УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2020 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Чара Каларського району Читинської області, ухвалою Київського районного суду м.Одесивід 10.02.2017 року приведено у відповідність із законодавством України вирок Рузаєвського районного суд Республіки Мордовія Російської Федерації від 04.04.2016 року та вважається засудженим за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,

- якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовлено.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та несправедливою по відношенню до нього. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначає, що на даний момент він вже відбув дві третини призначеного судом покарання. За час відбування покарання у «Південній виправній колонії (№51)» у м.Одеса стягнень не мав, навчався в ДНЗ «Південний навчальний центр № 51», характеризується позитивно, має заохочення керівництва вказаного центру, постійно не був працевлаштований у колонії, але працював тимчасово, має неповнолітню доньку.

За час відбування покарання у «Арбузинській виправній колонії (№83)» має одне заохочення.

Крім того, просить врахувати те, що усі стягнення відносно нього накладено під час відбування покарання в Російській Федерації та викликані негативним ставленням до нього з боку адміністрації, як до особи яка є ворогом для їх країни.

Стверджує, що став на шлях виправлення, в зв`язку з чим просить суд застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
У лютому 2020 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

З клопотання вбачалося, що у відповідності до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 10.02.2017 року приведено у відповідність із законодавством України вирок Рузаєвського районного суду Республіки Мордовія Російської Федерації від 04.04.2016 року, за яким його засуджено. Згідно вказаної ухвали ОСОБА_5 вважається засудженим за ч. 2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Зазначено, що ОСОБА_5 на даний час відбув дві третини призначеного судом покарання. За час відбування покарання стягнень не мав, навчався в ДНЗ «Південний навчальний центр № 51», характеризується позитивно, має заохочення керівництва вказаного центру. Всі стягнення відносно нього накладено під час відбування покарання в Російській Федерації та викликані негативним ставленням до нього з боку адміністрації, як до особи яка є ворогом для їх країни. Стверджує, що став на шлях виправлення.

Посилаючись на вказане, засуджений у клопотанні ставить на вирішення питання про застосування щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з тим, що засуджений вже звертався з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому йому було відмовлено Арбузинським районним судом Миколаївської області 09.08.2019 року, то у відповідності до вимог ч.7 ст.239 КПК України він мав право повторно звернутись до суду з вказаним клопотання не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, тобто після 09.08.2020 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до ОСОБА_5 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Відповідності до ухвали Київського районного суду м.Одеси від 10.02.2017 року приведено у відповідність із законодавством України вирок Рузаєвського районного суд Республіки Мордовія Російської Федерації від 04.04.2016 року, за яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.30, п.«г» ч.4 ст.228.1 КК РФ і застосуванням ст.64 КК РФ на 5 років 6 місяців позбавлення волі, без права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, без штрафу, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Згідно вказаної ухвали ОСОБА_5 вважається засудженим за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з утриманням в кримінально-виконавчій установі, визначеній органами, які відають виконанням покарання.

Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 07.02.2019 року, ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 10.02.2017 року змінено. ОСОБА_5 вважається засудженим за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на 5 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 04.04.2016 року. В строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.11.2015 року по 04.04.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, за який засуджено ОСОБА_5 , є тяжким злочином.

За змістом ст.81 КК України єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.7 ст.539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через шість місяців.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній вже звертався до Арбузинського районного суду Миколаївської області з клопотанням по умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У відповідності до ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09.08.2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Таким чином, згідно вимог ч. 7 ст. 239 КПК України ОСОБА_5 мав право повторно звернутись до суду з клопотання пор умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, тобто після 09.08.2020 року.

Не зважаючи на вказане, 04.02.2020 року ОСОБА_5 повторно звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тобто не дотримавшись визначеного ч. 7 ст. 539 КПК України.

В зв`язку з зазначеним, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність процесуальних підстав для задоволення клопотання засудженого та обґрунтовано відмовив ОСОБА_5 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Таке рішення суду постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону и є обґрунтованим та належним чином вмотивованим а тому підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: