ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/308/20 Справа № 204/6908/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-технічної освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні № 0000017,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
встановила:
Вказаною ухвалою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 - повернуто прокурору для усунення недоліків.
Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Так, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, а також у використанні завідомо підробленого документа, що кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України.
Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном. Моментом заволодіння майном є час реєстрації права власності за ОСОБА_7 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Проте, з формулювання обвинувачення суд вбачає відсутність часу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки зазначено лише що той звернувся до державного реєстратора Іларіонівської сільради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень на вищезазначене житлове приміщення, хоча ці відомості містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якому зазначено точний час вчинення реєстраційної дії.
Вказав, що з обвинувального акту вбачається, що злочин ОСОБА_7 було вчинено шляхом звернення до державного реєстратора Іларіонівської сільради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень без зазначення місця знаходження даного реєстратора (точної адреси: номер будинку, вулиці, населений пункт).
Тобто, фактично обвинувачення не містить місця вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
З обвинувального акту видно, що формулювання обвинувачення фактично зведено до посилання на правову кваліфікацію кримінального правопорушення без зазначення доведених даних про подію (час, місце) злочину.
На думку суду, таке обвинувачення не позбавляє можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням та можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення у відповідності до вимог ст. 348 КПК України.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, у зв`язку з істотним порушенням процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Посилається на упереджену позицію суду та передчасний характер ухваленого колегією судового рішення.
Вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, при проведенні підготовчого засідання вийшов за його межі та перейшов до оцінки дій обвинуваченого та перевірки правильності формулювання обвинувачення, що можливо зробити лише під час судового розгляду.
Вважає, що судом першої інстанції проігноровано, передбачене право прокурора змінювати та висовувати нове обвинувачення під час судового розгляду, відповідно до ст.ст. 338, 339 КПК України.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала скаргу, просила її задовольнити, ухвалу скасувати, обвинувальний акт повернути для розгляду до суду першої інстанції.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники судового провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, щодо вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту та форми обвинувального акту визначені в ст. 291 КПК України.
Даною нормою передбачено певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення та обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальний частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
З аналізу зазначених вимог кримінального процесуального закону вбачається, що формулювання обвинувачення, яке зазначається в обвинувальному акті повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а також вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що разом з невстановленими досудовим слідством особами, точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, при невстановлених обставинах, дізналися, що за адресою:м. Дніпро, вул. Боброва, буд. 5 розташоване приміщення № 37 площею 61,8 м2, яке перебуває на балансі Дніпровської міської ради та знаходиться у занедбаному стані та фактично ніким не використовується. В цей час, у ОСОБА_7 та невстановлених досудовим слідством осіб, виник злочинний намір, направлений на придбання права на майно, шляхом обману (шахрайство), що вчинено за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
Реалізуючи умови попередньої змови, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений в ході досудового розслідування спосіб отримав від невстановлених досудовим слідством осіб підроблені правовстановлюючі документи на своє ім`я, на приміщення АДРЕСА_2 , а саме: свідоцтво про право власності від 25.02.2002 року, видане Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 10 березня 1989 року № 1526 на нежитлове приміщення № 37, розташоване на першому поверсі житлового будинку по АДРЕСА_3 , яке згідно до матеріалів досудового розслідування не існує взагалі.
Продовжуючи реалізовувати умови попередньої змови з невстановленими досудовим слідством особами, ОСОБА_7 , шляхом обману, розуміючи, що він ніколи не мав правових підстав на володіння об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення № 37, площею 61,8 м2, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, повинен був здійснити дії з реєстрації на своє ім`я об`єкту вищевказаного нерухомого майна, шляхом використання завідомо підробленого документа.
Продовжуючи реалізовувати умови попередньої змови з невстановленими досудовим слідством особами, направлені на придбання права на майно шляхом обману(шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах 17 жовтня 2018 року ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи, що він використовує завідомо підроблений документ реалізуючи злочинний умисел направлений на протиправне, корисливе й неоплатне заволодіння майном територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради звернувся до державного реєстратора Іларіонівської сільради Синельниковського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) нежитлового приміщення №37, розташованого на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_3 , за громадянином ОСОБА_7 та надав завідомо підроблений документ, щодо належності йому зазначеного нежитлового приміщення, а саме: свідоцтво про право власності, виданого 25.02.2002 року Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради на підставі Рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 10.03.1989 року № 1526, яке згідно матеріалів досудового розслідування не існує взагалі.
На підставі поданих ОСОБА_7 завідомо підроблених документів, 19 жовтня 2018 року державним реєстратором Іларіонівської сільради Синельниковського району Дніпропетровської області було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вищенаведене приміщення за ОСОБА_7 (індексний номер рішення 43574892).
Тим самим, ОСОБА_7 , шляхом обману, придбав право та фактично заволодів вищезазначеним приміщенням, спричинивши своїми діями матеріальну шкоду встановлену на підставі висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 2703-19 від 07.08.2019 року, якою було встановлено, що ринкова вартість приміщення АДРЕСА_2 , складала 924 764 грн., тобто спричинив матеріальну шкоду, в особливо великому розмірі.
Далі, 06.04.2019 року ОСОБА_7 реалізуючи умови попередньої змови з невстановленим досудовим слідством особами, шляхом обману, отримавши у фактичне володіння та маючи реальну можливість розпорядитись правом власності на приміщення АДРЕСА_2 , звернувся до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори, Дніпровського міського нотаріального округу, в особі державного нотаріуса ОСОБА_11 , та на підставі договору дарування нежитлового приміщення № 5-187 від 06.04.2019 року, передав безоплатно ОСОБА_12 право власності на приміщення АДРЕСА_2 , тим самим, спричинивши своїми діями інтересам територіальної громади в особі Дніпровської міської ради матеріальну шкоду, в особливо великих розмірах.
Умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися у придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, кваліфікуються за ч. 4 ст. 190 КК України.
Його жі дії, що виразилися у використанні завідомо підробленого документа, кваліфікуються за ч. 4 ст. 358 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що органом досудового розслідування при викладі формулювання обвинувачення, не зазначено час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а зазначено лише, що 17.10.2018 року він звернувся до державного реєстратора Іларіонівської сільради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень на вищезазначене житлове приміщення, хоча ці відомості відомі та містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якому зазначено точний час вчинення реєстраційної дії.
Крім того, органом досудового розслідування не зазначено місця знаходження даного реєстратора (точної адреси: номер будинку, вулиці, населений пункт).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично обвинувачення не містить часу та місця вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, а формулювання обвинувачення фактично зведено до посилання на правову кваліфікацію кримінального правопорушення без зазначення доведених даних про подію (час та місце) злочину.
Зазначені недоліки, на думку колегії суддів, не дає змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням та позбавляє можливості роз`яснити обвинуваченому суд обвинувачення, що може бути визначено як порушення право на захист.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Приймаючи до уваги викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, та необхідності у зв`язку з цим повернення обвинувального акту прокурору, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є очевидними і не викликають будь-яких сумнівів. Доводи прокурора щодо істотного порушення судом вимог процесуального закону при ухваленні судового рішення про повернення обвинувального акту є необґрунтованими.
Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд та в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора є безпідставною, такою, яка не може підлягати задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: