізація, ступінь та характер виникнення. Суд погоджується, що вони є допустимими доказами, водночас вони доводять лише факт дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої були ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

При цьому суд перевіряючи винуватість ОСОБА_11 щодо причетності його до замаху на вбивство ОСОБА_9 не вправі виходити виключно з факту наявних у потерпілого тілесних ушкоджень, не отримавши докази, що моли б довести суб`єктивну сторону злочину, зокрема які б могли свідчити про мотиви обвинуваченого.

2.В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину не визнавав, суду пояснив, що в автомобілі він був один. Версія потерпілого ОСОБА_9 , про нібито перебування його разом з ним в автомобілі, він розцінює як штучне створення доказів з метою його оговорення у вчиненні злочину, якого він не вчиняв. Крім того, обвинувачений на підтвердження сумнівів у отриманні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 суду вказав, що швидка медична допомога на місце дорожньо-транспортної пригоди не викликалась, потерпілий звернувся за медичною допомогою значно пізніше.

3.Судом нижче проаналізовані всі докази сторони обвинувачення, якими, на думку прокурора, доводиться винуватість ОСОБА_11 , та наведена мотивація їх неприйняття судом:

4.Потерпілий ОСОБА_9 в суді повідомив, що в 2014 році він працював старшим слідчим слідчого відділу Уманського міськвідділу УМВС. В його провадженні перебувало кримінальне провадження за фактом безвісті зниклої громадянки ОСОБА_16 . На виконання ухвали слідчого судді 06.01.2014 був проведений обшук в приміщенні магазину в с. Левківка Новоархангельского району Кіровоградської області, де здійснював свою підприємницьку діяльність ОСОБА_11 . В результаті чого був вилучений мобільний телефон зниклої жінки. Вперше побачив ОСОБА_11 під час обшуку 06.01.2014. Як він пояснив цей телефон він купив у невідомої особи. Для з`ясування обставин ОСОБА_11 було запропоновано проїхати в ОСОБА_17 міськвідділ на його автомобілі мікроавтобусі «Mersedes». Під час руху розмовляли на побутові теми. Не помічав, щоб ОСОБА_11 був схвильований. З якою швидкістю їхали не пам`ятає. Під час розмови ОСОБА_11 проголосив: «Пробач, якщо зможеш…», різко вивернув руля і скерував автомобіль в кювет. Від таких дій автомобіль вдарився в бетонну споруду для відводу стічної води, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження.

Із показань потерпілого судом взято до уваги, що потерплий ОСОБА_9 і обвинувачений ОСОБА_11 до події один одного не знали, разом перебували декілька годин, після проведення обшуку ОСОБА_11 не був в статусі підозрюваного або затриманого. Суд робить висновки, що потерпілий не вказав на будь-який привід, який би породжував завчасний або раптовий злочинний намір у ОСОБА_11 для позбавлення потерпілого життя в зв`язку з невдоволенням виконанням ОСОБА_9 службових обов`язків (мотив), або з метою недопущення такої діяльності, припинення її, зміни її характеру тощо.

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_9 , а також відомості слідчого експерименту з ним (т.4 а.с. 77-84), суд наголошує, що справедливість судового розгляду аналізується не в якійсь частині, а в цілому. Показання потерпілого не можуть обґрунтувати безсумнівний висновок про наявні обставини, які лягли в основу обвинувачення, так як такі відомості не підтверджується іншими доказами, які б могли виключити будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду.

5.Не доводять таких підстав і показання свідків, які отримані під час судового засідання, зокрема:

Свідок ОСОБА_18 (експерт-криміналіст) суду показав, що ОСОБА_9 проводив огляд місця події магазину в с. Левківка Новоархангельского району Кіровоградської області. Після огляду ОСОБА_11 було запропоновано проїхати в Уманський міськвідділ поліції для дачі пояснень. Ліхута разом із Мельником сіли в автомобіль Мельника, останній був за кермом. Він повертався в Умань в іншому автомобілі. Біля в`їзду в ОСОБА_19 йому зателефонували і повідомили про дорожньо-транспортну пригоду. Коли під`їхали до місця аварії, то ОСОБА_15 і ОСОБА_20 сиділи біля автомобіля, який був пошкоджений. Зі слів ОСОБА_21 скерував автомобіль із дороги. ОСОБА_22 для оголошення ОСОБА_20 підозри не було.

Із показань свідка ОСОБА_23 встановлено, що він також був учасником слідчо-оперативної групи під час ошуку в магазині ОСОБА_20 . Конфліктів у ОСОБА_20 та ОСОБА_15 не було. Ліхута їхав до ОСОБА_19 разом із ОСОБА_20 в його автомобілі. Мельник був за кермом. Він їхав в іншому автомобілі. Хтось повідомив, що трапилась дорожньо-транспортна пригода. Коли під`їхав на місце він спостерігав ОСОБА_20 та ОСОБА_15 . Останній скаржився на біль у спині. Зі слів колег він дізнався, що ОСОБА_20 , нібито, хотів скерувати автомобіль на зустрічну смугу дороги у вантажний автомобіль, а з`їхав у кювет.

Свідок ОСОБА_24 (працівник правоохоронного органу, учасник слідчої дії у ОСОБА_20 ) по суті дав аналогічні показання, також повідомив, що ОСОБА_20 під час обшуку поводив себе спокійно. Був на місці пригоди після того як автобус під керуванням ОСОБА_20 раптово «злетів» з дороги в кювет. Чи розповідав ОСОБА_15 комусь з яких причин автобус виїхав у кювет не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_25 (був у складі слідчо-оперативної групи) суду повідомив, що не бачив обставин дорожньо-транспортної пригоди (їхав в іншому автомобілі), після повідомлення про неї повернувся на місце аварії. Від ОСОБА_15 дізнався, що ОСОБА_20 умисно з`їхав із дороги.

Свідок ОСОБА_26 (працівник поліції) повідомив, що він знаходився в іншому автомобілі, який рухався за мікроавтобусом, в якому знаходились ОСОБА_20 та ОСОБА_15 . Бачив як автобус різко «взяв вправо» і з`їхав у кювет. Після аварії ОСОБА_15 лежав на землі та тримався за спину. Він чув як ОСОБА_20 сказав: «Навіщо це я зробив?...».

6.Аналізуючи показання свідків суд робить висновки, що дійсно була пригода, за якою автомобіль під керуванням ОСОБА_11 «Mersedes-Benz310» реєстраційний номер НОМЕР_1 раптово змінив напрямок руху та з`їхав з автодороги в кювет, а вподальшому зіткнувся із бетонною спорудою. Також із показань цих свідків встановлено, що всі вони після аварійної ситуації спостерігали як ОСОБА_20 так і Ліхуту біля вказаного транспортного засобу.

7.Водночас деяка інформація, яка повідомлена свідками щодо досліджуємих обставин, ґрунтується на поясненні іншої особи (показання з чужих слів ст. 97 КПК України), зокрема свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_25 заявили, що їм стало відомо чому з`їхав автомобіль із траси безпосередньо від ОСОБА_15 . Свідок ОСОБА_23 заявив, що про ці обставини йому стало відомо зі слів колег, але конкретно від кого він не зміг повідомити.

8.Варто уваги, що всі свідки майже одночасно потрапили на місце аварії, а тому всі мали можливість спостерігати, що відбувалось із ОСОБА_20 і ОСОБА_15 (де вони знаходились, їх поведінка, і насамперед їх висловлювання). Однак свідок ОСОБА_24 взагалі не пам`ятає чи казав Ліхута комусь про причини аварії, а свідок ОСОБА_26 заявив, що, нібито, чув від ОСОБА_20 висловлювання: «Навіщо це я зробив?...», про яке жоден із свідків не повідомляв.

9.Показання свідків ОСОБА_24 і ОСОБА_26 підривають довіру щодо достовірності показань решта свідків, які прямо чи непрямо заявляли про причини аварії, а саме свідому поведінку ОСОБА_20 , який начебто умисно скерував автомобіль у кювет. Таким чином суд не допускає як доказ показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_25 так як сумнівається у переконливості відомостей, які повідомили ці свідки.

10.Аналізуючи пояснення свідків та потерпілого суд встановив, що між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_9 не було конфлікту, навіть нетривалого. Скерування Мельником транспортного засобу із дороги в кювет стало цілковито несподіваним для потерпілого, про що він сам заявив в суді. Обставини події вказують на те, що все трапилось у надто короткий проміжок часу, впродовж якого у обвинуваченого ОСОБА_20 не міг сформуватись умисел на вбивство потерпілого.

11.Таким чином, в даному конкретному випадку суд не може пояснити, якими обставинами справи доводять наявність мотиву, а від так умислу ОСОБА_11 на замах на вбивство ОСОБА_9 , який є необхідним елементом складу злочину. Недоведеність суб`єктивної сторони пред`явленого обвинувачення вже сама собою є достатньою підставою для визнання недоведеним обвинувачення в цілому.

12.Крім того, не може залишитись поза увагою відсутність доказів доведеності стороною обвинувачення факту усвідомлення обвинуваченим того, що ОСОБА_9 , був працівником правоохоронного органу. Так суд має констатувати, що під час обшуку у ОСОБА_11 в магазині в с. Левківка Новоархангельского району Кіровоградської області були присутні близько десяти працівників правоохоронних органів, серед яких був потерпілий ОСОБА_15 . У сукупності з обстановкою на місці, де проводився обшук, відсутністю форменого одягу працівників поліції не можуть свідчити про ідентифікацію обвинуваченим ОСОБА_15 як працівника правоохоронного органу. Будь-яких даних про те, що згаданий правоохоронець пред`явив особі службове посвідчення працівника міліції, або ним було вчинено дії, які б вказували, що він є слідчим (факт вручення або підписання процесуального документу ОСОБА_20 , який оформив ОСОБА_15 ), до матеріалів кримінального провадження не долучено і суду не пред`явлено.

Навіть у спецповідомленні (т.3 а.с. 141) було зазначено, що виїзд до м. Новоархангельськ буде здійснений на власних автотранспортних засобах, що також не дає підстав для уподібнення того, що це прибули працівники правоохоронних органів.

Єдиним документом, який містить інформацію, що ОСОБА_9 на період подій був старшим слідчим СВ Уманського МВ УМВС капітаном міліції, є висновок службового розслідування від 19.02.2014 (т. 4 а.с. 87-89), який складений вже під час досудового розслідування, а тому вказаний документ суд визнає неналежним доказом в розумінні положень ст. 85 КПК України, тобто він прямо чи непрямо не підтверджує, що на момент проведення обшуку ОСОБА_11 усвідомлював, що ОСОБА_9 був працівником правоохоронного органу.

13.Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

14.При ухваленні вироку суд врахував висновки рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45), та при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо досліджуємих фактів. Таких фактів під час судового розгляду кримінального провадження стосовно обвинувачення ОСОБА_11 за ст. 348 КК України суд не встановив.

15.З огляду на викладене, суд приходить до висновків про відсутність доказів того, що ОСОБА_11 мав умисел, який би підкріплений відповідним мотивом для замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, в зв`язку з чим суд приймає рішення визнати ОСОБА_11 невинуватим та виправдати за недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

Рішення щодо цивільних позовів.
16.Потерпілим ОСОБА_9 заявлені цивільні позови до ОСОБА_11 про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди (т.1 а.с. 11-14), однак враховуючи, що судом ОСОБА_11 виправданий, суд, керуючись ч.3 ст. 129 КПК України, залишає вищевказані позови без розгляду.

Рішення щодо речових доказів.
17.Автомобіль «Mersedes-Benz310» реєстраційний номер НОМЕР_1 та його складові деталі: поперечна рульова тяга та два металевих пальці - необхідно повернути законному володільцю ОСОБА_11 (т.3 а.с. 35, 105).

18.Документи службового розслідування (т.3 а.с. 143) залишаються в матеріалах кримінального провадження.

Рішення щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
19.В зв`язку з виправданням ОСОБА_11 процесуальні витрати на загальну суму 8481,00 грн. необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Заходи забезпечення кримінального провадження.
20.На момент ухвалення вироку запобіжний захід у ОСОБА_11 відсутній.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати ОСОБА_11 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 348 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Заявлені цивільні позови потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази: автомобіль «Mersedes-Benz310» реєстраційний номер НОМЕР_1 та його складові деталі: поперечна рульова тяга та два металевих пальці повернути законному володільцю ОСОБА_11 ; документи службового розслідування залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на загальну суму 8481,00 грн. компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження також мають право на отримання в суді копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

присяжні ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5