Справа № 216/2781/20
провадження 1-м/216/2/20
УХВАЛА
іменем України

15 червня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню освіту, офіційно не працевлаштована, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має, засуджена вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019 до покарання у вигляді 12 років 6 місяців позбавлення волі, за вчинення злочинів, передбачених пунктом "г" частини четвертої статті 228.1, пунктом "г" частини четвертої статті 228.1, пунктом "г" частини четвертої статті 228.1, ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:
22 травня 2020 року до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вище вказаного вироку суду Російської Федерації від 26.03.2019 у відповідність із кримінальним законодавством України.

Клопотання мотивовано тим, що 21 квітня 2020 року наказом Міністерства юстиції України №1482/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком російського суду громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8, 12 Розділу ХІІ Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробитництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 №2599/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2019 за №956/3327, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 05.03.2020 за № 06-24452/20. ОСОБА_4 засуджено вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019 до покарання у вигляді 12 років 6 місяців позбавлення волі (копії вироку та апеляційної ухвали додаються) за вчинення злочинів, передбачених пунктом "г" частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут психотропних речовин, у великому розмірі - 3 епізоди), Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Володимирській області»; кінець відбуття строку покарання 07.12.2030.

З метою забезпечення належного виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України судом Російської Федерації, просили визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винною вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019. Також, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України. Розглянути вказане клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні, просив кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 307, у вигляді 9 років позбавлення волі.

Захисник засудженої адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника виходячи з доводів клопотання та додатків до нього.

Суд дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Міністерством юстиції України питання про передачу громадянки України ОСОБА_4 , засудженої вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019, для відбування покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 є громадянкою України та відповідно до копії паспорту (а.с. 33-34), виданого Центрально-Міським РВ у м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 02.07.2014, останнім місцем її реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 .

Згідно із заяви (а.с. 4) ОСОБА_4 має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК, зазначає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».

Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

З огляду на зазначені норми, суд констатує, що відповідальність за суспільно небезпечне діяння, за яке засуджено ОСОБА_4 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України.

ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених пунктом "г" частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут психотропних речовин, у великому розмірі - 3 епізоди), із застосуванням ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації. Санкція ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого, і зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого. Частиною першою ст. 69 КК Російської Федерації, передбачено, що при сукупності злочинів покарання призначається окремо за кожний вчинений злочин. Одночасно з цим, відповідно до частини третьої вказаної статті КК Російської Федерації, якщо хоча б один зі злочинів, вчинених по сукупності, є тяжким або особливо тяжким злочином, остаточне покарання призначається шляхом часткового або повного складання покарань. При цьому, остаточне покарання у вигляді позбавлення волі не може перевищувати більш ніж половину максимального строку покарання у вигляді позбавлення волі передбаченого за найбільш тяжкий з вчинених злочинів.

Відповідно до діючого законодавства України, незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, кваліфікуються за ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються злочини, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом. (ч. 1 ст. 33 КК України)

Таким чином, відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 307 КК України за ознаками незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів у великому розмірі.

Разом з цим, законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

Однак, Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019, у відповідність до законодавства України, до ОСОБА_6 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Тому, на підставі вищевикладеного та з урахуванням положень ч. 4 ст. 610 КПК України, слід визначити засудженій ОСОБА_4 за вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019, строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню за ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України,ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 р., ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 7, 307 ч. 2 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019, у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- задовольнити.

Вирок Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019, яким ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених пунктом "г" частини четвертої статті 228.1, пунктом "г" частини четвертої статті 228.1, пунктом "г" частини четвертої статті 228.1, ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, та призначено покарання у вигляді 12 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму - привести у відповідність до законодавства України.

Вважати ОСОБА_4 засудженою за ч. 2 ст. 307 КК України, до 9 (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , відповідно до вироку Кузьмінського районного суду м. Москви від 26.03.2019, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Московського міського суду від 10.07.2019, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 07 червня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором - до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня проголошення.

Копії ухвали направити до Міністерства юстиції України та Департаменту кримінально-виконавчої служби Міністерства юстиції України як центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Суддя ОСОБА_1