Справа № 306/228/20
Провадження 1-кс/306/91/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2020 року м. Свалява
Слідчий суддя Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні в м. Свалява клопотання заявника ОСОБА_2 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 00000079 від 12.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До Свалявського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання заявника ОСОБА_2 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 0000079 від 12.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що автомобіль, на який накладено арешт ухвалою слідчого судді від 18.02.2020 року, марки «ЗАЗ», моделі "Дейво", д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належать ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_1 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_3 , поставлений для зберігання на спецмайданчик тимчасово затриманих транспортних засобів. Крім того, зазначає, що постановою слідчого СВ Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_4 , на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження № 00000079 від 12.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Необхідності в проведенні додаткових слідчих дій з вказаним майном немає.
На підставі наведеного просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області.
Заявник в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розгляд клопотання про скасування арешту розглянути без його участі, клопотання підтримує та просить задовольнити.
Слідчий, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, однак його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
У зв`язку з неприбуттям всіх учасників в судове засідання, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, що відповідає ч. 4 ст. 107 КПК України.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України 2012 року (у редакції від 03 жовтня 2017 року) завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Цією ж статтею визначено, що власнику або іншому володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, гарантовано право ініціювати скасування відповідного заходу перед слідчим суддею або судом (у разі здійснення судового розгляду справи по суті), якщо в подальшому у застосуванні арешту відпала потреба або його було накладено необґрунтовано. Обмежень щодо стадії процесу, на якій може бути заявлено відповідне клопотання, норми кримінального процесуального закону не містять.
Способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна одночасно з постановою суду про скасування постанови про порушення кримінальної справи, винесеної за процедурою КПК України прямо не передбачено.
Тобто у зв`язку з припиненням кримінального провадження , коли будь-які законні підстави для арешту майна відпали, продовження дії цього заходу є свавільним втручанням у право власності особи, яке є об`єктом охорони за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. В означеній ситуації в силу положень статті 13 Конвенції держава зобов`язана забезпечити особі можливість ефективного юридичного захисту порушеного права.
Оскільки арешт майна було накладено у межах кримінального провадження за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, спір про право власності на майно між суб`єктами цивільних правовідносин відсутній, питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства. У зв`язку з зазначеним юрисдикція адміністративних судів на відповідні правовідносини не поширюється згідно з частиною третьою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не належить розгляд цього питання і до повноважень суду цивільної юрисдикції з огляду на правила статті 15 ЦПК України, адже згідно з цими правилами в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спору про право на автомобіль у цивільно-правовому сенсі не вбачається, оскільки ніхто не оспорює право власності на арештоване майно.
У порядку, визначеному КПК України, в умовах відсутності в цьому Кодексі спеціальних норм, які б регламентували прийняття окремого рішення про скасування арешту майна після припинення кримінального провадження на досудовому розслідуванні слідчим за правилами КПК України, підлягають застосуванню передбачені частиною першою статті 7, статтями 16, 24 цього Кодексу загальні засади кримінального провадження недоторканність права власності й забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій або бездіяльності, в тому числі, слідчого, прокурора.
Слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження № 00000079 від 12.02.2020 року закрито відповідно постанови слідчого СВ Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_4 від 27.02.2020 року у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Оскільки кримінальне провадження припинено слідчим під час досудового розслідування, здійснення судового контролю дотримання прав і свобод людини на відповідній стадії процесу згідно з чинним кримінальним процесуальним законом належить до повноважень слідчого судді. Так як прямих заборон ініціювання перед слідчим суддею питання про скасування арешту майна у відповідній ситуації і прийняття ним такого рішення закон не встановлює, то питання про скасування арешту майна може бути вирішено слідчим суддею за клопотанням власника або іншого володільця майна в порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.
За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним. Тобто у разі, коли на об`єкт нерухомого майна заявляють права інші суб`єкти цивільних правовідносин.
У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.
Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту врегульовано ст.ст.170-174 КПК України.
Згідно з вимогами частини першої статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Згідно зі статтею 174 КПК України інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження ? судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (частина 3 статті 174 КПК).
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України).
Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.
Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України передбачено право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Отже, у чинному КПК України законодавцем чітко врегульовано порядок вирішення питання про зняття арешту з майна, та відсутня заборона у вчиненні процесуальних дій з розгляду питань, які мали бути вирішені, але залишилися не вирішеними на етапі досудового провадження, закриття чи розгляду справи. Тобто помилки і недоліки, допущені у кримінальному провадженні, повинні виправлятися за тими ж правилами, тобто за правилами КПК України.
Чинним цивільним процесуальним законом не передбачено можливості такого захисту у порядку цивільного судочинства.
Такий розгляд не може відбуватися за правилами позовного провадження, оскільки між посадовою особою, яка вчинила процесуальні дії у кримінальному провадженні, та особою, яка вважає, що цими діями порушено її права як власника, відсутній цивільний спір.
Слідчий дізнавач, слідчий суддя не претендують на спірне майно, як учасники цивільних правовідносин, оскільки не є такими, не виступають і як представники держави, яка вважає себе власником майна, а виконували свої процесуальні повноваження, передбачені КПК України.
Не передбачено розгляду такої категорії справ і в окремому провадженні, оскільки це суперечить самій ідеї окремого провадження у цивільному процесі.
Тобто ці спори не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц (провадження № 14-326цс18) та інших, та зазначила, що у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України; зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження, розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.
Отже, у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства.
Беручи до уваги те, що арешт був накладений в рамках кримінального провадження № 00000079 від 12.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке на сьогоднішній день закрито слідчим, підтвердженням чого є постанова слідчого від 27.02.2020 року про закриття кримінального провадження, арешт на майно було накладено ухвалою слідчого судді на стадії досудового розслідування, провадження припинено на стадії досудового розслідування, слідчий суддя доходить переконання, що відпала потреба у застосуванні цього заходу, а подальше існування такого обмежує право власності особи на мирне володіння належним майном, а тому накладений арешт підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 167, 174, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений в межах кримінального провадження № 00000079 від 12.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на транспортний засіб легковий автомобіль марки «ЗАЗ», моделі "Дейво", д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належать ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_1 , в тому числі скасувати заборону власнику чи іншим користувачам розпоряджатись та користуватись легковим автомобілем марки «ЗАЗ», моделі "Дейво", д.н.з. НОМЕР_1 .
Транспортний засіб легковий автомобіль марки «ЗАЗ», моделі "Дейво", д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належать ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_1 , повернути власнику або законному володільцю (або їх представнику за довіреністю).
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя Свалявського районного суду
Закарпатської області ОСОБА_1