ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдинийунікальний номер справи: 663/3447/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/198/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А
іменем України
30 січня 2020 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001459 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 24.12.2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого-

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини

Цією ухвалою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 21.02.2020 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд послався на те, що на даний час ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились, фактичні обставини справи, відомості про особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в їх взаємозв`язку дають суду підстави для продовження обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що забезпечить належну поведінку обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить здійснення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги та доводи апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, звільнити ОСОБА_8 з-під варти, обравши йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що прокурором не доведено ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які б виправдовували тримання обвинуваченого під вартою та не взято до уваги вимоги ст. 178 КПК України щодо обставин, які враховуються при обранні запобіжних заходів. Обвинуваченому ОСОБА_8 не має сенсу переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки після отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які спричинили у подальшому смерть останнього, ОСОБА_8 жодних дій з метою переховування не вчиняв (хоча мав на це реальну можливість), навпаки надавав працівникам поліції пояснення з приводу подій, які відбувалися з потерпілим ОСОБА_9 , які повністю узгоджуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Відносно ж показів свідка ОСОБА_13 , то ОСОБА_8 пояснив, що вони є неправдивими, так як свідок сама може буті причетна до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, які спричинили його смерть. Допитана 27 грудня 2019 року потерпіла ОСОБА_14 підтвердила що свідок ОСОБА_13 повідомила їй іншу версію причин смерті її брата, а також те, що свідок ОСОБА_13 неодноразово, у тому числі у присутності потерпілої, вчиняла насильство відносно брата на ґрунті зловживання спиртними напоями. Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини одне тільки посилання судів на відповідну норму закону, яка передбачає ризики без вказання підстав, з яких вони вважають обґрунтованим твердження сторони обвинувачення про наявність ризиків не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Крім цього Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що національні суди на обґрунтування висновку про наявність реальної небезпеки втечі особи від правосуддя мають на підтвердження цього зазначати конкретні риси особистості підозрюваного, обвинуваченого, які можуть створювати визначені процесуальним законом ризики, та наводити конкретні підстави для обрання найсуворішого запобіжного заходу, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Обвинуваченому, його захиснику та іншим учасникам апеляційного розгляду було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції від вказаних учасників судового провадження не надходило.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у них.
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Оцінка Суду

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.
Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
В провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, триває судовий розгляд.
Оскаржуваною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть людини, за цей злочин передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років. Такий злочин носить підвищену суспільну небезпеку, оскільки життя людини є найвищою цінністю і це право є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним і захищається державою.
Доводи захисника про ігнорування судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, зокрема, що сама по собі тяжкість злочину, в якому обвинувачується особа або тяжкість покарання, що їй загрожує не є достатніми підставами для застосування виняткового запобіжного заходу, колегія суддів визнає безпідставними.
Зокрема, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_8 , який не працює, законних джерел заробітку та міцних соціальних зв`язків не має, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, і хоча судимості погашені, цей факт негативно характеризує особу обвинуваченого як такого, що схильний до систематичної злочинної діяльності.
Таким чином, колегія суддів вбачає існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у кримінальному провадженні не дослідженні всі докази, тобто на теперішній час триває судовий розгляд кримінального провадження по суті, що породжує ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 418, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 24.12.2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України до 21.02.2020 року включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: три підписи