Провадження № 11-кп/4820/330/20
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Тернопільським міськрайонним судом, ДУ «Чортківська установи виконання покарань (№26)» матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відмовлено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 00 год. 00 хв. 21 березня 2020 року.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та відмовляючи у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що продовжують існувати ризики визначені ст.177 КПК України, зокрема: переховування від суду, продовження злочинної діяльності та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином.

Тому з урахуванням обставин передбачених ст. 178 КПК України, суд прийшов до висновку про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання суд не знайшов.
В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року та постановити нову ухвалу про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

При цьому вказує, що продовживши обвинуваченому строк тримання під вартою без клопотання прокурора суд вийшов за межі судової функції та порушив принципи незалежності і безсторонності судової влади.
Відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу суд не надав належне обґрунтування доводам викладеним у клопотанні.
В ухвалі суду не обґрунтовано, що ризики продовжують існувати та не зменшилися на момент вирішення питання про продовження запобіжного заходу.
Твердження суду про вчинення обвинуваченим одного із злочинів в період дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який був змінений на тримання під вартою і під час перебування на розгляді суду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, не відповідає дійсним обставинам та загальним засадам кримінального провадження, оскільки доказом вчинення злочину є вирок суду.
Неправомірним є обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення.
Також захисник обвинуваченого зазначає про можливість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки недоведеними є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений у поданій ним апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року та постановити нову ухвалу про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Зазначає про неправосудність ухвали суду першої інстанції та порушення судом ст.ст.55, 124, 62 Конституції України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від на строк від трьох до шести років, один із злочинів за висновком органу досудового розслідування вчинений обвинуваченим в період дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який був змінений ОСОБА_8 із запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і під час перебування на розгляді в суді обвинувального акту відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Тому враховуючи особу обвинуваченого, обставини кримінального провадження, продовжують існувати ризики визначені у ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, продовження злочинної діяльності, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином.

Застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, у тому й числі у вигляді особистого зобов`язання, про що клопотав захисник обвинуваченого, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_8 , тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження його ізоляції від суспільства.

Зважаючи на те, що обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів підстав для скасування ухвали суду не знаходить.

Не впливають на законність ухвали суду доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що продовживши обвинуваченому строк тримання під вартою без клопотання прокурора суд вийшов за межі судової функції та порушив принципи незалежності і безсторонності судової влади.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

А отже вказана норма зобов`язує суд незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, суд першої інстанції діяв в межах повноважень визначених КПК України.

В ухвалі Тернопільського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року судом обґрунтована відмова у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, обґрунтовано продовження існування ризиків визначених ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені ст.178 КПК України, у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що суд не надав належне обґрунтування доводам викладеним у клопотанні захисника; що в ухвалі суду не обґрунтовано, що ризики продовжують існувати та не зменшилися на момент вирішення питання про продовження запобіжного заходу та що при продовженні строку тримання під вартою суд врахував лише тяжкість можливого покарання.
В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про відкладення розгляду кримінального провадження на іншу дату посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд апеляційних скарг.

Клопотання обвинуваченого не може бути задоволене з огляду на наступне.

18.03.2020 0 16 год. 35 хв. на електронну адресу ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» та 19.03.2020 о 09 год. 49 хв. на електронну адресу ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Хмельницьким апеляційним судом було направлене повідомлення обвинуваченому про розгляд поданої ним апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого призначений на 12 год.30 хв., а також ухвала судді Хмельницького апеляційного суду від 18.03.2020 про розгляд апеляційних скарг в режимі відеоконференції між Хмельницьким апеляційним судом та ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)».

Тому, з урахуванням викладеного, та що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою продовжено до 00 год. 00 хв. 21 березня 2020 року, відсутні підстави вважати що обвинувачений не був належним чином повідомлений про розгляд кримінального провадження та не є доцільним задовольняти клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг на іншу дату.

Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому безпідставними є посилання обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на неправосудність ухвали суду першої інстанції та порушення судом ст.ст.55, 124, 62 Конституції України.
Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: