справа №619/767/20
провадження №1-кп/619/209/20
ВИРОК
іменем України

16 березня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000130 від 26.01.2020 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пселець Пристенського району Курської області, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: -19 лютого 2018 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт; - 17 грудня 2018 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 389 КК України в силу ст. 71 КК України до 1 місяця 10 днів арешту;
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 1261 КК України,
за участюсторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
З 2010 року по теперішній час ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з співмешканкою ОСОБА_5 , з якою пов`язаний спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто перебувають у фактичних сімейних відносинах з 2010 року.

17 травня 2019 року приблизно о 15 год 30 хв ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив фізичне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , яке виразилося у штовханнях та стусанах, психологічне насильство у вигляді словесних образ, приниження її гідності, залякування, що призводить до фізичних, психологічних страждань. Згідно постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 10.06.2019 (справа № 619/2186/19) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

27 травня 2019 року о 16 год 30 хв ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив фізичне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , яке виразилося у штовханнях та стусанах, та психологічне насильство у вигляді словесних образ, приниження її гідності, залякування, що призводить до фізичних, психологічних страждань. Згідно постанови Дворічанського районного суду Харківської області від 10.06.2019 (справа № 619/2187/19) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

28 липня 2019 року о 21 год 00 хв ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив фізичне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , яке виразилося у штовханнях та стусанах, психологічне насильство у вигляді словесних образ, приниження її гідності, залякування, що призводить до фізичних, психологічних страждань. Згідно постанови Дворічанського районного суду Харківської області від 07.11.2019 (справа № 619/4417/19) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1732 КУпАП.

Отже, 10 червня 2019 року (двічі) та 07 листопада 2019 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1, 2 ст. 1732 КУпАП, за вчинення відповідно 17.05.2019, 27.05.2019, 28.07.2019 насильства в сім`ї відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ОСОБА_3 був поставлений на облік Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області як особа, яка вчиняє домашнє насильство. Кожного разу окремо, на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій та бажаючи діяти саме таким чином, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , вчиняв відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 словесний конфлікт, в ході якого, безпричинно, умисно, систематично вчиняв фізичне насильство у вигляді штовхання та стусанів, психологічне насильство у вигляді словесних образ, приниження її гідності, залякування, що призводить до фізичних, психологічних страждань. ОСОБА_3 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення своїх умисних протиправних дій спрямованих на вчинення насильства в сім`ї, належних для себе висновків не зробив, продовжив чинити домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 .

Крім того, 20 січня 2020 приблизно о 17 год 00 хв ОСОБА_3 знаходився разом з своєю співмешканкою ОСОБА_5 за місцем їхнього проживання, за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння, між ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_5 на побутовому ґрунті виник усний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого прямого умислу, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 підійшов до останньої, та штовхнув її рукою, в результаті чого вона впала на землю. Продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи з цією метою, ОСОБА_3 , взяв дерев`яну палку, яку потерпіла використовувала для пересування, та наніс не менше трьох ударів даною палкою в область її лівої гомілки. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 були спричинені, тілесні ушкодження у виді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості та спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) (згідно п.п.2.2.1а,б,в і 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися:

- у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного насильства щодо ОСОБА_5 , з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої, суд кваліфікує за ст. 1261 КК України;

- в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 ККУ, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч. 1 ст.122 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого у вчиненні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 1261 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 визнається судом обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Відповідно до пунктів 1, 13 ч. 1 ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , є рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 ст.65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Також Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі в мінімальному розмірі санкції частини цієї статті та за ст. 1261 КК України у виді арешту в межах санкції цієї статті.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд крім даних про особу винуватого та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.

Отже, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Обмежувальні заходи, визначені ст. 911 КК України, не підлягають застосуванню до ОСОБА_3 , оскільки суд призначає покарання у виді обмеження волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
З урахуванням вимог статей 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Враховуючи викладене та керуючись статтями368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 1261 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ст. 1261 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш сувориму виді 1 (одного) року обмеження волі.

Строк покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1