Справа № 587/2812/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2020 року Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ст. 395 КК України,-
В провадженні Сумського районного суду Сумської області знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження строку під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовував його тим, що ризики, які були враховані перед цим судом під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились. А тому, просив продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 60 діб.
Представник цивільного позивача ОСОБА_4 пколадалася на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти даного клопотання, зазначив, що немає підстав для утримання його під вартою такий тривалий термін.
Захисник ОСОБА_6 також заперечувала проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, вважала, що немає жодних підстав для продовження строку, оскільки її підзахисний перебуває під вартою з грудня 2017 року.
Заслухавши думку прокурора, представника потерпілого, пояснення обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Так, відповідно ч.3 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого заарештовано згідно із положеннями п.п. «с» п.1 цієї статті має право на забезпечення розгляду справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`являтися на судове засідання.
При цьому Європейський суд, у своїх рішеннях ( «Боротюк проти України», Єлоєв проти України» та ін.) зазначає, що обґрунтована підозра у вчиненні злочину перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи, а утримання під вартою протягом тривалого часу не відповідає принципу захисту від свавілля. У разі, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства та суду можна запобігти за допомогою іншого запобіжного заходу, обвинуваченого має бути звільнено з під варти.
Суд враховує, що на даний час в даному кримінальних провадженнях судом досліджені письмові докази, допитані майже всі свідки обвинувачення, окрім свідка ОСОБА_7 , який на даний час проходить військову службу та перебуває в Чернігівській області, а тому суд вважає, що будь-яким чином вплинути на покази даного свідка у обвинуваченого не має можливості. При цьому суд звертає увагу, що неодноразові виклики в судові засідання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишаються невиконаними. Отже, прокурором не обґрунтовано які саме залишаються ризики, що свідчать про можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України. Вказівка про те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не може бути визнано безумовною підставою щодо наявності вищевказаних ризиків.
При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_5 був затриманий 26 грудня 2017 року з подальшим продовженням строку тримання під вартою, отже загальний строк тримання під вартою обвинуваченого становить понад 2 роки. Також суд звертає увагу на те, що кримінальні правопорушення були вчинені ОСОБА_5 в період дії Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».
Крім того, згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Суд, заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого з приводу продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи викладене, вважає, що необхідно частково задовольнити клопотання прокурора та приходить до висновку про необхідність встановлення домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 строком на два місяці.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 372 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити частково.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з під варти в залі суду.
Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного мешкання: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, а саме по 23 березня 2020 року, включно, з застосуванням електронного засобу контролю.
Заборонити ОСОБА_5 цілодобово залишати житло за адресою: з 24 січня 2020 року по 23 березня 2020 року, включно, з покладанням наступних обов`язків:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- не залишати місце постійного проживання без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
Ухвалу суду направити Сумського РВП ГУ НП в Сумській області для виконання.
Зобов`язати Сумський РВП ГУ НП в Сумській області повідомити суд у відповідності до ч. 4 ст. 181 КПК України про наслідки виконання ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1