ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/3443/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №645/4948/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч. 2,4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою; продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строк тримання під вартою в Державній установі « Харківський слідчий ізолятор» , який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 05.01.2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що в провадженні Московського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 , ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 152 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 , ч.2 ст. 186, ч.2 ,3,4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
В cудовому засіданні прокурором поставлено питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, у зв`язку із його закінченням .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт .
Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд першої інстанції дійшов висновку, що ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків не зникли, підстав для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт немає.
Крім того, районний суд вирішив продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 строк тримання під вартою, так як по справі маються ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

В апеляційних скаргах:

-захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу районного суду, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт з покладенням обов`язку не відлучатися з місця свого постійного проживання і реєстрації в період часу з 19 години до 7 години 30 хвилин, звільнити ОСОБА_8 з-під варти негайно. Мотивуючи скаргу вказав, що ухвала є незаконною та немотивованою. Зазначив, що 07.11.2019 року судом була постановлена та проголошена лише мотивувальна частина ухвали про продовження строку тримання під вартою, що свідчить про її немотивованість та порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 . Звертає увагу на тривалий розгляд провадження, що обумовлено неналежним виконанням стороною обвинувачення своїх процесуальних обов`язків. Також вказав на пропущення прокурором 5-денного строку для подання клопотання про продовження строку тримання під вартою. Просить врахувати відсутність ризиків та процесуальних підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дані, що позитивно характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність у нього міцних соціальних зв`язків, роботи, постійного місця проживання;

-обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, негайно звільнити його з-під варти та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування скарги зазначив, що суд прийняв рішення без клопотання прокурора та жодних доказів. Суд не перевірив обґрунтованість обвинувачення, а судовий розгляд є невиправдано тривалим.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційних скарг; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2,4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, що відносяться до категорій тяжких та особливо тяжких злочинів та передбачають покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином України, має вищу освіту, одружений, не працює, має місце проживання та реєстрації, раніше не судимий.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Щодо інших доводів апеляційних скарг колегія суддів вказує таке.

Постановлення та проголошення 07.11.2019 року лише резолютивної частини оскаржуваної ухвали не свідчить про її немотивованість та порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 . Частиною 2 ст. 376 КПК України передбачено, що якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали (постанови) має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.
Таким чином, порушень закону за вказаними доводами апеляційної скарги захисника не вбачається.

Стосовно посилань апелянтів на тривалість розгляду кримінального провадження колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Перевірка розумності строків розгляду даного кримінального провадження за вказаними критеріями в межах цього апеляційного розгляду є неможливою, проте суд першої інстанції може прийняти зазначені апеляційні доводи та вжити заходи для виконання вимог ч. 4 ст. 28 КПК України.

Посилання захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 на пропуск прокурором п`ятиденного строку для подання клопотання про продовження строку тримання під вартою не може вплинути на рішення районного суду про продовження запобіжного заходу та не свідчить про його незаконність.

Відповідно до ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Таким чином, розглянувши 07.11.2019 року питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, районний суд діяв у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а наявність чи відсутність клопотання прокурора з цього приводу в даному випадку правового значення не мало.

Питання щодо необхідності закриття кримінального провадження та обґрунтованості обвинувачення, на що вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , вирішуються судом в нарадчій кімнаті відповідно до положень ст.ст. 371-374 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутність підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: