Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/409/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2020 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2020 року, якою ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 31 травня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2020 року, ОСОБА_4 , обвинуваченому за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 31 травня 2020 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник-адвокат ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2020 року та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:
1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу;
2) ухвали про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;
3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
При цьому чинним КПК не передбачено випадків щодо можливості окремого оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Разом з цим Конституційний суд України у своєму Рішенні № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року дійшов висновку, що положення ч. 2 ст. 392 Кодексу в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства, а тому суперечать вимогам статей 1, 3, 8, 21, 29, ч. 1 ст. 55 Основного Закону України.
Конституційний Суд України, вказав, що обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи. Обмеження доступу до суду апеляційної інстанції як складової права на судовий захист можливе лише з обов`язковим дотриманням конституційних норм і принципів, а саме пріоритетності захисту фундаментальних прав і свобод людини та громадянина, а також принципу верховенства права, відповідно до якого держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду, яка забезпечить ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема дасть можливість відновлювати порушені права і свободи особи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки суду першої інстанції.
У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з ч. 1 її ст. 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.
Також, Конституційний Суд України вказав, що Верховна Рада України має привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 Кодексу, у відповідність із Конституцією України та зазначеним Рішенням, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме права інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи.

Однак, на час надходження до Кропивницького апеляційного суду захисника-адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2020 року, якою ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, Верховною Радою України не приведено нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 Кодексу, у відповідність із Конституцією України та вказаним Рішенням, а також не запроваджено такого механізму гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України прийняття законів України належить виключно до повноважень Верховної Ради України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, викладене суд не може самостійно визначити порядок та спосіб розгляду зазначених скарг, оскільки привласнення функцій законодавчого органу іншими органами чи посадовими особами не допускається, за відсутності спеціальних норм, що чітко визначають порядок та строки апеляційного оскарження зазначених ухвал.

За наведених обставин, за відсутності спеціальних норм, які чітко визначають порядок, строки апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження, процедури апеляційного розгляду цих скарг, враховуючи, що нормативно - правове регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 Кодексу, не приведене у відповідність із Конституцією України та вказаним вище Рішенням, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2020 року, якою ОСОБА_4 , обвинуваченому за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 31 травня 2020 року, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2020 року, якою ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 31 травня 2020 року.
Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими матеріалами повернути апелянту.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2