Справа № 199/4877/19
ВИРОК
іменем України

02.06.2020 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000256 від 18.03.2019 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська,громадянина України, освіта середня, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_5 , обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2019 близько 12:55 години водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Traffic», естонській реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі естонського свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.04.2018 належить громадянину Мексики ОСОБА_7 , рухався по сухому покриттю у другій смузі для руху проїзної частини вул. Калинової з боку вул. Артеківської у напрямку пр. Слобожанського в Амур-Нижньодніпровському районі у місті Дніпрі.

В зазначений вище час водій ОСОБА_3 , здійснюючи рух по другій смузі вул. Калинової, в районі будинку № 15-А/1, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, маючи можливість об`єктивно виявити пішохода ОСОБА_5 , яка стояла на проїжджій частині, відкривши водійські двері автомобіля «Peugeot 208», н.з. НОМЕР_3 , який було припарковано у правій смузі для руху попутного йому напрямку, змінив напрямок свого руху праворуч, виїхав на першу смугу, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого на першій смузі допустив наїзд передньою правою бічною частиною керованого ним автомобіля «Renault Traffic», естонській реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_5 , одночасно контактуючи з лівою бічною частиною автомобіля «Peugeot 208», н.з. НОМЕР_3 , та, не зупиняючись, покинув місце події.
Своїми діями водій автомобіля «Renault Traffic», естонській реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 2.10 (а - е) та 10.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

- п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;
- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
- п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;
в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;
г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;
ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;
д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;
е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»;
- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритих переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у нижній третині зі зміщенням уламків, розриву сухожилку довгого розгинача 1-го пальця лівої стопи, масивної забійно-рваної рани нижньої третини лівої гомілки в проекції переломів, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитавши в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_5 , свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, заявив про щиросердне каяття у вчиненому та показав, що 18.03.2019 близько 12:55 години він керував автомобілем «Renault Traffic», естонській реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у другій смузі для руху вул. Калинової у напрямку пр. Слобожанського зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. В салоні автомобіля перебував його знайомий на ім`я ОСОБА_8 , якого він повинен був його підвезти до пр. Слобожанського. Коли він змінив напрямок руху автомобіля праворуч, виїхавши на першу смугу вул. Калинової, потерпілу не помітив, як і сам момент наїзду на неї та на автомобіль, який було припарковано. В той же час він почув хлопок та побачив, що праве дзеркало заднього виду склалося. Він припустив, що міг зачепити припаркований автомобіль, але зупинитися не міг через те, що під`їжджав до перехрестя вул. Калинової з пр. Слобожанським, у зв`язку з чим вирішив повернути направо та зупинитися в спеціально відведеному місці. В цей момент його автомобіль обігнав джип, який посигналив йому та чоловіки з нього сказали йому, що він збив пішохода. Він зупинив автомобіль в місці для паркування та повернувся на вул. Калинову, де побачив автомобіль потерпілої, поліцейських та швидку, яка госпіталізувала потерпілу.

Суд визнає покази обвинуваченого ОСОБА_3 , як доказ його винуватості, що відповідає положенням ст. 95 КПК України, враховуючи те, що ці покази обвинуваченого узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що в обідній час 18.03.2019 вона припаркувала свій автомобіль по в районі будинку № 15-А/1 по вул. Калинова. Повертаючись до автомобіля, подивилася направо та побачила, що позаду на найближчому перехресті горить червоний сигнал світлофора, вийшла на дорогу та пішла вздовж бордюру до свого автомобіля. Обійшовши свою машину, впритул підійшла до автомобіля, прочинила двері, не відкривши їх повністю, з позиції безпеки. В цей момент відчула удар, полетіло скло та побачила, як від її автомобіля від`їжджав мікроавтобус. Вона впала вздовж свого автомобіля, її голова лежала біля лівого заднього колеса. Від удару отримала тяжкі ушкодження, оскільки в неї був відкритий перелом лівої ноги, від чого вона відчувала нестерпний біль. Перехожі викликали швидку допомогу, яка її госпіталізувала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він стояв біля квіткового ринку по вул. Калинова. Побачив, як жінка підходить до автомобіля, а за нею в метрах 15 їхав білий мікроавтобус. Коли жінка підійшла до автомобіля, вона зупинилася та чекала, поки проїдуть автомобілі поруч, після чого почала відкривати двері. В цей момент по вул. Калинова в напрямку пр. Слобожанський їхав мікроавтобус, який цю жінку збив жінку. В момент зіткнення мікроавтобус, який збив жінку, похитнувся та поїхав далі у напрямку пр. Слобожанського. Під`їхали хлопці на джипі, яким він сказав про побачене.

Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту з планом-схемою та фото-таблицею до нього від 09.04.2019 свідок ОСОБА_9 на місці дорожньо-транспортної пригоди дав покази щодо обставин наїзду мікроавтобусом на пішохода ОСОБА_5 , під час якого зазначив, що 18.03.2019 приблизно о 12:50 годині він знаходився на тротуарі вул. Калинової в районі квіткового ринка та побачив як з пункту обміну валют вийшла жінка, яка, пройшовши до проїжджої частини, вийшла на дорогу та вздовж бордюрного каменю пройшла до передньої частини припаркованого автомобіля «Peugeot 208», який стояв у першій смузі для руху, обійшла його спереду та підійшла до передньої водійської двері, яку відчинила. У цей момент у другому ряду рухався по вул. Калиновій у напрямку пр. Слобожанський з боку вул. Артеківської автомобіль «Renault Traffic», який, коли пішохід жінка вже стояла біля водійської двері автомобіля «Peugeot 208» та відкрила їх, змінив напрямок свого руху праворуч та скоїв наїзд на пішохода жінку та відкриті водійські двері автомобіля «Peugeot 208», після чого автомобіль «Renault Traffic» з місця події зник у напрямку пр. Слобожанського.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він їхав в автомобілі зі знайомим ОСОБА_11 по вул. Калиновій, де побачив припаркований автомобіль з виламаними дверима. Люди сказали, що відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого водій залишив місце пригоди. Далі він зі знайомим поїхав, де побачив мікроавтобус, водію якого повідомили про необхідність зупинитися. Водій зупинився в паркувальному кармані в районі вул. Донецької на пр. Слобожанському у місті Дніпрі та пішов до місця дорожньо-транспортної пригоди. Коли водій вийшов з автомобіля, вів себе дещо знервовано.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він, керуюючи автомобілем, рухався по вул. Калинова, де почув звук удару та побачив чоловіка, який біг та повідомив, що сталася дорожньо-транспортна пригода та винуватець події залишив місце пригоди. Він продовжив свій рух, щоб наздогнати водія. Коли він порівнявся з мікроавтобусом під керуванням ОСОБА_3 , через вікно сказав йому зупинитися, на що ОСОБА_3 погодився, відповівши, що не побачив, як сталася дорожньо-транспортна пригода.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що у березні 2019 року він сидів в своєму автомобілі, яке було припарковано праворуч по відношенню до пр. Слобожанського, поблизу квіткового ринку по вул. Калинова у місті Дніпрі. Почувши хлопок, який був схожий на зіткнення автомобілів, спочатку уваги цьому не придав. Коли почув крик, вийшов з автомобіля та побачив жінку, яка лежала на проїжджій частині. Викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона перебувала на робочому місці за прилавком квіткового магазина, розташованого вздовж вул. Калинова. Почула звук удару та розбитого скла, вийшла з магазину та побачила автомобіль з відкритими дверима, біля якого лежала жінка. Двері автомобіля були вивернуті в зворотній бік. З криків людей зрозуміла, що другий учасник дорожньо-транспортної пригоди покинув місце зіткнення. Викликала поліцію.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фото-таблицею та схемою до нього від 18.03.2019 слідує, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є проїзна частина, розташована в районі буд. № 15-А/1 по вул. Калинова у місті Дніпрі. Проїзна частина має асфальтно-бетонне покриття, яке сухе та чисте, нерівності та пошкодження відсутні. Рух здійснюється в двох напрямках, з наявністю 2 смуг зустрічного напрямку. На момент огляду загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія не обмежена.
Згідно висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 11/10.2/337 від 07.05.2019 слідує, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Renault Traffic», естонський реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходяться в працездатному стані.

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 11/10.4/338 від 17.05.2019 слідує, що з урахуванням пошкоджень, отриманих транспортними засобами внаслідок їх взаємного контактування, механізму слідоутворення цих пошкоджень та деформацій, слід дійти висновку, що автомобіль «Renault Traffic», естонський реєстраційний номер НОМЕР_1 , своєю передньою частиною та правою боковою частиною автомобіля контактував з лівою боковою частиною автомобіля «Peugeot 208», н.з. НОМЕР_3 . Первинний контакт відбувся передньою частиною автомобіля «Renault Traffic» з лівою частиною автомобіля «Peugeot 208». У даному випадку мало місце поздовжнє, попутне зіткнення автомобіля «Renault Traffic», естонський реєстраційний номер НОМЕР_1 , з автомобілем «Peugeot 208», н.з. НОМЕР_3 під час якого поздовжні осі транспортних засобів були розташовані під кутом 0…20о відносно повздовжньої вісі автомобіля «Renault Traffic».

Згідно висновку експерта за результатами судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/385 від 23.05.2019 слідує, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Renault Traffic» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість наїзду на пішохода для водія автомобіля «Renault Traffic» ОСОБА_3 визначалась виконанням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволяли йому виконати їх. При заданому механізмові події дії водія автомобіля «Renault Traffic» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 1536е від 16.05.2019 слідує, що при експертизі потерпілої ОСОБА_5 у останньої виявлено тілесні ушкодження у вигляді: відкритих переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у нижній третині зі зміщенням уламків, розриву сухожилку довгого розгинача 1-го пальця лівої стопи, масивної забійно-рваної рани нижньої третини лівої гомілки в проекції переломів. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надходження на стаціонарне лікування в 6МКЛ, тобто і в термін, на який вказує обстежена та слідчий в клопотанні. Виявлені тілесні ушкодження в області лівої нижньої кінцівкиспричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, що діяли зі значною силою в область нижньої третини лівої гомілки, якими могли бути виступаючі частини транспортних засобів, за умов дорожньо-транспортної пригоди. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння згідно з п. 2.1.3-м «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.
Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджена як показами самого обвинуваченого, так і показами потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що всі докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час досудового слідства з ОСОБА_3 , який мав статус свідка, було проведено слідчий експеримент, про що складено відповідний протокол з планом-схемою та фото-таблицею до нього від 28.05.2019, під час якого свідок ОСОБА_3 дав покази щодо обставин даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Як слідує з ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно п. 1) ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи, що під час проведення 28.05.2019 слідчого експерименту ОСОБА_3 дав покази в якості свідка, якому були роз`яснені права та обов`язки свідка згідно ст.ст. 66, 67 КПК України та він був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань за ст. 385 КК України і за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, суд визнає даний протокол проведення слідчого експерименту на підставі п. 1) ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимим доказом, оскільки надалі, а саме: 30.05.2019, ОСОБА_3 був визнаний підозрюваним, а в подальшому набув статусу обвинуваченого.

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_5 звертала увагу суду на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому зазначено, що матеріальна шкода в результаті злочину, вчиненого ОСОБА_14 , не завдана; що обставини, які обтяжують відповідальність ОСОБА_3 , не виявлені, враховуючи наявність в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 135 КК України; що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття; що обвинувальний акт склав слідчий ОСОБА_15 , в той час, як обвинувальний акт підписав слідчий ОСОБА_16 .

Суд критично оцінює доводи потерпілої ОСОБА_5 , щодо невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України, зокрема і вимогам ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови про створення слідчої групи від 18.03.2019 у кримінальному провадженні № 0000256 за ч. 2 ст. 286 КК України була створена слідча група у складі слідчих: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Слідчий ОСОБА_15 до складу слідчої групи включений не був.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка, слідчий ОСОБА_16 показав, що саме він, як старший групи слідчих, склав обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 і зазначення в даному обвинувальному акті про те, що його складено слідчим ОСОБА_19 , є технічною опискою, враховуючи, що слідчий ОСОБА_19 не входив до групи слідчих у даному кримінальному провадженні і не здійснював жодних процесуальних дій в ньому.

На підставі викладеного суд вважає, що зазначення в обвинувальному акті відомостей про те, що його склав слідчий ОСОБА_19 є технічною опискою, яка істотно не вплинула на зміст обвинувального акта відносно ОСОБА_3 та не є суттєвим порушенням вимог ст. 291 КПК України, що могло би за собою потягти повернення обвинувального акта прокурору, враховуючи те, що учасники судового провадження з цього приводу відповідного клопотання суду не заявляли та вважали можливим призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Доводи потерпілої ОСОБА_5 про те, що в обвинувальному акті не зазначено про завдання їй матеріальної шкоди злочином, враховуючи її позовні вимоги, на думку суду не може свідчити про невідповідність обвинувального акта ст. 291 КПК України, оскільки під час досудового слідства потерпіла ОСОБА_5 цивільний позов не заявляла, а тому у слідчого не було процесуальних підстав на власний розсуд зазначити про спричинену потерпілій матеріальну шкоду, яка по цій категорії справ не є елементом складу злочину, який підлягає встановленню та обов`язковому доказуванню, враховуючи і вимоги ч. 2 ст. 61 та ч. 2 ст. 62 КПК України, відповідно до яких права та обов`язки цивільного позивача та цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду, приймаючи до уваги те, що потерпіла ОСОБА_5 подала цивільний позов після надходження обвинувального акта до суду.

Слід критично відноситися і до доводів потерпілої ОСОБА_5 щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України з приводу того, що під час досудового слідства не виявлено обставин, які обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 також вчинив і злочин, передбачений ст. 135 КК України, та що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Частиною 3 цієї статті передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, враховуючи, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000256, відомості про вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, враховуючи межі судового розгляду, в тому числі і щодо визначення обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням змісту обвинувального акта, який під час судового розгляду прокурором не змінювався та не доповнювався, відповідно суд не може входити в обговорення питання про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 135 КК України, та суд не може встановлювати на власний розсуд обставини, які обтяжують покарання, враховуючи їх відсутність в змісті обвинувального акта, що, в свою чергу, не свідчить про невідповідність обвинувального акта ст. 291 КПК України.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив необережний злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, неодружений, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, має посвідчення водія, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Суд не може віднести до обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, його заяву про щире каяття у вчиненому, оскільки таке каяття за своїм змістом не є щирим, враховуючи, що, на думку суду, воно висловлене лише як бажання пом`якшити свою відповідальність за вчинене, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 після вчинення злочину активно сприяв його розкриттю, про те, що після спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, через які остання і по цей час проходить тривале лікування, ОСОБА_3 вживав дієвих заходів щодо відшкодування завданих ним збитків або усунення заподіяної ним шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , з урахуванням змісту обвинувального акта, судом не встановлено.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
На підставі викладеного суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі.
Незважаючи на те, що вчинений ОСОБА_3 злочин є необережним, але даний злочин є тяжким, а, приймаючи до уваги поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , який після наїзду на пішохода залишив місце події, що інкриміновано останньому в обвинувальному акті, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпіла фактично потребує постійного стороннього догляду, суд вважає, що призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства не уявляється можливим, а тому покарання у виді позбавлення волі повинно бути призначено із реальним його відбуттям із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів та не буде становити особистий надмірний тягар для обвинуваченого.
У межах кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до ОСОБА_3 , АТ «СК «ІНГО», третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у відповідності до якого потерпіла просила суд:

1) стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь в якості відшкодування:

-матеріальну шкоду у розмірі 4049,45 гривень витрати на конверти, марки, пересилки документів сторонам та ін.;

-матеріальну шкоду у розмірі 1519,08 гривень витрати, пов`язані з придбанням медикаментів;

-матеріальну шкоду у розмірі 679,02 гривень витрати, пов`язані на придбання засобів гігієни;

-матеріальну шкоду у розмірі 58333,58 гривень втрата грошових коштів заробітної плати за період з 18.03.2019 по 30.04.2020;

-моральну шкоду у розмірі 944600 гривень;

2) стягнути з АТ «СК «ІНГО» на її користь в якості відшкодування:

- витрати на ремонт автомобіля у розмірі 90629,20 гривень;

- витрати на лікування у розмірі 43923,30 гривень;

- витрати на придбання ліків у розмірі 7696,44 гривень;

- витрати на оплату палати в лікарні у розмірі 2420 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що в результаті скоєного злочину їй завдано тяжкі тілесні ушкодження, що потягло за собою тривале лікування, через що вона вже витратила кошти в розмірі 59966,24 гривень.

Цивільний позивач ОСОБА_5 зазначає, що внаслідок вчинення злочину їй завдана і моральна шкода, яка обумовлена стражданнями та фізичним болем, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою з боку обвинуваченого щодо неї, душевними стражданнями, які вона оцінює в розмірі 944600 гривень.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала в повному обсязі заявлені нею позовні вимоги.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи опитаним в якості цивільного відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на скрутне матеріальне становище та завищену суму моральної шкоди.

Представник цивільного відповідача АТ «СК «ІНГО» ОСОБА_20 в судовому засіданні заперечив проти стягнення зі страхової компанії витрат на лікування ОСОБА_21 у розмірі, зазначеному цивільним позивачем, оскільки страхова компанія звернулось до лікаря спеціаліста ОСОБА_22 , яким складено звіт про експертну оцінку відшкодування шкоди у зв`язку із лікуванням потерпілої від 16.12.2019, де зазначено, що цивільним позивачем пред`явлено чеки на загальну суду 54627,40 гривень, з них 40179,26 гривень медичних послуг та засобів, що застосовуються при діагностиці і лікуванні отриманих травм або їх наслідків. Сума у розмірі 14448,14 гривень не підтверджена належним чином, зокрема чеки не читабельні, частина заявлених витрат, не відноситься до лікування, зокрема:

-лікарські засоби, які застосовуються при інших патологіях у розмірі 7300,67 гривень;

-харчі та засоби гігієни у розмірі 678,02 гривні;

-витрати, що не відносяться до медицини, інше та з необхідністю уточнення на суму 6469,45 гривень (безповоротна фінансова допомога, благодійні внески, зберігання та перевезення транспортного засобу, конверти, марки, пакети).

На думку представника цивільного відповідача обґрунтованими є витрати на лікування цивільного позивача в розмірі 40179,26 гривень.

Щодо витрат, пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу, цивільний відповідач визначив вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Peugeot», н.з. НОМЕР_3 відповідно до розрахунку № GK-11446-01-EST від 23.07.2019, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту вказаного автомобіля складають 88453,29 гривень. Цивільний позивач на підтвердження розміру своїх вимог щодо визначення розміру матеріального збитку пошкодженого автомобіля «Peugeot», н.з. НОМЕР_3 , надала рахунок наряд «Д341 від 14.06.2019 на суму 92664,64 гривні, а в якості доказу підтвердження оплати вищевказаного наряду надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 4 від 13.07.2019 на суму 90629,20 гривень, отже дана квитанція не підтверджує оплату рахунок наряд № Д341 від 14.06.2019.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши надані суду докази, вважає можливим цивільний позов ОСОБА_21 задовольнити частково.

Оскільки цивільним позивачем в позові здійснено розподіл сум відшкодування, стягнути які вона просить з відповідачів за позовом, що є абсолютним правом позивача, позовні вимоги ОСОБА_5 вирішуються у визначених нею межах.

Так, згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до приписів п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Як слідує з досліджених в судовому засіданні чеків на лікування цивільний позивач ОСОБА_5 через отримані тілесні ушкодження внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, на підставі вимог ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1195 ЦК України та вищевказаних вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування в розмірі 50980,16 гривень, оскільки ці витрати суд вважає обґрунтованими з урахуванням тяжкості заподіяної шкоди здоров`ю потерпілої, в результаті чого потерпіла отримала тяжку травму лівої нижньої кінцівки, у зв`язку з чим вона перенесла та продовжує відчувати значний фізичний біль, вимушена проходити довготривале лікування.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення витрат на її лікування у розмірі 50980,16 гривень та 90629,20 гривень витрат на ремонт автомобіля повинні бути стягнуті з АТ «СК «ІНГО», оскільки відповідно до договору міжнародного автомобільного страхування «Зелена карта» № 153238 автомобіль «Renault Traffic», естонській реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахований в Inges Kindlustuse AS, представником якого на території України є АТ «СК «ІНГО», а умови договорів міжнародного автомобільного страхування «Зелена карта» визначаються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, не підлягають стягненню з АТ «СК «ІНГО» витрати на оплату палати в лікарні у розмірі 2420 гривень, оскільки такі витрати потерпілої є благодійними, що слідує зі змісту квитанцій.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 до цивільного відповідача ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4049,45 гривень витрати на конверти, марки, пересилки документів сторонам та ін. задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги суперечать вимогам ст.ст. 122, 123 КПК України.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 до цивільного відповідача ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1519,08 гривень витрати, пов`язані з придбанням медикаментів задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги цивільним позивачем не конкретизовані, як і не підлягають відшкодуванню витрати у розмірі 679,02 гривень, пов`язані з придбанням засобів гігієни, оскільки такі витрати не обґрунтовані наданими медичними показаннями.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 до цивільного відповідача ОСОБА_3 в частині стягнення 58333,58 гривень втрати грошових коштів заробітної плати за період з 18.03.2019 по 30.04.2020 є обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам ч. 2 ст. 1195 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Суд дійшов висновку, що в результаті отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим на підставі вимог ст.ст. 1167, 1168 ЦК України.

Враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості, суд вважає, що відповідно глибині душевних страждань потерпілої буде відповідати сума компенсації моральної шкоди у розмірі 500000 гривень, що узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині слід відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 , якому належить автомобіль «Renault Traffic», естонській реєстраційний номер НОМЕР_1 , не є цивільним відповідачем у справі, є всі підстави для скасування арешту з автомобіля «Renault Traffic», естонській реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Питання про відшкодування витрат на залучення експертів суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , АТ «СК «ІНГО», третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 141609 (сто сорок одна тисяча шістсот дев`ять) гривень 36 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 58333 (п`ятдесят вісім тисяч триста тридцять три) гривні 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 (п`ятсот тисяч) гривень.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу, в сумі 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової транспортно-трасологічної експертизи, в сумі 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової автотехнічної експертизи, в сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 08 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.03.2019 на автомобіль «Renault Traffic», естонський реєстраційний номер НОМЕР_1 , - скасувати.
Речові докази:
-автомобіль «Renault Traffic», естонський реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_7 ;
-автомобіль «Peugeot 208» реєстраційний номер НОМЕР_3 , залишити ОСОБА_5 .
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1