Справа № 683/430/20
УХВАЛА
05 березня 2020 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника органу пробації ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинів заяву ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання,
в с т а н о в и в:
25 лютого 2020 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади та здійсненням правоохоронної діяльності у правоохоронних органах, призначеного вироком Рівненського міського суду від 08 травня 2019 року.
Обґрунтовуючи заяву, вказує, що вироком Рівненського міського суду від 08 травня 2019 року його визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України та призначено основне покарання у виді 200 годин громадських робіт та додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади та здійсненням правоохоронної діяльності у правоохоронних органах строком на 1 рік. Основне покарання у виді 200 годин громадських робіт він відбув у повному обсязі, а також відбув дві третини строку додаткового покарання, тому на підставі п.2 ч.3 ст.81 КК України просить звільнити його умовно-достроково від відбування додаткового покарання.
В судовому зсіданні засуджений ОСОБА_5 заяву підтримав, просить її задовольнити, посилаючись на те, що основне покарання у виді громадських робіт він відбув у повному обсязі, а також відбув дві третини додаткового покарання й вважає, що може бути звільнений умовно-достроково від відбування додаткового покарання. Вказує, що таке звільнення йому необхідне для виїзду за межі України на роботу.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечив, посилаючись на те, що строк відбуття додаткового покарання у ОСОБА_5 розпочався після відбуття основного покарання у виді громадських робіт, а саме з 30 жовтня 2019 року, а тому на даний час підстави для умовно-дострокового звільнення відсутні.
Представник органу пробації ОСОБА_4 при вирішенні заяви покладається на думку суду.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що заява ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду від 08 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ст.366-1 КК України та призначено основне покарання у виді 200 годин громадських робіт та додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади та здійсненням правоохоронної діяльності у правоохоронних органах строком на 1 рік.
Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст.366-1 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції» №140-ІХ від 02 жовтня 2019 року примітку до ст.45 КК України, у якій зазначено перелік корупційних злочинів, доповнено статтею 366-1. Вищезазначений Закон №140-ІХ від 02 жовтня 2019 року набрав чинності 18 жовтня 2019 року, тобто після засудження ОСОБА_5 .
Відповідно до ч.3 ст.55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.
Покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади та здійсненням правоохоронної діяльності у правоохоронних органах призначено ОСОБА_5 як додаткове до основного покарання у виді громадських робіт, а тому строк додаткового покарання слід обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що вирок Рівненського міського суду від 08 травня 2019 року набрав законної сили 10 червня 2019 року, отже саме з цього часу слід обчислювати строк додаткового покарання, призначеного ОСОБА_5 .
На час звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 відбув дві третини додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади та здійсненням правоохоронної діяльності у правоохоронних органах. Також засуджений повністю відбув основне покарання у виді 200 годин громадських робіт, що підтверджується довідкою Старокостянтинівського міськрайонного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області №43/14/201-20 від 07 лютого 2020 року.
Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, підстава для умовно-дострокового звільнення складається з двох обов`язкових елементів: доведення засудженим сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення (дотримання режиму відбування покарання; виконання покладених на засудженого законних обов`язків; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин; постійна свідома участь у суспільно-корисній праці; систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи) та фактичне відбуття певної частини призначеного йому строку покарання.
Під виправленням засудженого слід розуміти усунення з його психіки порочних нахилів, що сприяють вчиненню злочину, та одночасне прищеплення йому таких поглядів і звичок у дисципліні праці і поведінки, у побуті, колективі, суспільстві, які виключають можливість вчинення нових злочинів.
Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому.
Законодавцем визначено, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком, а правом суду і таке звільнення може бути застосоване за певних умов.
З матеріалів особової справи ОСОБА_5 №4/2019, яка заведена 01 липня 2019 року Старокостянтинівського міськрайонного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області, вбачається, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.
Разом з тим, згідно ст.81 КК України основною підставою для умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений довів своє виправлення.
Водночас ОСОБА_5 з часу засудження офіційно не працює, а також не займається іншою суспільно-корисною працею. Із письмових пояснень, що містяться в матеріалах особової справи вбачається, що ОСОБА_5 згідно індивідуального плану роботи пропонувалось звернутись до центру зайнятості для пошуку роботи, однак він відмовився, посилаючись на те, що у нього є достатньо коштів для проживання, які він отримує з тимчасових підробітків.
Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що засуджений працює, він суду не надав, як і не надав будь-яких доказів спроб офіційно працевлаштуватися, зокрема, через систему державних органів зайнятості.
Наявність лише формальних підстав, таких як повне відбуття ОСОБА_5 основного покарання та відбуття двох третин строку додаткового покарання, на переконання суду не може бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Оскільки в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання слід відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд
у х в а л и в:
В задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади та здійсненням правоохоронної діяльності у правоохоронних органах, призначеного вироком Рівненського міського суду від 08 травня 2019 року, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду на протязі 7 днів через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області.

Суддя: