КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ( в режимі ВКЗ з Київським СІЗО),

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 19 березня лютого 2020 року обвинуваченому
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимому: вироком Ватутінського районного суду м. Києва від 10.11.1995 року за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнився 25.10.2000 року з Сумської виправної колонії №116 умовно-достроково, на підставі постанови Ковпаківського районного суду м. Суми, невідбута частина покарання 2 роки 7 місяців;
- 10.08.2001 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, 94, 42 43 КК України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 27.12.2001 року Апеляційним судом м. Києва вирок приведено у відповідність з чинним законодавством та засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 94, 42, 43 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 18.09.2013 з Білоцерковської виправної колонії № 35 за постановою Білоцерківського міського суду Київської області від 10.09.2013, умовно-достроково, невідбута частина покарання - 2 роки 7 місяців 11 днів.
Відповідно до ухвали суду Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року здійснюється судове провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, у якому ухвалою суду від 25.11.2019 року щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.01.2020 року включно.
Посилаючись на існування ризиків, які були враховані при застосуванні до обвинувачених виключного запобіжного заходу та при продовженні його строку, суд вважав, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну дисципліну обвинуваченому, а тому продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

При цьому апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно врахував його попередні судимості, які не стосуються цього кримінального провадження та не погоджується з формулюванням, викладеним в оскаржуваній ухвалі про те, що він може вчиняти злочини, вважаючи такий висновок передчасним.
В апеляції вказується на безпідставність обвинувачення та відсутність доказів існування ризиків, які були враховані судом при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_5 .
Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що суд не вмотивував висновку про відсутність підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу за клопотанням захисту та не розглянув відповідні клопотання обвинуваченого.
Окрім того, в апеляції наголошується на недопустимості доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, незаконності процесуальних дій слідчого і прокурора, та порушеннях, допущених при складанні обвинувального акту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченогоОСОБА_5 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.
Так, розглядаючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 331 КПК України, суд вказав на наявність ризиків, перелічених у ст. 177 КПК України, та зважив на обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.
Зокрема, суд врахував те, що ОСОБА_5 є раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, життя та здоров`я, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, офіційно не працює, не маючи законних джерел доходу, а також існування ризиків продовження чи повторення протиправної поведінки та можливість переховування від органів досудового слідства і суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував попередні судимості ОСОБА_5 не можуть бути взятими до уваги, позаяк відомості про судимості особи стосуються репутації обвинуваченого, яка в силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 178 КПК України підлягає оцінці судом при обранні запобіжного заходу.
Існування зазначених в ухвалі суду ризиків ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження щодо даних про особу обвинуваченого та тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КПК України.
При цьому, суд, вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не може вдаватись в оцінку доказів та вирішувати питання щодо допустимості доказів, наданих стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, правильності складанні процесуальних документів чи правильності процесуальних дій слідчого чи прокурора, а відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 в цій частині є неспроможними.
Посилання в апеляції на те, що суд не вмотивував висновку про відсутність підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу за клопотанням захисту та не розглянув відповідні клопотання обвинуваченого є голослівними, позаяк в оскаржуваній ухвалі суд, з посиланням на вимоги закону та конкретні обставини провадження, вмотивував висновки про неможливість зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який вид запобіжного заходу.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа 11-кп/824/1426/2020 Категорія КК: ч. 2 ст. 187 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7