ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 704/16/16-к
УХВАЛА

21 травня 2020 рокум. Городище

Колегія суддів Городищенського районного суду Черкаської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , запасного судді ОСОБА_4 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 , прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників (адвокатів) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, клопотання щодо дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні за №0000090, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2014 року, про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.194, ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.255 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.1 ст.255 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Городищенського районного суду Черкаської області, на розгляді, перебуває обвинувальний акт, про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за матеріалами кримінального провадження № 0000090 від 04.04.2014 року.

21.05.2020 через канцелярію суду, до початку судового засідання, надійшло від начальника відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, строком на 60 днів.

До суду, прибули, прокурори прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (Городищенського районного суду Черкаської області), захисник (адвокат) ОСОБА_8 , та обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (Києво-Святошинського районного суду Київської області), захисник (адвокат) ОСОБА_9 (Господарського суду Луганської області), обвинувачений ОСОБА_10 перебуває у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор». Забезпечено проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Потерпіла ОСОБА_16 не прибула, надійшла заява, з повідомленням про неможливість приїхати на засідання суду на 21 травня 2020 року у зв`язку з карантином запровадженим по пандемії коронавірусу, клопотала про розгляд питання щодо дії запобіжних заходів за її відсутності, письмові матеріали досудового розслідування, які надаються стороною обвинувачення, без її участі не досліджувати, вважає, що це буде порушувати її права, тому перенести засідання на іншу дату. Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_17 клопотала про слухання справи за її відсутності, попередньо.

Вислухано думку учасників судового розгляду, та з огляду на те, що неявка потерпілої, її представника, відповідно до вимог ст.325 КПК України не перешкоджає розгляду і вирішенню питання щодо дії (продовження чи зміни) обраного (продовженого) виду запобіжного заходу стосовно обвинувачених, ухвалено про проведення судового засідання в частині вирішення клопотань за їх відсутності в суді.

У судовому засіданні, підтримуючи у повному обсязі внесене клопотання, прокурор ОСОБА_6 вказує, що ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень. Про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_10 , та причетність до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень свідчать матеріали кримінального провадження №0000090 від 04.04.2014 року, у їх сукупності, які зібрані під час досудового розслідування, та щодо обвинуваченого продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України. Строк дії продовженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 28.05.2020 року, однак завершити судовий розгляд до закінчення дії ухвали не представляється можливим. Ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на їх підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні тяжких, особливо тяжких злочинів, покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватись від суду, незаконними засобами впливу на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ними зазначених злочинів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчиняти злочини проти життя та здоров`я особи, у яких є достатні підстави їх обвинувачувати, та можуть вчинити інший злочин.

В обґрунтування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, ОСОБА_10 , зазначає, що враховуючи вагомість доказів причетності зібраних у ході досудового розслідування до скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень, міру покарання, яка загрожує йому в разі визнання винуватим, свідчить те, що він продовжить переховуватись від суду, в разі застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи той факт, що під час затримання працівниками поліції 11.07.2015 ОСОБА_10 намагався втекти від правоохоронних органів. В обґрунтування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України ОСОБА_10 , щодо незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів, покладається та обставина, що на цей час у межах судового розгляду кримінального провадження недопитані ні свідки, ні потерпілі, ні експерти, та те, що двоє з співучасників вчинення вказаних кримінальних правопорушень оголошені в розшук, а тому, перебуваючи на свободі може вплинути на них та їхні подальші покази у разі їхнього затримання. В обґрунтування ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України ОСОБА_10 , щодо перешкоджанню кримінальному правопорушенню іншим чином покладається та обставина, що двоє з співучасників вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень оголошені в розшук, тому, перебуваючи на свободі може повідомити наявну йому інформацію, сприяти їхньому переховуванню. В обґрунтування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України ОСОБА_10 , щодо вчинення інших злочинів покладається та обставина, що у липні 2015 року, після викрадення та жорстокого вбивства журналіста та громадського діяча ОСОБА_18 у 2014 році, приймав участь у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, замах на підпал майна Приходьків. Раніше судимий за вчинення умисного вбивства.

Прокурор прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 підтримав клопотання про продовження дії заходу забезпечення кримінального провадження №0000090, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2014 року у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 строком на 60 діб, просив задовольнити, з тих мотивів, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується, а завершити судовий розгляд до закінчення дії запобіжного заходу, не можливо.

Обвинувачений ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_9 , заперечили, щодо клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави, не бачать підстав для задоволення. Вказують, що на протязі 5 років перебуває під вартою, жодних письмових доказів такої необхідності не наведено. Немає пояснень свідків, та документів на підтвердження того, що буде уникати суду. Надавалися документи про місце проживання, про необхідність догляду за матір`ю. На сьогоднішній день справа не слухається, лише продовжуються строки тримання під вартою. Прокурор уникає відповіді на це питання, клопотання не надає вчасно. Тому вважають, що клопотання прокурора не підлягає до задоволення. Просять розглянути можливість внесення застави.

Інші учасники судового провадження підтримали думку обвинуваченого та захисника, просять відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання щодо дії запобіжного заходу, колегія суддів приходить до таких висновків.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ст.331 КПК України).

На даний час, розгляд кримінального провадження не завершений, у зв`язку з чим виникла необхідність розгляду клопотань доцільності продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до положень ст.331 КПК України.

Клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно розглянути до закінчення строку дії попередньої ухвали (ст.199 КПК України), з огляду на те, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу (ч.1 ст.203 КПК України).

У відповідності до ч.3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку, суд, зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу і в компетенції суду, згідно ч.1 цієї ж статті, за клопотанням учасників судового провадження обрати, змінити, чи скасувати запобіжний захід щодо обвинувачених.

Тримання під вартою, згідно ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: впливати на потерпілих, свідків, які не допитані в ході судового розгляду, відсутність і належних гарантій та підтвердження соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики його ухилення від суду або вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, згідно ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 30.03.2020 року обвинуваченому ОСОБА_10 було продовжено обраний запобіжний захід на 60 днів до 28.05.2020 року. Станом на 21.05.2020 року судовий розгляд у кримінальному провадженні триває і виникла необхідність щодо вирішення питання про продовження чи зміну обраного виду запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження не можливо завершити з об`єктивних причин, в тому числі, поданої заяви потерпілою, та з урахуванням визначеного обсягу доказів, що підлягають дослідженню, порядку їх дослідження, та запровадження карантину в країні, з метою недопущення поширення коронавірусної інфекції COVID-19.

Приймаючи рішення, про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегія суддів, відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності (1), про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів, виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (2). Визначення таких прав, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У відповідності до статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ніхто не може бути заарештований або тримання під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом; - ст.5 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод, ч.2 ст.129 Конституції України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року, слідчий, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Підставою продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, встановлено: наявність, без оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про необхідність продовження запобіжного заходу, та ураховує: характер, обставини вчинення інкримінованих йому у обвинувальному акті діянь, їх чисельність, у вчиненні тяжкого насильницького кримінального правопорушення у вигляді незаконного позбавлення волі або викрадення людини, умисного вбивства викраденої людини за попередньою змовою групою осіб, замах на знищення чужого майна, незаконному поводженні зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, а також, обставини, які враховувались під час обрання (продовження) запобіжного заходу, вчинив спробу втечі при затриманні, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти життя особи, та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення, та приходить до висновку, про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора та доведені в суді, на даній стадії судового розгляду кримінального провадження, і виходячи з вказаних міркувань, наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи та виправдовує тривалість тримання під вартою, та приймаючи рішення за заявленим клопотанням сторони обвинувачення враховує не лише інтереси конкретної особи, але й загальносуспільний, який у даному випадку стосується результату розгляду кримінального провадження, що продовжують існувати ризики переховування від суду, перешкоджання здійсненню правосуддя, вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає, що мета і підстави до продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою і надалі є актуальними.

Підстави, на які посилається сторона захисту, щодо можливості зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 , не доводять підстав для обрання інших більш мяких запобіжних заходів.
На думку колегії суддів, прокурором доведено, що ризики, які існували та передбачені ст.177 КПК України на час продовження дії запобіжного заходу 30.03.2020 року, та на даний час, не зменшились.
При прийнятті рішення, доцільності продовження обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 , зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів бере до уваги, що запобіжний захід може бути змінений, якщо суттєво змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, або ж виникли нові обставини після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу про які не було відомо на час прийняття рішення.
Доводи, які наводить захисник ОСОБА_9 вже є оцінені судом, та обґрунтовані у змісті попередніх ухвал колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області, за результатами розгляду клопотань щодо дії (продовження, зміни) запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 .. Нові доводи сторони захисту, як того вимагає Закон, відсутні.
Враховуючи обсяг обвинувачення, колегія суддів приходить до думки, що є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_10 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Разом з тим, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою. У справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі. ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні в 2014, 2015 році тяжкого, особливо тяжкого злочину, який передбачає, позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, та враховуючи дію Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, згідно з яким зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у разі визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, у строк можливого покарання зарахується строк тримання під вартою. Зазначене, на думку колегії суддів, зменшує ризик переховування настільки, що згодом може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою. Оскільки на цей час ОСОБА_10 продовжує обвинувачуватися у вчиненні злочинів, в тому числі, тяжкого злочину, особливо тяжкого злочину, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, а також в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Для відмови в звільненні особи з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки він, володіючи відомостями щодо осіб потерпілих, свідків, які ще не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому.
У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, та з урахуванням п.3 ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ст.6 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй у відношенні заходів, не пов`язаних з триманням під вартою (Токійські правила), прийнятих Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1990 року, Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 65 (11) від 9 квітня 1965 року «Взяття під варту» та Рекомендації 80 (11) від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду», колегія суддів, не вбачає правових підстав для визначення розміру застави, так як один із інкримінованих обвинуваченому злочинів спричинив загибель людини.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до переконання, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які вказують на необхідність продовження застосування обвинуваченому обраного (продовженого) заходу забезпечення кримінального провадження. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду. Даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено. Будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно обвинуваченого не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 176, 177, 178, 181, 182, 183, 199, 201, 206, 331, 350, 372, 376, 392 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою, без можливості внесення застави, обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, на 60 днів, до 19.07.2020 року, включно, з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».
Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_10 під розпис з ухвалою суду.

Повідомити родичів ОСОБА_10 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Копію ухвали суду направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», для виконання.

Копію ухвали вручити прокурору Прокуратури Черкаської області.
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_10 , захиснику (адвокату) ОСОБА_9 , шляхом направлення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту вручення її копії до Черкаського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3