ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/221/20
Провадження № 1-в/210/47/20

"14" лютого 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника КВК №80 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні залу суду в м. Кривому Розі заяву засудженого: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого: 03.10.2016 року вироком Московського районного суду міста Нижнього Новгорода Російської Федерації за ч. 3 ст. 30, ч. 4 п. «Г» ст. 228-1, ч. 3 ст. 66, ч. 1 ст. 62, ст. 64 КК Російської Федерації до позбавлення волі строком на 6 років, Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2018 року вищевказаний вирок переведено у відповідність до КК України, вважається засудженим за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскацією майна,

про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст.81 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Криворізькій виправній колонії Дніпропетровської області № 80, про можливість умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання, зазначив, що відбув необхідну частину покарання, та просив суд його задовольнити.

Прокурор просив відмовити у задоволенні заяви засудженого, оскільки ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

Представник КВК-80 в судовому засіданні підтримав думку прокурора.

Суд, вислухавши, прокурора, представника колонії, засудженого, дослідивши клопотання, дослідивши особову справу засудженого, його індивідуальну програму, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин (ч.2, п.2 ч.3 ст. 81 КК України).

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Передумовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно з ч.1 ст. 81 КК України є фактичне відбування особою певного виду покарання.

Разом з тим, підставами для такого звільнення є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо застосування умовно-дострокового звільнення, та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставленні до праці за весь час відбування покарання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Московського районного суду міста Нижнього Новгорода Російської Федерації, який ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2018 року переведено у відповідність до КК України, за ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України,тобто за умисний тяжкий злочин.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що прибувши до КВК № 80 ОСОБА_4 мав сім заохочень: зняття раніше накладеного стягнення від 13.07.2017 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, зняття раніше накладеного стягнення від 12.10.2017 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, зняття раніше накладеного стягнення від 10.04.2018 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, зняття раніше накладеного стягнення від 11.07.2018 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, зняття раніше накладеного стягнення від 17.10.2018 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, дозвіл отримати додаткове тривале побачення від 28.12.2018 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, та подяку від 10.01.2020 року за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці; підлягав стягненню 5 разів, а саме: догана від 16.06.2016 року за завішування спального місця, догана від 30.08.2016 року за міжкамерний зв`язок, догану 02.09.2016 року за міжкамерний зв`язок, догану від 09.09.2016 року за нетримання рук за спиною при пересуванні, та догану від 12.10.2016 року за міжкамерний зв`язок. Станом на момент звернення до суду із клопотанням про застосування ст. 81 КК України, стягнення погашені. Але даний факт не може свідчити, що засуджений довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Крім того, згідно витягу з протоколу № 1 від 09.01.2020 року засіданням адміністративної комісії ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» відмовлено ОСОБА_4 в застосуванні до нього ст. 81 КК України, згідно рекомендацій управління.
Дані факти не можуть свідчити, що ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, засудженим, та представником адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_4 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Також суд враховує, що п. 17 ППВСУ від 26 квітня 2002 р. зазначено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання здійснює великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, під час судового засідання у справах цієї категорії суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, у тому числі й ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_4 , який своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, суд не знаходить підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537 ч. 1 п. 2, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Заяву засудженого: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст.81 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 14 лютого 2020 року.

Суддя: ОСОБА_1