КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

23 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України в кримінальному провадженні № 0001279 від 03.05.2019, продовжено до 23 квітня 2020 року включно.

Цією ж ухвалою, залишено визначену йому попередньою ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2019 заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96 050 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок ТУ ДСА в Київській області.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що заявлений прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати і він не зменшився, оскільки обвинувачений, який не має постійного місця реєстрації, міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, може переховуватися від суду з метою уникнути покарання, а тому більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2020 про продовження строку тримання під його вартою та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби або заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що продовжуючи строк запобіжного заходу, суддя не мотивував своє рішення належним чином та допустив викривлення дійсних фактів, що потягнуло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допустив порушення норм кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання слідчого, що стало наслідком ухвалення незаконної та необґрунтованої ухвали суду.

Зокрема, як зазначає апелянт, в обґрунтування необхідності продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя, в порушення норм кримінального процесуального закону, визначених в ст. ст. 194, 199 КПК України обмежилась лише тим, що в своїй ухвалі зазначила посилання на ризики, вказані в клопотанні прокурора ОСОБА_8 , а саме передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому зазначивши, що заявлений прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати і він не зменшився, хоча, як вказує апелянт, слідчому судді при розгляді відповідного клопотання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою не розглядається.

Як звертає увагу апелянт, суддя, в своїй ухвалі від 24 лютого 2020 року не наводить нових, як того вимагає КПК України та Європейський Суд фактів, що обґрунтовували б подальше його тримання під вартою.

На думку апелянта, суддею при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно нього не було ретельно перевірено достовірність підстав для його задоволення, не дотримано розумних строків застосування зазначеного запобіжного заходу, чим допущено порушення його прав людини.

Крім того, як вважає апелянт, прокурором до клопотання не було додано жодного доказу, який би підтверджував існування зазначених ним ризиків на час розгляду клопотання, а також прокурор під час судового засідання не довів, що інші, більш м`які запобіжні заходи не будуть достатні для забезпечення належної процесуальної поведінки.

Звертає увагу апелянт і на те, що застосування щодо нього домашнього арешту в нічний час доби може в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку та унеможливить усі зазначені прокурором ризики.

Також апелянт зазначає про те, що перебуваючи під вартою, він не зможе влаштуватись на роботу, відшкодувати потерпілим матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України суд першої інстанції, під час підготовчого засідання за клопотанням учасників судового провадження, в даному випадку прокурора, має право обрати або продовжити заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Перевіривши доводи апеляційної скарги на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року,якою суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 квітня 2020 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96 050 грн., колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що прокурором до клопотання не було додано жодного доказу, який би підтверджував існування зазначених ним ризиків на час його розгляду, а судом першої інстанції, при вирішенні питання про продовження йому, ОСОБА_5 , строку тримання під вартою, не здійснено ретельної перевірки достовірності підстав для задоволення клопотання прокурора та не дотримано розумних строків застосування зазначеного запобіжного заходу, чим допущено порушення його прав, як людини, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що застосування щодо нього домашнього арешту в нічний час доби може в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку та унеможливить усі зазначені прокурором ризики також не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не спростовують відсутності ризиків, з якими закон повязує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Більш того, станом на час розгляду апеляційної скарги, внаслідок внесення ОСОБА_9 суми застави, визначеної судом, обвинувачений ОСОБА_5 , звільнений з під варти, що свідчить про те, що на даний час щодо нього фактично застосований запобіжний захід у виді застави, який є менш суворим запобіжним заходом не тільки в порівнянні з триманням під вартою, а й домашнім арештом, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає будь-яких законних підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту на певний період доби та повернення заставодавцю суми застави.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 23 квітня 2020 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ __________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1797/2020

Категорія: ч. 4 ст. 185 України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1