КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 14 лютого 2020 року, апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участі: прокурора захисників підозрюваної ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання начальника відділу контролю за негласною діяльністю управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 04 квітня 2020 року відносно підозрюваної ОСОБА_7 , заборонивши їй залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., за виключенням випадків надання невідкладної медичної допомоги, та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На ухвалу слідчого судді, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказану ухвалу, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки при розгляді клопотання не враховано доводи сторони захисту, не надано оцінку обґрунтованості підозри повідомленої ОСОБА_7 , не визначено ступінь ризиків у даній справі, не розглянуто можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Зокрема, апелянт звертає увагу на некоректний висновок експертів за результатами проведення комплексної комісійної експертизи з ідентифікації особи за ознаками зовнішності (портретної, психологічної експертизи та криміналістичного аналізу ходу) від 11 грудня 2019 № 27852/19-35/28128/28129/1961 року, оскільки є незрозумілим, з яких підстав експерти дійшли висновку, що вказані для порівняння особи на відео неможна ідентифікувати як одну і ту ж саму особу, враховуючи те, що у самих експертних висновках містяться протиріччя.
Адвокат ОСОБА_5 звертає увагу на те, що до складу експертної комісії залучено особи - експертів, один з яких не має відповідної кваліфікації судового експерта, а інший експерт не має ліцензії Міністерства Юстиції України на свою діяльність та не володіє українською мовою.
На думку захисника, не підтверджується висновок органу досудового розслідування щодо перебування підозрюваної ОСОБА_10 у м. Києві в період з 16-18 липня 2016 року, в який їй інкримінують вчинення злочину, оскільки, п`ятеро свідків, допитаних під присягою, підтвердили, що ОСОБА_10 в цей період постійно перебувала в 66-му мобільному госпіталі на території Луганської області, а матеріали клопотання не містять інших доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення.
Зазначає, що з оголошеної підозри є незрозумілим, за яких обставин познайомилися підозрювані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким чином вони взаємопов`язані, яку саме роль виконувала ОСОБА_10 у скоєнні злочину в якому її підозрюють, та які в неї були мотиви. Вказане дає підстави вважати, що підозра повідомлена ОСОБА_7 є необґрунтованою.
Також, апелянт зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Звертає увагу на те, що інкримінований ОСОБА_7 злочин вчинено більше ніж три роки тому, а тому в органу досудового розслідування бути достатньо часу зібрати усі докази, а відтак можливість знищення чи спотворення їх немає, підозрювана ОСОБА_7 є військовослужбовцем, весь цей період перебувала на території України, має міцні соціальні зв`язки, а тому ризик її переховування є надуманим
Захисник ОСОБА_5 наголошує на тому, що слідчим суддею залишено поза увагою зобов`язання Народних депутатів України 8-го та 9-го скликання взяти на особисту поруку підозрювану ДугарьЯ.С.

З аналогічних підстав подано апеляційну скаргу захисником ОСОБА_6 , який вважає оскаржувану ухвалу незаконною через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а викладені у ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не зазначено мотивів відхилення доказів сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, відсутності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та потреби продовження дії запобіжного заходу.
Всупереч положенням ст. 29 Конституції України, ст. 12, 196, 370 та 372 КПУ України, слідчим суддею постановлено невмотивоване рішення, яким обмежено свободу ОСОБА_7 та не вручено підозрюваній.

Як стверджує апелянт, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 могла слідкувати за ОСОБА_13 та його автомобілем в період 15-18 липня 2016 року, оскільки в цей час перебувала в закритому 66-му військовому госпіталі в м. Покровськ, що підтверджується довідкою від 13 грудня 2019 року N 486.
Факт перебування ОСОБА_14 в 66-у у госпіталі 15-20 липня 2016 року підтверджується свідченнями ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ін., які знаходилися в цей період на лікуванні, у зв`язку з пораненнями, що підтверджується відповідними медичними документами та свідченнями медсестер, які проходили службу разом з підозрюваною.
На думку захисника, притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 здійснено без достатніх на те підстав, через політичне переслідування цілей, що супроводжувалося завідомо незаконним затриманням та складанням завідомо неправдивого висновку експертами, тобто штучним створенням доказів обвинувачення та їх фальсифікацією.
Як зазначає апелянт, результати порівняльного дослідження ознак зовнішності за наданими на експертизу зображеннями, які отримані з використанням «методу візуального зіставлення ознак зовнішності» є необґрунтованими, що обумовлено неповнотою та необ`єктивністю цього дослідження. Вказані обставини підтверджуються рецензією на висновок експертів за результатами проведення комплексної судової психологічної експертизи N 31170/31171/19-61/31208/19-35 від 21 листопада 2019 року.
Окрім того, адвокат ОСОБА_6 звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не надано оцінки тому факту, що ОСОБА_17 не мала схильності до вчинення злочинів, оскільки раніше не судима, позитивно характеризується за місцем служби, має похвальні листи та грамоти, якими її нагороджено за зразкове виконання службових обов`язків та високі моральні якості, проявлені у надзвичайних умовах (копії нагородних документів додаються).
Звертає увагу захисник, на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України зменшилися, а відтак обмеження свободи ОСОБА_7 є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваної, які підтримали апеляційну скаргу, позицію прокурора про законність ухвали слідчого судді та необхідність залишення її без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників в інтересах підозрюваної задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 20 липня 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 001206, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що 20 липня 2016 року, близько 07 год. 45 хв., в районі перетину вулиць Богдана Хмельницького та Івана Франка в м. Києві ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 та інші не встановленні особи, діючи в складі організованої групи, застосовуючи спосіб, небезпечний для життя багатьох осіб, шляхом підриву автомобіля Subaru XV, н.з. НОМЕР_1 , вчинили умисне вбивство ОСОБА_20 , який перебував у салоні даного транспортного засобу.
12 грудня 2019 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому способом, небезпечним для життя багатьох осіб, в складі організованої групи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року підозрюваній ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 08 лютого 2020 року, та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2020 року скасовано ухвалу слідчого судді від 13 грудня 2019 року, постановлено нову, якою застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , строком до 08 лютого 2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Постановою заступника Генерального прокурора від 03 лютого 2020 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців.
03 лютого 2020 року начальник відділу контролю за негласною діяльністю управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під домашнім арештом підозрюваної ОСОБА_7 , заборонивши їй з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року вказане клопотання задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.
Згідно з ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 даної статті у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України.
Розглядаючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та обставини життя особи, які можуть свідчити про збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інші способи неналежної процесуальної поведінки.
Крім того, відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії», застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактним.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу, всупереч доводам апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Незважаючи на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначено у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року)

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_21 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження підозрюваній запобіжного заходу. З огляду на те, що обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Твердження, сторони захисту щодо неналежності та недопустимості доказів у кримінальному провадженні, зокрема щодо висновку експерта від 11 грудня 2019 року № 27852/19-35/28128/28129/1961 року, перевірки алібі підозрюваної щодо її знаходження в іншому місці в період, який інкримінується вчинення злочину органом досудового розслідування, факту незнайомства з іншими підозрюваними, підлягають перевірці судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті

У клопотанні органу досудового розслідування зазначено про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися і продовжують існувати, а саме, що підозрювана ОСОБА_7 може:

- переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція за який передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років або довічного позбавлення волі;
- незаконно впливати на свідків, експертів та підозрюваних в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні насильницького кримінального правопорушення, в складі організованої злочинної групи, інші учасники - співвиконавців якого доківця не встановлено, а відтак, підозрювана може контактувати з ними та домовлятися про здійснення тиску на свідків, експертів, спеціалістів, а також перешкоджати провадженню іншим чином;
- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки діяльність співучасників злочину якісно законспірована, у зв`язку з чим органу досудового розслідування не вдалося в повній мірі виявити та вилучити речі і документи, які можуть бути використанні як докази в даному кримінальному провадженні.
Вивченням матеріалів судового провадження встановлено, що органом досудового розслідування доведено те, що вказані ризики продовжують існувати, слідчим суддею в межах КПК України їх оцінено, що дає законні підстави для обмеження свободи ОСОБА_7 на даному етапі розслідування кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання органу досудового розслідування, оскільки він в повному обсязі довів суду обставини, за якими закон пов`язує можливість продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який в повній мірі забезпечить виконання підозрюваною ОСОБА_7 покладених на неї процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що оскаржувана ухвала є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки висновки викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони є безпідставними. На думку колегії суддів, суддя при розгляді клопотання прокурора про продовження застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дослідив усі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Посилань апелянтів на те, що слідчим суддею не наведено обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Наявність даних, які характеризують особу підозрювану ОСОБА_7 зокрема, що вона раніше не судима, має стійкі соціальні зв`язки, похвальні листи та грамоти, якими нагороджена за зразкове виконання службових обов`язків, позитивно характеризується за місцем служби, - не є безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не спростовують висновки суду про те, що підозрювана може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. З цих же підстав колегія суддів не знаходить за можливе і задовольнити заяви про взяття підозрюваної ОСОБА_7 на особисту поруку від громадян України ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , народних депутатів України ХІІІ скликання ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, в яких захисники просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

При цьому колегія суддів також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження, а тому апеляційні скарги захисників, з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягає

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 193, 194, 199, 309, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання начальника відділу контролю за негласною діяльністю управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 04 квітня 2020 року відносно підозрюваної ОСОБА_7 , заборонивши їй залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., за виключенням випадків надання невідкладної медичної допомоги, та покладено обов`язки, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - без задоволення.

Відмовити у задоволенні клопотаннь про передачу на поруки підозрювану ОСОБА_7 поручителям ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , народним депутатам України ХІІІ скликання ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_28 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/1418/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_29

Категорія ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_28