ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1301/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 14 січня 2009 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 31 грудня 2010 року за відбуттям строку покарання;
- 25 січня 2013 року вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 06 жовтня 2016 року вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 20 квітня 2018 року за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки та покладено на обвинуваченого обов`язки передбачені ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації за межі України.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини, в короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком, через чотири місяці продовжив злочинну діяльність, не працевлаштований, що свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.

Згідно з вироком суду, 17 серпня 2018 року приблизно о 19 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні магазину «Брусничка-03146», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 69, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгової полиці, таємно викрав товар, а саме: лікер «Шеріданс», об`ємом 0,5 л, вартістю 295 гривень 20 копійок, віскі «Джоні Уокер Ред Лейбл», об`ємом 0,7 л, вартістю 340 гривні 55 копійок, віскі «Джоні Уокер Ред Лейбл», об`ємом 0, 5 л, вартістю 206 гривень 30 копійок, лікер «Бейліз», об`ємом 0, 5 л, вартістю 283 гривень 30 копійок, що належить ТОВ «Український Рітейл», чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 1 125 гривень 35 копійок. Після чого ОСОБА_6 , зник з місця вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинив ТОВ «Український Рітейл» матеріальну шкоду на загальну суму 1 125 гривень 35 копійок.
Крім цього, 20 серпня 2018 року приблизно об 11 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні магазину «Брусничка-03146», що розташований за адресою: м.Запоріжжя, бул.Шевченка, буд.69, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгової полиці, таємно викрав товар, а саме: віскі «Джоні Уокер Ред Лейбл», об`ємом 0,7 л, вартістю 340 гривні 55 копійок, віскі «Джоні Уокер Ред Лейбл», об`ємом 0, 5 л, вартістю 206 гривні 30 копійок, алкогольний напій «Метакса», об`ємом 0, 5 л вартістю 164 гривні 90 копійок, що належить ТОВ «Український Рітейл», чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 711 гривень 75 копійок. Після чого, ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинив ТОВ «Український Рітейл» матеріальну шкоду на загальну суму 711 гривень 75 копійок.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції, ухвалені нового вироку з урахуванням вимог апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, офіційно не працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, має тяжке захворювання. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, однак на строк наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Проте, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення, та, хоч і послався у вироку, але не достатній мірі врахував те, що ОСОБА_6 ніде не працює, раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні корисливі злочини, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин, раніше обвинуваченого звільняли від відбування покарання з випробуванням, але належних висновків він не зробив, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує те, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, судимості не зняті та не погашені, через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив корисливий злочин, ніде не працює, також колегія суддів враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, те, що він вину свою у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, що колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак на строк, наближений до мінімального, передбачений санкцією ч.2 ст.185 КК України - 2 роки, з реальним його відбуванням, тобто без застосування положень ст.ст.75,76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Cтрок відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даного вироку.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3