КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, а саме на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери :01:026:0140, :01:026:0141), що на праві приватної власності належать ОСОБА_7 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що органом досудового розслідування не доведено наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

Згідно доводів апеляційної скарги, ухвала слідчого судді постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Застосування такого обмежувального заходу, на думку прокурора, обумовлено необхідністю збереження вказаного майна в якості речового доказу, зокрема для проведення оглядів даних об`єктів нерухомого майна із залученням відповідних спеціалістів. Надані суду матеріали, згідно доводів апеляційної скарги, містять достатньо розумних підстав і підозр вважати земельні ділянки речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000042. Зокрема прокурор посилається на постанови слідчого від 16 квітня 2019 року та від 02 грудня 2019 року про визнання зазначеного майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, зі змісту яких вбачається, що це майно є об`єктом протиправних дій.

Посилається прокурор і на негативні наслідки в разі не накладення арешту на майно, зокрема на неможливість в подальшому звернення вказаних земельних ділянок на користь держави.

Представник власника майна, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 17 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Згідно доводів клопотання, в діях посадових осіб Ірпінської міської ради Київської області вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а саме зловживання службовими особами своїм становищем, під час надання дозволу на списання та знесення нежитлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , яке обліковується на балансі територіального управління Державної судової адміністрації України Київської області.

В ході досудового розслідування встановлено, що нежитлове приміщення за вище вказаною адресою було розміщено на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:026:0139.

02 грудня 2019 року проведено огляд веб-ресурсу, в ході якого встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:026:0139 за адресою: АДРЕСА_2 , була поділена, в результаті поділу утворилося дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:026:0140 і :01:026:0141.

В рамках вказаного кримінального провадження органом досудового розслідування винесено постанови про визнання земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 , речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000042.

Також, органом досудового розслідування було подано до суду клопотання про арешт вище вказаних земельних ділянок з метою збереження речових доказів.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання слідчий суддя постався на недоведеність стороною обвинувачення необхідності застосування такого заходу кримінального провадження.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
У відповідності до вимог ст. 171 КПК України, звертаючись з клопотанням про арешт майна, слідчий, прокурор має обґрунтувати свої вимог щодо наявності підстав для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження викладених у клопотанні доводів.

Не доведення вказаних обставин, згідно з положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

У наданих суду матеріалах відсутні відомості, які б давали розумні підстави і підозри вважати земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери :01:026:0140, :01:026:0141), що на праві приватної власності належать ОСОБА_7 , речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000042 від 17 січня 2019 року.

Так, ні у доводах клопотання слідчого, ні у доданих до нього матеріалах не міститься жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вище зазначені земельні ділянки зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, слідчим, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні.

Також слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора, за викладених в ній доводів, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, а саме на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери :01:026:0140, :01:026:0141), що на праві приватної власності належать ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1125/2020 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1