ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/2293/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.149 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з участю їхніх захисників, відповідно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , без участі всіх потерпілих та їхнього представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 25 03 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернівецької області, Новоселицького району, с. Динівці, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України з призначенням йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
В порядку ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Києва, громадянку України, незаміжню, з середньо-технічною освітою, офіційно не працевлаштовану, не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України з призначенням їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
В порядку ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасовано відповідно до ч.1 ст. 377 КПК України звільнено з під варти в залі суду негайно.
В строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано термін знаходження його під вартою з 17.03.2019 року по 25.03.2019 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту скасовано.
В строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано термін знаходження її під вартою з 17.03.2019 року по 19.03.2019 року.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено з урахуванням здійснених ними у добровільному порядку погашень.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 4000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 4000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 4000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 4000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 4000 грн.
Стягнуто в частковому порядку з ОСОБА_7 та з ОСОБА_8 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (код доходів 24060300, р/р 0005 в УДКС України у Слобідському районі м. Харкова) витрати за проведення судово-фоноскопічної експертизи №13-154СЕ-19 від 14.06.2019 року у розмірі 942,00 грн., витрати за проведення судово-фоноскопічної експертизи №13-137СЕ-19 від 13.06.2019 року у розмірі 1884,12 грн.
Арешт, накладений на мобільний телефон Samsung S-8, гаманець чорного кольору, які належать ОСОБА_7 , копію договору оренди автомобілю від 16.03.2019 року №1708 на ім`я ОСОБА_7 , сім карту мобільного оператора НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , грошові кошти в розмірі 6052 грн. та 10 євро, банківську карту «Приватбанк» НОМЕР_2 ; банківську карту «UbiBanka» НОМЕР_3 ; банківську карту «postepay» НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_7 , мобільний телефон Xiaomi Mi A1, мобільний телефон ТМ «Cubot» у вимкненому стані, в корпусі білого кольору, які належать ОСОБА_8 , сім карту оператору НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_8 , відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 року, після набрання вироком законної сили ухвалено скасувати.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 у лютому 2019 року, точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, маючи умисел, направлений на торгівлю людьми, а також вербування осіб жіночої статі з використанням їх уразливого стану, з метою подальшої сексуальної експлуатації на території Італійської Республіки або Князівства Монако, вступив у попередню змову у складі групи з ОСОБА_8 , яка, згідно розробленого плану, повинна була підшукати на території України жінок, які через тяжкі особисті обставини можуть дати згоду на заняття проституцією, після чого, під час особистих спільних з ОСОБА_7 зустрічей з ними, повинні були досягти домовленості про їх переміщення через державний кордон України до Італійської Республіки або Князівства Монако для надання сексуальних послуг, або знайти особу, яка за грошову винагороду зможе підшукати та надати вищезазначених осіб жіночої статі для подальшої їх експлуатації та території Італійської Республіки або Князівства Монако.

Так, ОСОБА_7 у лютому та березні 2019 року, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , через ОСОБА_16 , яка надала добровільну згоду на конфіденційне співробітництво в рамках досудового розслідування, та з якою ОСОБА_7 домовився здійснити торгівлю людьми у формі купівлі-продажу людини, підшукала на території м. Харкова, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 для заняття проституцією на території Італійської Республіки.
Під час зустрічей з вищевказаними підшуканими особами, ОСОБА_7 , використовуючи їх уразливий стан, який був зумовлений тяжкими сімейними та матеріальними обставинами, викликаний скрутним матеріальним становищем, відсутністю роботи, постійного джерела доходів, які обмежували їх здатність усвідомлювати свої дії, досягав з ними домовленості про переміщення їх через державний кордон України до Італійської Республіки для надання сексуальних послуг, тобто завербував вказаних жінок з метою сексуальної експлуатації по спільному, разом з ОСОБА_8 умислу.
17.03.2019 року близько 13-50 години ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 на парковці біля ресторану швидкого харчування«McDonalds», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 37, зустрілись з ОСОБА_16 , де в ході проведення контролю за вчиненням злочину, ОСОБА_7 передав ОСОБА_16 обумовлені грошові кошти у сумі 200 євро, з метою виконання раніше обумовленої торгівлі людьми.
Того ж дня, реалізуючи свій сумісний з ОСОБА_8 злочинний умисел, ОСОБА_7 близько 13-50 годин зустрілись з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на парковці біля ресторану швидкого харчування «McDonalds», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 37, з метою переміщення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на орендованому автомобілі Ravon R 2 д.н.з. НОМЕР_6 до міжнародного аеропорту «Бориспіль» для подальшого відльоту до Італійської Республіки, а саме до міста Мілан, де о 14 годині 20 хвилин злочинні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були припинені у зв`язку з тим, що вони були затримані працівниками поліції.

Вказані дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 149 КК України, тобто торгівля людьми, вчинена з метою сексуальної експлуатації, з використанням уразливого стану особи, вчинена щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 149 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує про безпідставність призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень статті 75 КК України, та звільнення їх при цьому від відбування покарання, оскільки обвинувачені визнані винними у вчиненні особливо тяжкого злочину, який є умисним та посягає на основоположні конституційні права громадян, такі, як право на свободу, особисту недоторканість, захист честі та гідності, у зв`язку з чим становить підвищену небезпеку.

Крім того, вказує, що при застосуванні положень статті 75 КК України не навів переконливих мотивів, які б свідчили про можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні просив про задоволення його апеляційної скарги.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинувачених та їх захисників, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у інкримінованому їм кримінальному правопорушенні та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд першої інстанції навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні злочину, за який їх засуджено, з якими погоджується колегія суддів.
Крім того, перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченим покарання, суд апеляційної інстанції виходить з положень ст.65 КК України, відповідно до яких - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при призначенні покарання положень ч. 1 ст. 75 КК України, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи обох обвинувачених та їх позитивні характеристики, міцність їх соціальних зв`язків, обставини, що пом`якшують їх покарання, а саме щире каяття та часткове відшкодування шкоди потерпілим, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність негативних наслідків від вчинених ними діянь.
Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання не залишено поза увагою також досудову доповідь органу пробації відповідно до якої виправлення як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 без позбавлення, обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У доповіді також зазначено, що у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушників від відбування покарання, орган пробації вважає доцільним покладення на них обов`язків, передбачених п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинувачених дані, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є справедливим, необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистостей обвинувачених та їх ставлення до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п. 1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 25 03 2020 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4