Дата документу 10.06.2020 Справа № 320/9844/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/9844/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/826/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції із приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області) ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання Мелітопольського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні засудженого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

11 лютого 2020 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло подання Мелітопольського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні ОСОБА_7 та направлення його в місця позбавлення волі для відбування покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року.

Подання Мелітопольського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області обґрунтовано тим, що за час перебування ОСОБА_7 на обліку, до нього двічі було застосовано застереження у вигляді письмового попередження за неявку без поважних причин на реєстрацію 6 листопада 2019 року та 15 січня 2020 року, а також за неповідомлення про зміну місця свого проживання.

Суд першої інстанції, встановивши, що під час іспитового строку ОСОБА_7 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, дійсно тричі не з`явився на реєстрацію до органу пробації, але дві з них 4 вересня 2019 року та 15 січня 2020 року з поважних причин, а неявка 6 листопада 2019 року не свідчить про умисне небажання засудженого стати на шлях виправлення, прийшов до висновку, що викладені у поданні обставини не є достатніми підставами для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим у задоволенні подання Мелітопольського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області.

Крім того, суд першої інстанції не врахував як підставу для скасування звільнення той факт, що засуджений не повідомив орган пробації про зміну місця проживання, розцінивши його як такий, що був викликаний складними життєвими умовами засудженого.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання Мелітопольського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області та направити ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 був присутній під час проголошення вироку та ознайомився з покладеними на нього обов`язками, але жодної іншої адреси місця проживання, окрім зазначеної у вироку, він не надав.

Враховуючи, що після набрання вироком законної сили ОСОБА_7 за вказаною адресою не проживав, орган пробації не зміг викликати його для постановки на облік, у зв`язку з чим, були проведені першочергові розшукові заходи.

6 листопада 2019 року засуджений не з`явився на реєстрацію до органу пробації, а 20 листопада 2019 року пояснив, що пропустив явку через зловживання спиртними напоями, що не можна вважати поважною причиною неявки, у зв`язку з чим, до нього було застосовано застереження у виді письмового попередження.

Незважаючи на це, ОСОБА_7 продовжив порушувати умови та порядок відбування покарання, 15 січня 2020 року повторно не з`явившись на реєстрацію, а в подальшому повідомив, що пропустив явку через вживання алкогольних напоїв та як наслідок, загострення панкреатиту, але підтверджуючих документів він не має.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно трактував обставини неявок ОСОБА_7 до органу пробації, оскільки поважність неявок 6 листопада 2019 року та 15 січня 2020 року підтверджується виключно показаннями самого засудженого.

Крім того, в судовому засіданні були спростовані твердження ОСОБА_7 з приводу відсутності грошових коштів та його алкогольної залежності, а він злісно порушує умови та порядок відбування покарання з випробуванням, систематично ухиляється від покладених на нього обов`язків, двічі без поважної причини не з`явившись на реєстрацію до органу пробації та не повідомивши про зміну місця свого проживання.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що суд неправильно оцінив обставини, засуджений самовільно змінив місце свого проживання, а тяжкі життєві обставини не звільняють від обов`язку повідомляти про це орган пробації, засуджений хворів через вживання алкоголю, тому причини неявок не можна вважати поважними.

Засуджений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення та зазначив, що він намагається виправитись, на теперішній час він їздить до органу пробації та відмічається, ніде офіційно не працює, але працює на полях, а сьогодні всі зароблені гроші витратив на дорогу до суду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи ОСОБА_7 , останній був засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання з випробуванням двічі без поважної причини не з`явився на реєстрацію до органу пробації, а також не повідомив орган пробації про зміну місця свого проживання, начальник Мелітопольського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_7 та направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні зазначеного подання, мотивуючи це тим, що засуджений ОСОБА_7 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, факт не повідомлення органу пробації про зміну місця свого проживання був викликаний складними життєвими умовами, а факти неявок на реєстрацію до органу пробації хоча і встановлені, але не свідчать про його умисне небажання стати на шлях виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України суд може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

За змістом наведених положень закону, при вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи були порушення систематичними та чи свідчать ці правопорушення про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином перевірив обставини, зазначені в поданні.

Як вбачається з наявної в особовій справі підписки, 7 серпня 2019 року засуджений ОСОБА_7 був ознайомлений з умовами та порядком звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також обов`язками, покладеними на нього судом (особова справа, а.с. 21).

Відповідно до постанови від 7 серпня 2019 року ОСОБА_7 було встановлено дні явки для реєстрації кожної першої та третьої середи кожного місяця (особова справа, а.с. 23).

Із листка реєстрації встановлено, що перебуваючи на обліку, ОСОБА_7 тричі 4 вересня 2019 року, 6 листопада 2019 року та 15 січня 2020 року на реєстрацію не з`явився, проте за викликами інспектора органу пробації з`являвся та давав пояснення з зазначеного приводу, вказавши, що 4 вересня 2019 року він погано себе почував, 6 листопада 2019 року поважної причини немає, а 15 січня 2020 року у нього «відмовили» ноги внаслідок вживання алкоголю (особова справа, а.с. 24, 42, 74, 92).

Крім того, поважність причини неявки до органу пробації 4 вересня 2019 року підтверджується довідкою лікаря № 885/6 від 28 жовтня 2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 дійсно в той день був доставлений до лікарні з діагнозом «Загострення хронічного панкреатиту. Алкогольна полінейропатія», а поважність неявки до органу пробації 15 січня 2020 року підтверджується відповіддю сімейного лікаря від 23 січня 2020 року, відповідно до якої, ОСОБА_7 має діагноз «Алкогольна полінейропатія нижніх кінцівок», і йому важко пересуватись за межі будинку (особова справа, а.с. 67, 99).

Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в цілому виконував покладені на нього обов`язки, але за весь час випробування дійсно один раз не з`явився на реєстрацію до органу пробації без поважної причини та не повідомив про зміну місця свого проживання, а враховуючи обставини, які завадили йому вчасно з`явитися на реєстрацію та повідомити про зміну місця проживання, їх характер не свідчить про свідоме умисне небажання ставати на шлях виправлення, не вказує на підвищену суспільну небезпеку засудженого, всі вони були вчинені протягом нетривалого проміжку часу та лише самі по собі не вказують переконливо на те, що засуджений не бажає вставати на шлях виправлення і він повинен бути направлений до місць позбавлення волі.

Крім того, в подальшому, після відповідних попереджень, своїх обов`язків засуджений ОСОБА_7 в цілому не порушував, за весь час 9 разів сумлінно з`явився для реєстрації до органу пробації (особова справа, а.с. 24), адміністративних правопорушень, які б свідчили про його небажання ставати на шлях виправлення взагалі не вчиняв.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що даних, які беззаперечно свідчили би про те, що ОСОБА_7 не бажає ставати на шлях виправлення матеріали провадження не містять, і викладені у поданні обставини не є достатніми підставами для скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та його направлення до місць позбавлення волі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання Мелітопольського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4