Справа №463/3649/20
Провадження №1-кс/463/2241/20
У Х В А Л А

05 травня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погоджене прокурором Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області про відсторонення від посади підозрюваного ОСОБА_5 -

в с т а н о в и в :
В провадженні Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 11.10.2019р. за підозрою

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 364 КК України;

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Слідчий Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про відсторонення ОСОБА_5 від посади т.в.о. директора ДП «Брустурянське ЛМГ» на строк 2 місяці.

Клопотання мотивує тим, що слідчим управлінням Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 11.10.2019р., за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 364 КК України; ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, ОСОБА_7 , займаючи посаду начальника Головного управління Держеокадастру у Закарпатській області, зловживаючи службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, умисно, за попередньою змовою з держаним кадастровим реєстратором відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області ОСОБА_8 та директором ДП «Брустурянське ЛМГ» ОСОБА_5 , видала 4 накази №№ 891-сг, 892-сг, 893-сг та 894-сг про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Лопухівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за межами населеного пункту, до яких внесла завідомо неправдиві відомості про те, що вказані земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення, хоча достовірно знала, що вказані земельні ділянки згідно індексних кадастрових карт, які є в наявності в Головному управлінні Держгеокадастру в Закарпатській області та відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, відносяться до земель лісового фонду та перебувають у постійному користуванні ДП «Брустурянське ЛМГ», а саме в кварталах 11 та 15 Плайського лісництва.

На підставі цих наказів ФОП ОСОБА_13 виготовив проекти землеустрою на вказані земельні ділянки, в процесі чого звернувся до ДП «Брустурянське ЛМГ» за погодженням меж цих земельних ділянок. Директор ДП «Брустурянське ЛМГ» ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, достовірно знаючи, що земельні ділянки, дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення таких земельних ділянок у власність перебувають у постійному користуванні ДП «Брустурянське ЛМГ», а саме в кварталах 11 та 15 Плайського лісництва та відносяться до земель лісового фонду, поставив свій підпис у актах погодження меж земельних ділянок ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 а саме у графі «Власники/користувачі суміжних земельних ділянок представник ДП «Брустурянське ЛМГ», чим ствердив, що земельні ділянки не відносяться до земель лісового фонду та не перебувають у постійному користуванні ДП «Брустурянське ЛМГ».

Державний кадастровий реєстратор відділу у Тячівському районі ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області ОСОБА_8 , у свою чергу, отримавши від ФОП ОСОБА_13 вказані проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , 21.06.2019р., перебуваючи за місцем роботи в службовому кабінеті відділу у Тячівському районі ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області м. Тячів, вул. Армійська, 2, внесла до поземельних книг у Державному земельному кадастрі в електронному та письмовому варіанті, завідомо неправдиві відомості про цільове призначення земельних ділянок, надавши їм статусу земель «для ведення особистого селянського господарства», зареєструвала їх, скріпивши вказану інформацію особистим підписом та особистим цифровим підписом, хоча достовірно знала, що вказані земельні ділянки, згідно індексних кадастрових карт та, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, відносяться до земель лісового фонду і перебувають у постійному користуванні ДП «Брустурянське ЛМГ», а саме в кварталах 11 та 15 Плайського лісництва. Після цього, системою Державного земельного кадастру зазначеним земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номери, а саме: №:09:001:0029, площею 1,1 га; №:09:001:0031, площею 1, 3 га; №:09:001:0030, площею 1, 7686 га; №:09:001:0032, площею 1,81 га.

У подальшому ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, зловживаючи наданою їй владою та службовим становищем,діючи в інтересах третіх осіб, а самегр. ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою отримання неправомірної вигоди як для самої себе так і для третіх осіб, грубо порушуючи вимоги ст. 92 Земельного кодексу України, згідно із якими право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинено лише з вичерпних підстав, визначених статтею 141 даного Кодексу, тобто за умови добровільної відмови від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках визначених цим Кодексом, припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ і організацій, 03.07.2019, у невстановлений досудовим розслідуванням час у невстановленому місці, видала завідомо протиправні накази Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 1350-сг, № 1351-сг, 1382-сг та 05.07.2019 наказ №1387-сг, якими затвердила проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність вищенаведеним особам.

На даний час відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 647-к від 10.12.2019р. на ОСОБА_5 покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Брустурянське лісомисливське господарство» з 10.12.2019р. до призначення керівника у встановленому законодавством порядку.

Перебування ОСОБА_5 на даній посаді безпосередньо сприяло вчиненню ним інкримінованого кримінального правопорушення, а його корисливий мотив дає підстави вважати, що перебуваючи на посаді він може продовжити свою протиправну діяльність. Крім цього, будучи керівником та використовуючи надані йому службові повноваження він може незаконними засобами впливати на свідків, протиправно перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, може негативно впливати на хід досудового розслідування, перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих відомостей.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з викладених в ньому мотивів. Просять клопотання задоволити.

Захисник проти клопотання заперечив, вважаючи підозру необґрунтованою. Крім того, вказана посада є єдиним джерелом доходу ОСОБА_5 , а перебування його на посаді жодним чином не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Просить в задоволенні клопотання відмовити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав пояснення свого захисника.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, додані до нього документи, приходжу до наступного висновку.

Про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 364 КК України ОСОБА_5 повідомлено 29.04.2019р. Вказаний злочин відноситься до злочинів, які вчиняються у сфері службової діяльності.

Згідно ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Зазначена норма права, виходячи з її системного тлумачення та способу викладення її змісту є відсилочною (бланкетною), тобто містить посилання на іншу норму права та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

При цьому, системний лінгвістично-логічний аналіз цієї норми дозволяє стверджувати, що законодавець, застосовуючи для семантико-синтаксичного відношення в реченні дієслово недоконаного виду «підлягає», яке відповідає на запитання «чому?», означає «підпадати під дію» та зумовлює «залежність від чогось», настання наслідку (відсторонення від посади) поставив в залежність від факту повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, після чого зробив відсилку до закону, яким регулюється порядок застосування такого наслідку.

Іншими словами, граматична побудова норми ч. 5 ст. 65 Закону України, яка визначає її юридичний зміст не містить імперативної вказівки на відсторонення особи від посади у випадку вчинення нею злочину у сфері службової діяльності, як це наприклад, могло б бути у випадку вживання у реченні присудка з допоміжним дієсловом «повинен бути», а лише вказує, що вчинення цього злочину є підставою для відсторонення особи від посади.

В свою чергу, «законом», згадка про який міститься у положеннях ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» є виключно відповідні положення КПК України, які власне, і регулюють порядок застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як відсторонення від посади.

Вказане узгоджується з положенням ч. 2 ст. 1 КПК України, яка визначає, що кримінальне процесуальне законодавство України складається не лише з КПК України, але й з інших законів України.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відсторонення від посади, згідно з п. 4 ч. 2 ст.131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 154 КПК України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців.

При вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов`язаний врахувати такі обставини: правову підставу для відсторонення від посади; достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; наслідки відсторонення від посади для інших осіб (ч.2 ст.157 КПК України).

Проаналізувавши наведені у клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий підтверджує доводи клопотання, вважаю, що вони свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджується наступними доказами, зокрема: висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-земельної експертизи №113К/2020 від 07.02.2020, висновком експерта № 15/61 від 06.02.2020р., згідно яких спірні земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту в межах земель лісового фонду ДП «Брустурянського ЛМГ», проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реєстраційними справами щодо реєстрацій земельної ділянки, актами погодження меж із суміжними землекористувачами, які підписані ОСОБА_5 та іншими матеріалами кримінального провадження.
Отже, слід вважати, що слідчим та прокурором виконано вимоги п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 157 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відсторонення від посади, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного чи обвинуваченого, який, перебуваючи на посаді, може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких зазначено землі лісогосподарського призначення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення органами виконавчої влади та місцевого самоврядування.
Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Статтею 118 ЗК України регламентується порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом ч. ч. 1, 2, 6-9 цієї статті, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Таким чином, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України «Про землеустрій» у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).
За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.
Відповідно до обставин кримінального провадження, одним із суміжних землекористувачів спірних земельних ділянок є ДП «Брустурянського ЛГ» директором якого, що підписував акт погодження меж є ОСОБА_5 .
Згідно з положеннями статті 55 Закону України «Про землеустрій» установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).
Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.
На основі аналізу зазначених правових норм під час розгляду цивільної справи № 545/1149/17 (постанова від 12.02.2020р.) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого зазначила, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).
Під час розгляду іншої цивільної справи № 463/5546/15-ц (постанова від 24.10.2018р.) Верховний Суд під у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 463/5546/15-ц зазначив, що за змістом статті 55 Закону України «Про землеустрій», межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акта узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.
Виходячи з зазначених у клопотанні обставин, злочинність дій ОСОБА_5 по факту полягають в тому, що останній будучи директором ДП «Брустурянського ЛМГ» під час розроблення громадянами проектів землеустрою як суміжний землекористувач підписав акт погодження меж спірних земельних ділянок, і на думку органу досудового слідства, тим самим підтвердив, що спірні земельні ділянки не належать до земель лісового фонду ДП «Брустурянського ЛМГ».
Разом з тим, враховуючи, що процедура погодження меж земельної ділянки має допоміжний характер, а необхідність в такому погодженні виникає лише на стадії розроблення проекту землеустрою, немає підстав вважати, що відсторонення ОСОБА_5 від займаної посади є необхідним для припинення кримінального правопорушення, при тому що за версією слідства ОСОБА_5 своїми діями лише сприяв вчиненню злочину іншими співучасниками (ч. 5 ст. 27 КК України).
Так само, відсутні підстави вважати, що перебуваючи на посаді ОСОБА_5 може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, адже суть інкримінованого правопорушення полягає в тому, що посадові особи шляхом зловживання службовим становищем та вчинивши службове підроблення передали у приватну власність землі лісового фонду. Відповідно, злочин на даний час є завершеним, а документи, які свідчать про передачу земельних ділянок у приватну власність і які мають значення для кримінального провадження вилучені, а тому не можуть бути знищені.
Крім того, матеріали клопотання не містять даних про існування будь-яких свідків, покази яких матимуть значення для кримінального провадження і тому, відсутні підстави для висновку, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження

Вказане в сукупності свідчить про те, що стороною обвинувачення не доведено обставин, зазначених у п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 157 КПК України, а відтак, немає підстав для висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особияк відсторонення від посади.

Вважаю, що завдання кримінального провадження можуть бути виконані без застосування такого заходу кримінального провадження як відсторонення ОСОБА_5 від посади і тому, в задоволенні клопотання слідчого належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 131, 154, 155, 156, 157, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погодженого прокурором Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області про відсторонення від посади підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 07.05.2020 року о 14.20 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1