Справа № 991/274/20
Провадження1-кс/991/274/20
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей за заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, в якій просив: зобов`язати керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві ОСОБА_3 за вих. № 3718/04 від 04.01.2020 про вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч.1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст. 27 КК України; надати ОСОБА_3 належним чином завірений витяг з ЄРДР та пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні, а також зобов`язати НАБ України повідомити суд про виконання ухвали суду відповідно до ст. 129-1 Конституції України.
У судове засідання ОСОБА_3 не прибув, надіславши на електронну поштову скриньку ВАКС клопотання про розгляд скарги без його участі, подану скаргу підтримує та просить її задовольнити в повному обсязі.
Представник особи, бездіяльність якої оскаржується, до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, надіславши при цьому письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що Національним антикорупційним бюро України дійсно була отримана зазначена заява, за результатами розгляду якої заявнику було направлено письмову відповідь з роз`ясненням, що відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу. Крім того в письмових поясненнях зазначено, що за результатами опрацювання заяви ОСОБА_3 за вих. № 3718/04 від 04.01.2020, Головним підрозділом детективів НАБУ в межах компетенції встановлено, що в заяві не наведено об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР з урахуванням вимог статті 216 КПК України, а також повідомив, що вказану заяву скеровано для розгляду відповідно до компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві. За таких обставин представник НАБУ вважає, що бездіяльність з боку службових осіб Національного антикорупційного бюро України відсутня, тож у задоволенні скарги просив відмовити повністю та провести її розгляд за відсутності представника НАБУ, враховуючи письмові пояснення останнього.
Суд, вважає за можливе розгляд скарги проводити за відсутності представника НАБ України, оскільки його відсутність відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.
Заслухавши думку заявника, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів скарги, 08.01.2020 ОСОБА_3 звернувся до Національного антикорупційного бюро України із заявою № 3718/04 (далі - заява) від 04.01.2020, в якій зазначив про можливе вчинення суддями Рівненського апеляційного суду ОСОБА_6 (головуючий суддя), ОСОБА_7 (суддя) і ОСОБА_8 (суддя), а також керівником прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, за правовою кваліфікацією ч ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч.1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст. 27 КК України, посилаючись на те, що вказані особи покривають злочини фігурантів у практично всіх справах судового провадження, при цьому явно з корупційних міркувань.
Вказана заява була прийнята Національним антикорупційним бюро України 08.01.2019 та зареєстрована за вхідним номером В-329.
Враховуючи, що відомості за вказаною заявою ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 ..
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 року № 69 слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. А також ч.1 ст. 303 КПК України наводить вичерпний перелік випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони при досудовому розслідуванні.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналізуючи норми ст.ст. 214, 303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.
На думку заявника, в діях колегії суддів Рівненського апеляційного суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та керівника прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 наявний склад кримінального правопорушення, оскільки суддями приймаються неправомірні постанови, а керівником прокуратури покривається протиправна поведінка.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.
Таким чином, суддя виступає, як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.
При цьому законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі, шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.
Незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.
Так при вирішенні скарги ОСОБА_3 , слідчий суддя бере до уваги висновок судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013, де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Разом з тим, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді, а зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Тобтовплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.

Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 року.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007, встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.
З огляду на вищенаведене і з урахуванням того, що заявник не погоджується з постановою колегії суддів Рівненського апеляційного суду та просить порушити кримінальне провадження відносно цих суддів, не зазначає у своїй заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочинів, а також самостійно робить висновки про неправомірність постановленого рішення за відсутності відповідних повноважень, тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, про які вказує ОСОБА_3 у своїй скарзі.
Не вдаючись до надання оцінки законності прийнятих колегією суддів Рівненського апеляційного суду, все ж слід зазначити, що вони прийняті за наслідками вирішення питань, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, не містять ознак свавільних чи незаконних дій судді.
Відтак, в заяві відсутні факти та твердження заявника щодо існування обставин, які б свідчили про наявність в діях перелічених ним осіб складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч.1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст. 27 КК України.
Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вже зазначалося, відповідно до приписів ч. 1 ст. 2, п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 1 та п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Натомість, заява ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в його повідомленні про злочини за передбачених ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч.1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст. 27 КК України, натомість вбачається незгода заявника із прийнятими судовими рішеннями, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.
З урахуванням викладеного, підстави для зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України і внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 № 3718/04 від 04.01.2020 відсутні.
Керуючись статтями 9, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 від 10.01.2020 за вих. № 3750/10 на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей за заявою за вих. № 3718/04 від 04.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1