Справа № 495/636/20
Номер провадження 1-кп/495/88/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000088 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, раніше судимого:

- 16.11.2010 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст.ст. 186 ч. 2, 190 ч. 2 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 23.12.2016 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.2 ст.190 КК України, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, до 4 років позбавлення волі. Звільнився 26.04.2019 по відбуттю строку покарання;

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4
потерпіла ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, в першій декаді січня 2020 року у обвинуваченого ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, а саме таємне викрадення каменю ракушняка (черепашника), що належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_5 , з подвір`я будинку АДРЕСА_2 , який також належить останній на праві приватної власності.

Далі, обвинувачений ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення зазначеного каменя ракушняка (черепашника), усвідомлюючи, що пропонує продати чуже майно, заздалегідь домовився про його реалізацію із ОСОБА_6 , якому не було відомо про скоєння цього кримінального правопорушення, та за умовами домовленості, останній погодився придбати у обвинуваченого ОСОБА_3 та особисто організувати переміщення зазначеного каменя ракушняка (черепашника) з місця його зберігання за адресою: АДРЕСА_2 до свого місця проживання АДРЕСА_3 .

Після цього, 14.01.2020, приблизно о 15:00 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, направлений на таємне викрадення чужого майна, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вказав ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким не було відомо про скоєння цього кримінального правопорушення, на камінь ракушняк (черепашник), що зберігався на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , що належить потерпілої ОСОБА_5 , пояснивши, що камінь ракушняк (черепашник), який він продає, а також домоволодіння, де він зберігається, ? належать йому.

Далі, обвинувачений ОСОБА_3 демонтував частину суцільного паркану у вигляді шиферних листів, встановлених на дерев`яні стовбури, навколо зазначеного подвір`я та проник на його територію, звідки він разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переніс та погрузив у кузов спеціалізованого вантажного самоскиду «Mercedes-Benz 814 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_8 та припаркованого останнім поряд із зазначеним подвір`ям, камінь ракушняк (черепашник) у кількості 150 штук, кожен з яких розмірами 38,0 см*18,0 см*18,0 см та вартістю 15 гривень 00 копійок за штуку, загальною вартістю 2250 гривень 00 копійок, тим самим обвинувачений ОСОБА_3 намагався таємно викрасти камінь ракушняк (черепашник) у кількості 150 штук, належний потерпілій ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його злочинні дії на місці скоєння кримінального правопорушення були зупинені потерпілою ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту потерпілої ОСОБА_5 та допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, допитом потерпілої та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що будинок по АДРЕСА_2 , де сталася крадіжка належить їй. На початку січня вона підходила до свого будинку та побачила, що невідомі особи вантажать камінь-ракушняк з її ділянки у автомобіль. Вона бачила, як обвинувачений, побачивши її, відразу втік. Як їй пояснили особи, які вантажили камінь, вони придбали його у ОСОБА_9 , так як той пояснив, що камінь його. Наразі обвинувачений з нею повністю розрахувався та вона не має до нього будь-яких претензій. Просила не позбавляти обвинуваченого волі.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що дійсно він скоїв крадіжку камінню потерпілої, оскільки йому були потрібні кошти. Зараз він працює та відшкодував потерпілій заподіяну шкоду. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у сховище.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 ,судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, посередню характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та не погашену судимість вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його каяття в скоєному.

Враховуючи викладене та те, обвинувачений ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за аналогічний злочин, проте належних висновків для себе не зробив, знов скоїв кримінальне правопорушення, його відношення до скоєного, а саме те, що він щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завданий збиток потерпілій і вона не має до нього будь-яких претензій та просила не позбавляти його волі, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на корить держави витрати за проведення судової товарознавчої експертиз в сумі 1 884 грн.

Речові докази: камінь-ракушняк у кількості 150 штук, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити їй.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, у зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди обвинуваченим ОСОБА_3 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, та на підставі санкції даної статті призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на корить держави витрати за проведення судової товарознавчої експертиз в сумі 1 884 грн.

Речові докази: камінь-ракушняк у кількості 150 штук, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити їй.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, у зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди засудженим ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1