ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4705/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1497/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 153, ч.2 ст.15 п.п.1.10,13, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 15 п.п. 1,4,13 ч.2 ст. 115 КК України до 14.02.2020.

В апеляційні скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою закрити дане кримінальне провадження змінивши йому запобіжний захід.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що прокурор в судовому засіданні не надав жодних доказів існування ризиків передбачених ст.177 КПК України. Посилається на необґрунтованість обвинувачення та оспорює належність та допустимість доказів. Крім того зазначає, що він вже знаходиться під вартою 1 рік 4 місяців та судом обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню двічі був повернутий прокурору для усунення недоліків, однак, на даний час нічого не змінилось.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанціїє обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 153, ч.2 ст.15 п.п.1.10,13, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 15 п.п. 1,4,13 ч.2 ст. 115 КК України, які відносяться до категорій середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів, максимальна санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

З урахуванням цих обставин, на думку судової колегії, існує певна ймовірність, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Відповідно до фактичних обставин справи та згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.09.1990 за ч.2 ст. 140 до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 11.04.1991 за ч. 3 ст.101, 17 ч.3 ст. 141, ч.2 ст. 206, ч.2 ст. 145, 42,43 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Харківського обласного суду від 11.04.2001 за ч.3 ст. 142, п.п.П,А,І ст. 93, ч.2 ст. 188-1, ч.1 ст.189-4, ч.2 ст. 190, 42 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 24.12.2012 по відбуттю строку покарання, що об`єктивно свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду та можливості впливу на недопитаних потерпілу та свідків.
Крім того, ОСОБА_7 не одружений, офіційно не працевлаштований, вчинив ряд особливо тяжких злочинів у тому числі проти статевої свободи та статевої недоторканності та проти життя і здоров`я особи, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої і свідків.
Доводи ОСОБА_7 стосовно незгоди з обвинуваченням та оспорюванням доказів сторони обвинувачення, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки питання щодо дослідження та перевірки доказів сторін підлягають дослідженню та оцінці в порядку, передбаченому ст. ст.94, 337 та параграфом 3 « Процедура судового розгляду» КПК України.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень обвинуваченого щодо недоведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, можливість впливати на потерпілу і свідків.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Доводи ОСОБА_7 щодо незгоди з ухвалою суду першої інстанції про повернення обвинувального акту, колегія суддів, дотримуючись вимог ст. 404 КПК України, не може взяти до уваги, оскільки в апеляційній скарзі не йдеться про скасування ухвали про повернення обвинувального акту.
Доводи та твердження обвинуваченого щодо застосування до нього недозволених методів, фізичного та психологічного тиску під час перебування в слідчому ізоляторі, на підставі ст. 206 КПК України, належить направити прокурору Харківської області з копією заяви щодо вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 під час перебування в слідчому ізоляторі для вжиття заходів процесуального реагування, згідно ст. 214 КПК України.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегіясуддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.
На підставі ст. 206 КПК України, направити прокурору Харківської області заяву щодо вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 під час перебування в слідчому ізоляторі для вжиття заходів процесуального реагування, згідно ст. 214 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4