Справа № 299/1950/17
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурорки ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/4806/41/20 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09. 10. 2017.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, українка, не одружена, без освіти, непрацююча, раніше судима, засуджена:

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 04 (чотири) роки 06 ( шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.08.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки 06 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та на підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази грошові кошти в сумі 560 грн., які передані на зберігання ОСОБА_9 повернуто останньому як законному власнику.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнана винною у вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , 27. 05. 2017 близько 10 год., знаходячись в палаті №2 пульмонологічного відділення Виноградівської районної лікарні, що за адресою м. Виноградів, вул. Лікарняна, 13, з метою скоєння крадіжки чужого майна, в присутності пацієнтів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували на стаціонарному лікуванні

-2-

вказаної палати, діючи умисно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшла до ОСОБА_9 , де обіймаючи останнього, повторно, таємно, з кишені сорочки викрала грошові кошти в сумі 560,00 грн., і з викраденим зникла, заподіявши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження просить вирок суду від 09.10.2017 в частині призначеного покарання - скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі. Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.08.2017 вважає за необхідне виконувати самостійно. Клопоче про дослідження в ході апеляційного розгляду провадження даних, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_6 , а також досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації. Вказує на незаконність вироку суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Звертає увагу суду на допущені в даному провадженні порушення визначених у законі загальних засад призначення покарання при обранні заходу примусу та порядку його відбування. Обвинувачена ОСОБА_6 раніше притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину, що свідчить про антисоціальну поведінку особи, на даний час щодо обвинуваченої застосовано іспитовий строк у кримінальному провадженні за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.08.2017, повторно вчинила умисний корисливий злочин, за місцем проживання характеризується негативно, не працевлаштована, відповідно до наявної в матеріалах провадження досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації без застосування покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може становити небезпеку для суспільства. Крім того, суд не дотримався вимог ч. 1 ст. 69-1 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 , відповідно до якої за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. З врахуванням наведеного, суд першої інстанції міг призначити ОСОБА_6 максимальне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки три місяці позбавлення волі. Вказує також на невмотивованість рішення суду першої інстанції в частині застосування звільнення від відбування покарання.

Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, думку прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

-3-

Частина 1 ст. 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Діяння обвинуваченої ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка ), вчинена повторно.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що, ураховуючи завдання статті, її можна застосовувати не лише щодо призначення судом першої інстанції покарання, а й у випадках необґрунтованого звільнення від нього.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст.65 КК України, згідно якої при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, судом не достатньо враховано дані про особу обвинуваченої та пом`якшуючі покарання обставини, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого діяння та особі обвинуваченої.

Згідно вироку суду пом`якшуючою покарання обставиною у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 визнано щире каяття обвинуваченої ОСОБА_6 та встановлено відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, колегією суддів встановлено наявність ще однієї пом`якшуючої покарання обставини усунення завданої шкоди обвинуваченою про що свідчить заява потерпілого ОСОБА_9 щодо відсутності претензій до ОСОБА_6 та повернення нею коштів в повному обсязі ( а. м. к. п. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

-4-

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, розмір призначеного покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, а тому вирок суду в частині призначеного покарання є необгрунтованим.

Крім того, ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання суд належним чином не мотивував, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченої суд визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання і дають підстави для застосування ст.75 КК України.
Рішення суду про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи таке рішення, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини кримінального провадження та дані, що характеризують особу обвинуваченої.
Отже, висновок суду щодо звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а тому вирок у частині призначення покарання зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню.
Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд уважає, що обвинувачена ОСОБА_6 є суспільно небезпечною особою, її виправлення повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства, а тому їй необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та достатнім для виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, без застосування вимог ст. 75 КК України.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 колегія суддів враховує наявність вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18. 08. 2017 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначення їй покарання у виді позбавлення волі строком на 03( роки) із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України у виді 01 (одного) року іспитового строку.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З урахуванням наведеного, вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18. 08. 2017 щодо обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України підлягає самостійному виконанню.

-5-

При прийнятті рішення в частині розміру покарання, яке необхідно призначити обвинуваченій ОСОБА_6 , колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових методів медичного або виховного характеру. Відповідно до вказаної норми права, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 цього Кодексу є злочином середньої тяжкості, обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченої, яка раніше притягалась до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не стала, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-фтизіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи хронічним стійким психічним захворюванням не страждала і не страждає, а виявляє ознаки легкої розумової відсталості, наявність пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, усунення завданої шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин та приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції від 09. 10. 2017 щодо обвинуваченої ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Керуючись ст. ст. 374, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задовольнити частково.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.10.2017 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 06 (шість) місяців.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18. 08. 2017 щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: