Справа № 308/2906/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , особи у якої вилучено майно ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000068 слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000068 відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 296 КК України,погоджене прокурором про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000068 слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000068 відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 296 КК України,погоджене прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000068 від 18.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
В клопотанні вказано, що як встановлено досудовим розслідуванням: 17 березня 2020 року в період з 17 години 30 хвилин по 17 годину 36 хвилин, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто до вчинення злочину домовившись про спільне його вчинення, знаходячись на території автостоянки, яка розташована біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом явної неповаги до суспільства, маючи на меті показати свою зневагу до існуючих норм моралі та правил поведінки у суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження та нанесення тілесних ушкоджень і побоїв, а також здійснення стрільби в громадському місці іншим особам, проявити зверхність над іншими людьми, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності та добропристойності, із застосуванням вогнепальної зброї невстановленого на даний час зразка, із особливою зухвалістю, яка виразилась в безпричинному нанесення тілесних ушкоджень та побоїв у громадському місці ОСОБА_10 , знущанні над ним в присутності перехожих, при цьому здійснюючи постріли з вогнепальної зброї невстановленого взірця, грубо порушив громадський порядок за наступних обставин.

Зокрема, це знайшло своє відображення в тому, що 17 березня 2020 року о 17 годині 27 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «FordFusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому також перебували ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , та припаркувавшись на автостоянці поблизу будинку №11А на площі Миру в м. Мукачево, усвідомлюючи те, що територія автостоянки є громадським місцем і знаходиться поблизу житлового багатоквартирного будинку в центрі міста, достовірно знаючи, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусуCOVID-19 із змінами та доповненнями в період з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України введено карантин і більшість мешканців навколишніх будинків, в тому числі і мешканців вказаного житлового будинку в цей час перебувають вдома, побачивши як із під`їзду будинку АДРЕСА_1 виходить ОСОБА_10 , вискочив разом із названими особами з автомобіля марки «FordFusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , і став бігти в напрямку до останнього.

Підбігши до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 наніс йому декілька ударів руками в область голови, після чого повалив останнього на землю, в цей час підбігли ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та стали наносити ОСОБА_10 удари ногами по голові та тулубу, при цьому вказані дії супроводжувались викрикуванням нецензурної лексики, погрозами вбивством та здійсненням ОСОБА_7 одного пострілу із вогнепальної зброї невстановленого зразка

Не зупинившись на цьому, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , не зважаючи на перехожих, які проходили поблизу місця злочину, підняли із землі ОСОБА_10 та стали тягнути його до автомобіля марки «FordFusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому ОСОБА_7 , тримаючи в руках пістолет невстановленого взірця, наніс один удар рукояткою по голові ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 по черзі нанесли серію ударів руками і ногами по голові та тулубу ОСОБА_10 , при цьому на прохання перехожого ОСОБА_11 припинити хуліганські дії, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , не реагували, а навпаки стали викрикувати в сторону ОСОБА_11 вимогу не втручатись, при цьому погрожуючи останньому можливим нанесенням тілесних ушкоджень.

В клопотанні вказано, що у ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 19.03.2020 року автомобіля марки «Форд», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено: шапку типу «балаклава» чорного кольору; автомобіль марки «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 ;

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчий зазначає, що у даному випадку необхідно накласти арешт майна з метою збереження речових доказів, а також з метою подальшого забезпечення відшкодування завданої шкодив результаті вчинення хуліганських дій ( у випадку заявлення цивільного позову).
У іншому випадку не застосувавши вказані заходи, можуть призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
В свою чергу, ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Зважаючи на те, що вказані предмети є речовими доказами по кримінальному провадженню, так як можуть мастити на собі сліди злочину, і підлягають огляду та дослідженню експертним шляхом, і з метою унеможливити знищити сліди, які могли зберегтись на вказаних предметах, необхідно накласти на них арешт.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, з метою збереження речових доказів.

За таких обставин, керуючись ст. 40, п. 7 ч. 2 ст. 131, ст.ст. 170, 171, ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий просить: з метою збереження речових доказів накласти арешт н а: шапку типу «балаклава» чорного кольору; автомобіль марки «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 ; Заборонити ОСОБА_4 ,чи/та іншим власникам і користувачам розпоряджатись та користуватись вище перерахованим майном. Пріоритет визначення місця подальшого зберігання вище перерахованого майна, залишити за слідчими органу досудового розслідування.

Слідчий в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив задовольнити повністю, вказуючи, також що транспортний засіб є речовим доказом, враховуючи, що на такому пересувались підозрювані у скоєні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Власник майна в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Особа у якої було вилучено майно згідно протоколу обшуку ОСОБА_4 , в судовому засіданні просив врахувати, що на його думку не має необхідності накладати арешт на вилучене майно, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі пошкоджений багажний відсік, тому майно може прийти у непридатний стан. Просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання. При цьому жодного офіційного підтвердження на право користування вказаним транспортним засобом в судовому засіданні не надав. Зазначив, що виключно на усній домовленості з власником автомобіля використовував такий.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотанні слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна .

Під час розгляду клопотання встановлено, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000068 від 18.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
В межах даного кримінального провадження було повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , згідно витягу з ЄРДР.

В рамках досудового розслідування вказаного кримінального 22.03.2020 року було проведено санкціонований обшук автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 19.03.2020 року.

Згідно протоколу обшуку від 22.03.2020 р., копія якого міститься в матеріалах клопотання,в ході обшуку було виявлено шапку типу «балаклава» чорного кольору, яку упаковано спец. пакет, а також вилучено автомобіль «Форд» Фюжен, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який поміщено на штраф майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, у автомобіля були виявлені пошкодження, зі слів ОСОБА_4 , т/з потрапив в ДТП.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 26.07.2019 р., автомобіль марки FORD моделі FUSION, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_13 ( АДРЕСА_2 ).

Згідно копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів страхувальником вказується, ОСОБА_14 .

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди
Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучений автомобіль, шапка типу «балаклава», могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому слідчий суддя враховує, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

Речовими доказами згідно із ст.78 Кримінально-процесуального кодексу України є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочину або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, і всі інші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом`якшення відповідальності.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Статтею 170 КПК України визначено, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину ...

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження...

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів ...

То ж системний аналіз положень ст.ст.167, 170, 172, 174 КПК України дає підстави вважати, що арешт може бути накладений не тільки на майно у вигляді речей підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за завдану ними шкоду, але й інших осіб, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що виявлені та вилучені речі, могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчим в клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників (володільців) майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя вважає, що доводи ОСОБА_4 про необхідність відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно задоволенню не підлягають та є передчасними на даній стадії досудового розслідування.

Разом із тим, щодо доводів слідчого про необхідність накладення арешту на вилучене майно, з метою подальшого забезпечення відшкодування завданої шкодив результаті вчинення хуліганських дій ( у випадку заявлення цивільного позову). То слідчий суддя вважає за необхідне вказати наступне:

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 6 вказаної норми КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Разом із тим, жодного підтвердження тому, що потерпілий має на меті отримати від підозрюваного відшкодування шкоди чи заявив відповідний цивільний позов до матеріалів клопотання не додано. З урахуванням вищенаведеного клопотання з цих підстав накладення арешту на вилучене майно є необґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000068 слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000068 відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 296 КК України,погоджене прокурором про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на предмети та речі вилучені під час санкціонованого обшуку 22.03.2020 року, а саме: шапку типу «балаклава» чорного кольору та автомобіль марки «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно реєстраційного документу НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 ( АДРЕСА_2 ).

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1