ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/1170/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1977/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 03 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання в порядку статті 81 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції захисником засудженого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій викладено прохання про скасування ухвали та постановлення нової, про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання в порядку ст. 81 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали не було враховано характеристики засудженого, як соціально адаптованої, працьовитої людини, яка за допомогою своєї праці намагається відшкодувати завдану шкоду потерпілій особі, щире каяття засудженого.

Вказує, що у разі умовно-дострокового звільнення засуджений ОСОБА_7 зможе знайти більш оплачувану роботу, а можливо й декілька робіт, з метою якнайшвидшого компенсування завданої потерпілій шкоди, тобто буде більш корисним для суспільства за межами виправної установи.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили про задоволення апеляційної скарги та про скасування ухвали суду першої інстанції.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що засуджений став на шлях виправлення та досягнув цілей покарання в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

Проте, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника засудженого, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про відшкодування матеріальних збитків.

Рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України районний суд аргументував тим, що останній не довів сумлінною поведінкою своє виправлення, а фактичне відбуття призначеного покарання та наявність заохочень не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
У відповідності до ухвали апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовано та призначено новий судовий розгляд цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, з ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, на лікування кошти у сумі 59 768,04 гривень, на посилене харчування у сумі 1500 гривень, на витрати з правничої допомоги в сумі 3500 гривень, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди, кошти у сумі 60000 гривень. Стягнуто також на користь держави судовий збір у сумі 1247,68 гривень.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27 травня 2019 року засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі призначену вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року, більш м`яким у виді обмеження волі на 3 роки 2 місяці 25 днів.
Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22 серпня 2017 року. Під час його тримання в Харківському слідчому ізоляторі характеризувався позитивно, режим тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 27 вересня 2017 року відбував покарання в державній установі «Божківська виправна колонія (№ 16)», де був працевлаштований різноробом виробничої зони установи. До праці ставився сумлінно, проявляв розумну ініціативу. За час відбування покарання характеризувався позитивно. За виконання покладених обов`язків та додержання праці був заохочений 3 рази, стягнень не мав. З 07 червня 2019 року відбуває покарання У Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)», де характеризується позитивно, за сумлінну поведінку і ставлення до праці має 1 заохочення, стягнень не має. Відповідно до ст. 60 КВК України не працевлаштований. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує в чистоті та порядку місце та при ліжкову тумбо, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до статті 65 КВК України приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь в організації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», відвідує заплановані заходи, читає духовну літературу. Підтримує родинні зв`язки із рідними, шляхом листування, побачень, телефонних розмов. Отримує посилки, передачі.
За період відбування покарання ОСОБА_7 стягнень не має, а має чотири заохочення.
З листопада по грудень 2019 року із заробітної плати ОСОБА_7 на сплату боргу потерпілій утримано та перераховано 1458, 92 гривень. Згідно поданої заяви з особистого рахунку засудженого утримано кошти на сплату судових витрат у сумі 521 гривень.
Колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, адже дійсно, за період перебування засудженого у виправному центрі ним отримано лише одне заохочення, а три інших вже були враховані в ході вирішення в порядку статті 82 КК України питання про заміну йому покарання більш м`яким.

Не можна також залишити поза увагою той факт, що питання про застосування щодо засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення вже було предметом розгляду на засіданні комісії державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» 12 лютого 2020 року, за результатами якого комісія прийшла до висновку, що засуджений не довів свого виправлення.
Крім того, засуджений ОСОБА_7 має не погашений позов за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року та не погашені судові витрати, стягнуті вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року, а погашення присуджених вказаними рішеннями сум, засуджений почав вчиняти лише з листопада 2019 року.

На підставі викладеного, висновки суду щодо недоведеності засудженим ОСОБА_7 свого виправлення колегія суддів вважає обґрунтованим, а наявність у останнього заохочення та щирого каяття у вчиненому не є безумовною підставою для застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга захисника засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 03 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника засудженого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4