Справа № 496/4863/15-к
Провадження № 1-кп/947/410/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року колегія суддів Київського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у залі суду у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001941 від 19.07.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.186 ч.2, 187 ч.2, 187 ч.4, 152 ч.4, 153 ч.3, п.п.6, 13 ст. 115 ч.2, ст.15 ч.3, 115 ч.2 п.п.2,6,9,10, 13 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.186 ч.2, 187 ч.2, 187 ч.4, 152 ч.4, 153 ч.3, п.п.6, 13 ст. 115 ч.2, ст.15 ч.3, 115 ч.2 п.п.2,6,9,10, 13 КК України.

Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Мотивує клопотання тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особо тяжких злочинів, може здійснити спробу переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню, відсутне місце мешкання, раніше неодноразово судимий.

Прокурор вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, тому відсутні підстави для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 заперечують проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, у зв`язку з тим, ризики прокурором не доведені та не обгрунтовані, щодного доказу впливу на потерпілих прокурор не надав, тому заявили суду клопотання про зміну відносно обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Обвинувачений має постійне місце мешкання, родину, дитину та тривалий час перебуває під вартою.

Колегія суддів, вислухавши заявлені клопотання та думки учасників судового провадження, приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтованим, тому таке клопотання підлягає задоволенню судом.

Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177,178,183,199 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , що він обвинувачується у вчиненні декількох особливо тяжких кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину відносно малолітньої дитини та декількох тяжких і особливо тяжких злочинів проти життя, яке є найвищою соціальною цінністю, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку, що існує реальний ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення та можливість обвинуваченого переховатися від суду.

Також, враховуючи, що передбачені ст.177 КПК України ризики не знизились та не відпали, колегія суддів приходить до висновку про суспільний інтерес у триманні обвинуваченого під вартою, який переважає над особистими інтересами обвинуваченого, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти передбаченим ст.177 КПК України ризикам, тому, продовжуючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів приходить до висновку, що необхідно продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.

За тих же підстав, суд приходить до висновку, що не встановлено правових підстав для задоволення клопотання захисника та обвинуваченого про зміну відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177-178, 183, 184, 194, 197, 331,369-372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Захиснику ОСОБА_6 та обвинуваченому ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про зміну відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі строком на 60 діб, тобто до 14.03.2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_9

ОСОБА_2