Постанова
Іменем України

26 травня 2020року

м. Київ
справа № 11-кп/824/248/2019
провадження № 51-5650км19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
виправданої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки м. Києва, громадянки України, раніше не судимої,

виправданої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 212 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК, та виправдано за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що в її діянні є склад злочину.
Крім того, ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК, та виправдано її за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому вона обвинувачується.
Як встановив суд, ОСОБА_6 обвинувачувалась у тому, що вона у період з 01 січня по 31 грудня 2013 року, будучи відповідальною за ведення обліку доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, усвідомлюючи покладену відповідальність та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді ненадходження до бюджету грошових коштів у великих розмірах, бажаючи їх настання, шляхом заниження інвестиційного прибутку, вчинила умисне ухилення від сплати податків за таких обставин.
Здійснюючи операції з інвестиційними активами ОСОБА_6 , будучи фізичною особою - платником податків, за невстановлених слідством обставин, перебуваючи за адресою: бульвар Дружби Народів, буд. 18/7 у місті Києві, з метою ухилення від сплати податків шляхом заниження інвестиційного доходу, достовірно усвідомлюючи свої дії, не внесла до податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи за 2013 рік операції з інвестиційними активами за взаємовідносинами з ТОВ «Фондовий Форекс».
Так, у 2013 році на розрахунковий рахунок фізичної особи ОСОБА_6 , що був відкритий в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» в безготівковій формі отримано інвестиційний дохід у сумі 14 600 000 грн від операцій з інвестиційними активами за взаємовідносинами з ТОВ «Фондовий Форекс». Разом з цим, ОСОБА_6 розуміючи, що податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік розраховується як позитивна різниця між інвестиційним доходом та понесеними інвестиційними витратами, достовірно знаючи, що за вказаний період не здійснювала витрат на придбання такого активу, з метою ухилення від сплати податків на доходи фізичних осіб, умисно не задекларувала до податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи за 2013 рік вказаний дохід від операцій з інвестиційними активами за взаємовідносинами з ТОВ «Фондовий Форекс».

У подальшому, умисно, з метою заниження інвестиційного доходу, з метою ухилення від сплати податку з доходів фізичних осіб, знаючи при цьому, що не збирається виконувати в повному обсязі покладені на неї податкові зобов`язання, ОСОБА_6 не внесла до податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи за 2013 рік інвестиційний прибуток, отриманий при здійснені операцій з інвестиційними активами за взаємовідносинами з ТОВ «Фондовий Форекс» та подала до податкових органів Декларацію про майновий стан і доходи фізичної особи за 2013 рік, відповідно до якої занизила інвестиційний прибуток за 2013 рік на вказану вище суму 14 600 000 грн.

В результаті вчинених злочинних дій, направлених на умисне ухилення від сплати податків, фізична особа платник податків ОСОБА_6 у 2013 році не сплатила податок з доходів фізичних осіб в сумі 2 479 076,80 грн, що призвело до фактичного ненадходження до Державного бюджету грошових коштів на цю суму, яка більше ніж в три тисячі разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, відтак є великим розміром.
Крім того, ОСОБА_6 в період з 01 січня по 31 грудня 2014 року, будучи платником податку на доходи фізичних осіб, зареєструвавши в податкових органах податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, усвідомлюючи покладену на неї відповідальність та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді ненадходження до бюджету грошових коштів в особливо великих розмірах, бажаючи їх настання, шляхом заниження інвестиційного прибутку, вчинила умисне ухилення від сплати податків за таких обставин.
Здійснюючи операції з інвестиційними активами, ОСОБА_6 отримала на розрахункові рахунки, які відкрито в Банк «Глобус», Банк «Національні інвестиції» та Банк «Портал» грошові кошти при здійсненні операцій з інвестиційними активами за взаємовідносинами з ТОВ «ФК» Атлас», ТОВ «Фондовий Форекс». У подальшому, з метою ухилення від сплати податків та невиконання податкових зобов`язань, ОСОБА_6 з банківського рахунку Банку «Глобус» здійснила повернення коштів у загальній сумі 7 660 000 грн ТОВ «ФК» Атлас» з призначенням платежу «повернення коштів згідно додаткової угоди № 1 від 24 березня 2014 року до договору № ДД1-1/14 від 03 січня 2014 року». Однак сума коштів, яка надійшла за договором від 03 січня 2014 року від ТОВ «ФК» Атлас» на рахунки ОСОБА_6 , відкриті в Банку «Глобус» та Банку «Національні інвестиції», склала 93 179 387,50 грн. У подальшому «повернення коштів згідно додаткової угоди № 1 від 24 березня 2014 року до договору № ДД1-1/14 від 03 січня 2014 року» ОСОБА_6 здійснювалось через розрахунковий рахунок, відкритий в ПАТ «Класикбанк». Відповідно до документів, встановлено, що ОСОБА_6 здійснила повернення грошових коштів згідно з вказаним договором ТОВ «ФК» Атлас» лише в частині загальної суми фінансової операції від продажу інвестиційних активів. Окрім цього встановлено, що на виконання договору від 26 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «ФК» Атлас» надійшли грошові кошти на рахунки ОСОБА_6 (Банк «Глобус», Банк «Національні інвестиції») у сумі 158 602 400 грн.
Проте, на виконання додаткової угоди № 1 від 10 грудня 2014 року до договору від 26 березня 2014 року ОСОБА_6 здійснено повернення грошових коштів по рахунку, відкритому в ПАТ «Класикбанк», з призначенням платежу «повернення коштів згідно з додатковою угодою № 1 від 10 грудня 2014 року до договору № ДД41-77/14 від 26 березня 2014 року» на розрахунковий рахунок ТОВ «ФК» Атлас» за окремі дати: 11, 12, 16, 17, 19, 22, 26 та 29 грудня 2014 року, що підтверджує лише 158 300 000 грн здійснення фінансових операцій між ОСОБА_6 та ТОВ «ФК» Атлас».
У подальшому, з метою вчинення умисних дій, направлених на умисне ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, ОСОБА_6 , отримуючи на розрахункові рахунки в Банк «Глобус» та Банк «Національні інвестиції» грошові кошти від продажу інвестиційних активів за взаємовідносинами з ТОВ «Фондовий Форекс», здійснила повернення грошових коштів по рахунку, відкритому в ПАТ «Класикбанк» у сумі 1 600 000 грн, однак в дійсності ОСОБА_6 не здійснювалось повернення коштів за іменні інвестиційні сертифікати.
Таким чином, ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи свої дії, діючи умисно з метою заниження інвестиційного доходу, а саме з метою часткового ухилення від сплати податку з доходів фізичних осіб, знаючи при цьому, що не збирається виконувати в повному обсязі покладені на неї податкові зобов`язання, не внесла до податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи за 2014 рік інвестиційний прибуток, отриманий при здійснені операцій з інвестиційними активами з ТОВ «Фондовий Форекс» та ТОВ «ФК» Атлас» та подала до податкових органів податкову Декларацію про майновий стан і доходи фізичної особи за 2014 рік, відповідно до якої занизила інвестиційний прибуток за 2014 рік внаслідок заниження інвестиційного доходу від операцій з інвестиційними активами на суму 5 535 810,68 грн.
В результаті вчинених злочинних дій, направлених на умисне ухилення від сплати податків фізична особа платник податків ОСОБА_6 у 2014 році не сплатила до державного бюджету України податок з доходів фізичних осіб в сумі 5 535 810,68 грн, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету грошових коштів на вказану суму, яка більше ніж в п`ять тисяч разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром.
Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 та ч. 3 ст. 212 КК, як умисне ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету за звітний 2013 рік коштів у великих розмірах, а також відповідно як умисне ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету за звітний 2014 рік коштів в особливо великих розмірах.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу, просив ухвалу апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Виправдана ОСОБА_6 просила залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а рішення суду щодо неї без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 також заперечила щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просила залишити рішення суду щодо її підзахисної без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст. 94 КПК встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 419 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна містити короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, тощо.
Так, мотивувальна частина судового рішення суду апеляційної інстанції має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон.
Рішення суду апеляційної інстанції, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Як встановила колегія суддів, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції не дотримався цих вимог закону.
Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що не погоджуючись з виправдувальним вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу на цей вирок, просив його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватою за ч. ч. 2, 3 ст. 212 КК та призначити за цим законом відповідне покарання. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказував, зокрема, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою безпідставне виправдання ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням.
Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, апеляційний суд не провів належного аналізу обставинам кримінального провадження, не дав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, не звернув уваги, що прийняття одних і відхилення інших доказів повинно бути мотивовано.
Так, в апеляційній скарзі прокурор зазначав, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_6 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК, з підстав не доведення того, що в її діянні є склад злочину та у вчиненні, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК, кримінального правопорушення з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому вона обвинувачується, мав би врахувати, що ця норма закону про кримінальну відповідальність має описово-бланкетний характер, що зумовлює необхідність звертатися до податкового законодавства, що на думку прокурора, судом першої інстанції не було зроблено.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК, прокурор посилався, в тому числі, на: Акт перевірки за 2013 рік, висновок експерта № 128/16 та показання свідків - інспекторів, що проводили перевірку та інші докази.
Натомість, як слідує зі змісту ухвали апеляційного суду, апеляційний суд у загальних формулюваннях визнав доводи прокурора безпідставними, залишивши без оцінки всі докази обвинувачення у їх сукупності та взаємозв`язку.
Зокрема, без належної оцінки залишився Акт ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12 березня 2016 року, яким встановлено заниження ОСОБА_6 , як платником податків за підсумками звітного 2013 року податку з доходів фізичних осіб у сумі 2 481 756,40 грн (т. 2 а. п. 71-80).
За змістом вказаного Акту ДПІ від 12 березня 2016 року, податкове зобов`язання у ОСОБА_6 виникло внаслідок заниження нею інвестиційного прибутку за 2013 рік на суму 14 600 000 грн через заниження інвестиційного доходу від операцій з інвестиційними активами по взаємовідносинам з ТОВ «Фондовий Форекс» та відсутністю інвестиційних витрат, оскільки нею не надано документів, що підтверджують отримання інвестиційного доходу протягом 2013 року та фактично понесених витрат на їх придбання, а тому сума 14 600 000 грн, яка надійшла на рахунок ОСОБА_6 від ТОВ «Фондовий Форекс» у виді повернення сум коштів, згідно з додатковими угодами за вказаними у Акті договорами, є інвестиційним доходом.
Між тим, не проаналізувавши вказаний Акт у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема з висновком експерта №128/16, який повністю підтверджує дані цього Акту, колегія суддів апеляційного суду прийшла до протилежного необґрунтованого висновку, зазначивши, що Акт ДПІ за 2013 рік від 12 березня 2016 року ґрунтується на неповних даних, а експерт, який надав висновок, не мав у своєму розпорядженні всіх документів, тому ці докази не беруться судом до уваги.
Також, на обґрунтування свого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 апеляційний суд безпідставно зазначив, що вона свідомо не вважала отримані платежі своїм інвестиційним доходом, категорично не погоджувалась з висновками Акту перевірки за 2013 рік та оскаржила його в подальшому до суду, що в даній конкретній ситуації «безсумнівно» вказує на відсутність у ОСОБА_6 умислу на ухилення від сплати податків, а відтак, і відсутність в її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК.
Втім, колегія суддів касаційного суду вважає такі висновки апеляційного суду неприйнятними припущеннями та погоджується з доводами касаційної скарги прокурора про їх безпідставність.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК, сторона обвинувачення в апеляційній скарзі посилалась в тому числі на: Акт перевірки за 2014 рік, висновок експерта № 45/6/2016 та показання експерта, які підтверджували його висновок.
Втім, як вбачається з мотивувальної частини ухвали, апеляційний суд не проаналізувавши - відкинув ці докази, зазначивши, що дослідження було проведено експертом на підставі частково наданих документів, а висновок експерта не є обов`язковим для суду, який здійснює провадження, при цьому не звернувши увагу на вимоги закону про те, що незгода з висновком експерта повинна бути належним чином вмотивована в ухвалі.
Натомість, всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд зазначив, що Акт перевірки, висновок судово-економічної експертизи від 24.06.2016, яким частково підтверджуються порушення зазначені в Акті податкової перевірки від 04.03.2016 за 2014 рік, показання в суді експерта, не доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК, бо є «непереконливими». При цьому, суд апеляційної інстанції не визнав ці докази недопустимими чи неналежними, не зазначив мотивів, з яких виходив при постановленні своєї ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Крім того, колегія суддів касаційного суду, встановила, що клопотання прокурора, в яких ставились питання про з`ясування спірних обставин справи та призначення відповідних експертиз, оскільки проведені експертизи є неповними та потребують додаткового вивчення, апеляційним судом визнані такими, що не заслуговують на увагу.
Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що під час апеляційного розгляду судом було задоволено клопотання прокурора та призначено додаткову судово-економічну експертизу, щодо правильності висновку, викладеному в Акті ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС України у м. Києві від 04 березня 2016 року. Втім, 26 липня 2018 року Експертно-дослідною службою України матеріали провадження повернуто до суду без проведення експертизи, у зв`язку з тим, що не надійшла оплата за проведення експертизи.
Таким чином, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 05 червня 2018 року про призначення судово-економічної експертизи залишилась невиконаною, що могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у вказаному кримінальному провадженні.
Крім того, прокурор заявив клопотання про призначення повторної судово-економічної експертизи, але ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року було ухвалено протилежне судове рішення, яким відмовлено в задоволенні клопотання, оскільки, на думку суду, підстави для повторного дослідження цього питання відсутні. Такий висновок суду суперечить попередньому невиконаному судовому рішенню щодо необхідності проведення такої експертизи для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд формально підійшов до розгляду апеляційної скарги прокурора, при цьому визнавши її неспроможною послався лише на правильність вироку суду першої інстанції без належного мотивування доводів, на які послався прокурор. Отже, твердження у касаційній скарзі прокурора про те, що апеляційний розгляд цього кримінального провадження відбувся з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, є слушними.
Проаналізувавши все вищенаведене, колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які були б підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, крім того не є належним чином вмотивованим.
З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК, наведені порушення є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі п.1 ч. 1 ст. 438 КПК у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді суд має, з огляду на викладене в цій постанові, перевірити всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора з урахуванням аналогічних доводів, що містяться в його касаційній скарзі, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а за наявності для цього підстав - шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441-442 КПК України, Суд
ухвалив:
касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню

не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3