1Справа № 335/1450/20 1-кс/335/869/2020
УХВАЛА
Вилучені предмети мають доказове значення у кримінальному провадженні, тому на підставі ст. 171 КПК України слідчий просить накласти арешт на вилучене під час обшуку майно.
У судовому засіданні слідчий вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, зазначає, що не погоджується з доводами слідчого про те, що вилучене майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК, ОСОБА_7 на відповідній правовій підставі нотаріально посвідченої довіреності від 31.01.2020 за реєстровим № 99 набула права користування вказаним транспортним засобом. З моменту реєстрації транспортного засобу на території України автомобіль використовувався відкрито, ні від кого не приховувався, а ні сам транспортний засіб, а ні факт його придбання.Транспортний засіб дійсно за документами має чорний колір, разом з цим в процесі користування цим майном його володільцем було змінено колір автомобіля плівкою, проте не проведена відповідна перереєстрація транспортного засобу, що не позбавляє власника у подальшому оформити належним чином вказані зміни.
Заслухавши у судовому засіданні пояснення слідчого та представника власника майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Своєю чергою, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Відповідно до фабули про кримінальне правопорушення «30.11.2019 року в ході проведення обшуку території домоволодіння, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено транспортний засіб «Porsche-Boxster», білого кольору, номерний знак НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_3 , НОМЕР_2 який відповідно до інформації, що міститься у реєстрі транспортних засобів для фізичних осіб, зареєстрований за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканкою м. Києва. За попередньою інформацією у вказаному транспортному засобі незаконно замінені вузли та агрегати».
Частинами 1, 3 ст. 170 КПК України передбачена можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальної конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної винагороди, можливої конфіскації майна.
Таким чином закон визначає три окремі види обмеження для власника майна, які полягають позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.
У відповідності до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому у відповідності до пунктів 5 та 6 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З наданих до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 на відповідній правовій підставі нотаріально посвідченої довіреності від 31.01.2020 за реєстровим № 99 набула права користування вказаним транспортним засобом.
Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, ОСОБА_7 , яка хоч і не є власником автомобілю, але має законне право володіння спірним автомобілем.
Згідно матеріалів клопотання та пояснень слідчого у судовому засіданні, підозра у підробці або заміні ідентифікаційного номеру, номеру двигуна, шасі або кузова транспортного засобу ОСОБА_7 або іншій особі відсутня.
Слідчим під час судового розгляду вказаного клопотання не надано протоколу огляду вилученого під час обшуку транспортного засобу в ході якого було встановлено, що у вказаному транспортному засобі незаконно замінені вузли та агрегати, як і не надані висновки експертного дослідження, яким би було встановлено незаконні зміни вузлів та агрегатів.
Крім того, всупереч наведеним доводам у клопотанні, слідчим до клопотання не долучено та в судовому засіданні не надано протокол оглядутранспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, що перебувають за твердженням слідчого у володінні ОСОБА_6 , зокрема не долучено будь-яких процесуальних документів на підтвердження того, що наявні в оригіналах декілька свідоцтв про реєстрацію одного транспортного засобу.
Водночас, станом на день розгляду такого клопотання, відсутні відомості про факт призначення відповідної судової експертизи транспортного засобу.Разом з цим, з часу вилучення вказаного транспортного засобу минуло більше двох місяців.
Як повідомив в судовому засіданні представник власника майна весь час з моменту розмитнення та реєстрації транспортного засобу на території України автомобіль використовувався відкрито, ні від кого не приховувався, а ні сам транспортний засіб, а ні факт його придбання.
Також з пояснень представника власника майна у судовому засіданні слідує, що спірний автомобіль дійсно за документами має чорний колір, разом з цим в процесі користування цим майном його володільцем було змінено колір автомобіля плівкою, проте не проведена відповідна перереєстрація транспортного засобу, що не позбавляє власника у подальшому оформити належним чином вказані зміни.
При вирішенні питання про арешт, слідчий суддя зобов`язаний виходити із засад розумності, співмірності та доведенні обставин поза розумним сумнівом.
Однак, слідчому судді не надано доказів на підтвердження необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна в частині заборони його власнику користуватися таким майном і справжню необхідність здійснення таких заходів, які обмежують право власності, досягнення завдань кримінального провадження.
Враховуючи вимоги ст. 173 КПК України щодо наслідків арешту майна для його володільця, а також те, що орган досудового розслідування зі певного часу з часу вилучення такого майна не навів додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання та вважає, що слід накласти арешт на транспортний засіб із забороною власнику його відчуження та розпорядження, залишив власнику (або уповноваженій особі) право користування вказаного автомобіля.
Керуючись ст. ст. 170173 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку 30 листопада 2019 р., який проводився на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду ОСОБА_8 від 22 листопада 2019 р. за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Адмірала Макарова, буд. 115, а саме:?
- транспортний засіб «Porsche - Boxster», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 з позбавленням права відчуження та розпорядження, залишив власнику (або уповноваженій особі) право користування вказаного автомобіля.
- свідоцтво НОМЕР_4 про реєстрацію транспортного засобу «Porsche - Boxster», чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 . VIN: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 24 лютого 2020 р.

Повний текст ухвали оголошений 26 лютого 2020 р. о 14:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1