Справа № 158/1383/20
Провадження № 1-кс/0158/439/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням начальника Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000432 від 06.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області звернувся слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням начальника Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000432 від 06.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Клопотання мотивував тим, що в період часу з 02.06.2020 року по 05.06.2020 року, невстановлена особа, перебуваючи у 134 кварталі 2 виділі Сокиричівського лісництва ДП "Ківерцівське ЛГ", здійснила незаконну порубку 18 дерев породи вільха сироростуча, чим спричинила вказаному вище державному підприємству матеріальних збитків, сума яких встановлюється.

Слідчим відділенням Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000432 від 06 червня 2020 року, розпочатого за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

05.06.2020 року в ході ОМП у с. Озеро Ківерцівського району, Волинської області, вул. Шевченка 10, на території домоволодіння, яким користується на праві власності гр. ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено орієнтовно один метр кубічний дров породи вільха, документи на яку були відсутні та які ймовірно були незаконно зрубані у 134 кварталі 2 виділ Сокиричівського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ».

Вказану лісопродукцію, а саме один метр кубічний дров породи вільха, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання до нижнього складу ДП «Ківерцівське ЛГ».

Приймаючи до уваги, що вищевказане майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, просить накласти арешт на вищевказане майно.

Слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 та начальник Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, до суду подали заяви про розгляд клопотання у їх відсутності.

Власник майна ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000432 від 06.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В ході проведення огляду домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , слідчим СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 було виявлено та вилучено орієнтовно один метр кубічний дров породи вільха, документи на яку були відсутні та які ймовірно були незаконно зрубані у 134 кварталі 2 виділ Сокиричівського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ».

Відповідно до ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи проводиться за правилами ст. 234 КПК України на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно ч. 3 ст. 233 КПК України якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.06.2020 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення огляду території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000432 від 06.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відмовлено.

Окрім того, як вбачається з постанови про прийняття матеріалів кримінального провадження до свого провадження від 06.06.2020 року кримінальне провадження № 0000432 від 06.06.2020 року прийняте слідчим СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 до свого провадження 06.06.2020 року, тоді як огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , проведений останнім 05.06.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 вказаної статті тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно до вимог ст. ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Однак, в матеріалах клопотання про арешт майна, слідчим не обґрунтовано відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи воно було знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі сліди злочину або було об`єктом злочинних дій, набуте злочинним шляхом (гроші, цінності та інші речі) або може бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних чи для спростування обвинувачення або пом`якшення відповідальності).

Також, слідчим СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 до матеріалів клопотання не долучено будь-яких доказів належності на праві власності домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , чи іншій особі у фактичному володінні якої воно знаходиться.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не є обґрунтованим, оскільки слідчим всупереч вимогам ч. ч. 1-4 ст. 170, ч. 3 ст. 171 КПК України не вказано підстави і мета такого арешту, та відповідне обґрунтування необхідності саме такого арешту, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевказане, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав вважати, що виявлене та вилучене майно може бути доказом злочину, могло зберегти на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, під час кримінального провадження, а тому у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-175 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням начальника Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000432 від 06.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1