УХВАЛА

12 червня 2020 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

слідчого судді Сидорука Є.І.,

при секретарі Григорчук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву заступника прокурора Рівненської області Павленко Р. про роз`яснення рішення суду у справі 569/21939/18 від 07.05.2020, суд -

в с т а н о в и в:

Заступник прокурора Рівненської області Павленко Р. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із вказаною заявою у якій просить роз`яснити ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду у справі 569/21939/18 від 07.05.2020 за скаргою ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність прокуратури Рівненської області та зобов`язати вчинити певні дії.

У своїй заяві слідчий вказує на те, що процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0002272 від 12.09.2018 прокурори прокуратури Рівненської області не здійснюються. Матеріали кримінального провадження знаходяться в Національному антикорупційному бюро України, а матеріали наглядового провадження в Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про роз`яснення рішення (ухвали) слідчого судді підлягає до задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язанні з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 07 травня 2020 року скаргу Баренко С.Г. задоволено частково та зобов"язано процесуального прокурора прокуратури Рівненської області у встановленому законом порядку надіслати ОСОБА_1 постанови про скасування постанови начальника слідчого відділу про закриття кримінального провадження за №0002272 та визначення підсудності детективам НАБУ від 19 березня 2020 року.

За змістом ст. 380 КПК України - якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз"яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст, а положеннями ч. 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК України.
Види судових рішень визначені в ст. 369 КПК України, якою встановлено, що судове рішення може бути викладене у формі вироку або у формі ухвали суду.
Частиною 1 ст. 9 КПК України, визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно дотримуватись вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до положень п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У Листі ВССУ від 03.06.2016 року «Про правові позиції судової палати у кримінальних справах ВССУ за 2015 рік» зазначається, щобудь-яких застережень щодо неможливості вирішення питання про роз`яснення судового рішення, постановленого слідчим суддею, у порядку, визначеному положеннями ст.380 КПК, кримінальний процесуальний закон не містить (Ухвала ВССУ від 02.07.2015 року, справа № 5-1407км15; http://reyestr.court.gov.ua/Review/46298938).
При цьому суд виходить з принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» КСУ зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). У Рішенні від 22.09.2005 року N5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками КСУ вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
У пункті 23 Рішення по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року (Заява №23436/03) зазначається, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, §45). Суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and Others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі «Звольський та Звольська проти Чеської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic), заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).
У пункті 179 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v.Ukraine від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11), ЄСПЛ нагадує, що наявність конкретної і послідовної практики тлумачення відповідного положення закону була фактором, який призвів до висновку щодо передбачуваності зазначеного положення (див. зазначене вище рішення у справі «Гудвін проти Сполученого Королівства», 63 п. 33). Хоча цей висновок був зроблений у контексті системи загального права, тлумачення, здійснюване судовими органами, не може недооцінюватися й у системах континентального права при забезпеченні передбачуваності законодавчих положень. Саме ці органи повинні послідовно тлумачити точне значення загальних положень закону та розсіювати будь-які сумніви щодо його тлумачення (див., рішення у справі «Гожелік та інші проти Польщі», п. 65). У пункті 141 цього ж Рішення Суд зазначає, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія-97проти України», заява № 19164/04, п. 47).
Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального првоадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушеннь, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забеспечення швижкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі.

Виходячи з вищевказаних норм чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, то слідчий суддя вважає, що ухвали слідчого судді підлягають до роз"яснення у випадку якщо судове рішення є незрозумілим, при цьому не змінюючи його зміст.
З наданих матеріалів вбачається, що процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0002272 від 12.09.2018 з 19.03.2020 здійснюють прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

У зв"язку із вищевикладеним, слідчий суддя приходить до переконання щодо задоволення заяви заступника прокурора Рівненської області.
Керуючись ст.ст. 368, 380 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Заяву заступника прокурора Рівненської області Павленко Р. про роз`яснення рішення суду у справі 569/21939/18 від 07.05.2020 задовольнити.
Зобов"язати процесуального прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури у встановленому законом порядку надіслати ОСОБА_1 постанови про скасування постанови начальника слідчого відділу про закриття кримінального провадження за №0002272 та визначення підсудності детективам НАБУ від 19 березня 2020 року.
Ухвала може бути безпосередньо оскаржена протягом п"яти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Слідчий суддя Рівненського міського суду Є.І. Сидорук