Справа № 727/5616/20
Провадження № 1-кс/727/1622/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2020 року м.Чернівці
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці ОСОБА_1 перевіривши матеріали клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 00000046 від 30.05.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:
Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.06.2018 року, на зазначені у клопотанні речі.
Аналізуючи зміст клопотання, слідчий суддя вважає, що його слід повернути з огляду на наступне.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст.391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном.
Зокрема, згідно зі ст.170 КПК завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
З вищевикладеного слідує, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Зі змісту клопотання вбачається, що 05.06.2018р. в межах кримінального провадження №00000046 від 30.05.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 281 КК України, слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Чернівці було накладено арешт на тимчасово вилучене майно в тому числі на один літальний апарат (дельтоплан) без номерних знаків, один шолом з шапкою, один GPS (джипіес) навігатор географічних координат марки «Гармін», чотири радіостанції марки «Буофен» три мобільних телефони (2 марки «Ерго» та 1 марки «Самсунг»)
30.11.2019 року начальником СВ Герцаївського ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області дане кримінальне провадження було закрито відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю ознак складу даного кримінального правопорушення.
Виносячи постанову про закриття кримінального провадження слідчим зазначено, що долю речових доказів вирішити згідно ухвали слідчого судді від 09.08.2018 року.
Із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.
Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст.3 Конституції, ст.13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінального провадження обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Кримінальне провадження, у межах якого на майно заявника накладено арешт, закрито на стадії досудового розслідування і до суду для розгляду по суті обвинувальний акт скеровано не було.
Згідно зі ст.174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, у тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом унесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, установленому чинним КПК. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, у тому числі після закриття прокурором кримінального провадження КПК України не передбачає.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до вимог глави 17 КПК України функції слідчого судді розповсюджуються тільки на стадії досудового розслідування і тільки на цій стадії він має право розглядати клопотання про арешт майна чи скасування арешту майна.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Аналізуючи вищевказані норми, беручи до уваги, що на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР № 000004 від 23.01.2018р. не проводиться, постановою слідчого від 30.11.2019р. - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, приходжу до висновку, що розгляд клопотання про скасування арешту на майно в кримінальному провадженні, досудове розслідування по якому закінчено не відноситься до компетенції слідчого судді, а тому клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту слід повернути заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 174 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 00000046 від 30.05.2018 року повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1