ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/1360/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1585/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, неодруженого, не має базової освіти (закінчив 7 класів), офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 15.05.2018 року за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців; в силу ст. 89 КК України судимість не знята і не погашена,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Вказаним вироком встановлено, що 27 серпня 2019 року о 15:20 годині, повторно, ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, зайшовши до приміщення туалету, яке на праві оренди належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_9 , розташованого поблизу автостанції «Шевченкове» по АДРЕСА_3 , підійшов до вікна дверей службового приміщення, де знаходилася на своєму робочому місці працівник ФОП ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , та надав останній грошові кошти в сумі 200,00 грн. однією купюрою за оплату послуги туалету, направившись за природньою потребою до кабінки туалету та через деякий час вийшов з неї.
Далі, ОСОБА_7 , маючи намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, достовірно знаючи, оскільки під час сплати за користування туалетом бачив, що у службовому приміщенні, де знаходилася працівник ФОП ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , на видному місці полиці є лоток, в якому зберігаються грошові кошти та деякі кошти крупними купюрами за оплату послуги туалету за попередні робочі дні, біля гаманця, який знаходився навпроти неї, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, відкрив двері службового приміщення та знаходячись у середині даного приміщення, почав вимагати від ОСОБА_10 свої раніше надані гроші, які остання поклала до лотку, проте після її відмови, з метою відволікання, відштовхнув її руку, в якій знаходилися грошові кошти, підготовлені для надання решти з 200-гривневої купюри, наданої ОСОБА_7 , внаслідок чого гроші випали на підлогу.
Скориставшись тим, що ОСОБА_10 нахилилася до підлоги, щоб зібрати гроші, тобто саме таким чином, позбавляючи останню можливості наглядати за грошима, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, заволодів грошовими коштами в сумі 1300,00 грн., які лежали на полиці, після чого, відразу вибіг з приміщення туалету та сів до автобусу «NEOPLAN», д.н.з. НОМЕР_1 , сполученням «Дворічна - Харків», під керуванням водія ОСОБА_11 , і з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В результаті відкритого викрадення чужого майна протиправними діями ОСОБА_7 спричинено ФОП ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1300,00 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційну скаргу.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить переглянути вирок районного суду та дати належну і вірну правову кваліфікацію його дій.
Обґрунтовуючи свою вимогу, апелянт вказують на те, що при вчиненні протиправних дій він не застосовував будь-якого насильства; заволодів грошовими коштами шляхом шахрайства; доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, матеріали кримінального провадження не містять.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржений вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо неправильної правової кваліфікації його дій за ч.3 ст.186 КК України, оскільки відсутні об`єктивні підстави для цього.
Зокрема, твердження сторони захисту про відсутність даних, що підтверджують доказів на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, спростовуються об`єктивними даними, які суд встановив під час судового розгляду, досліджуючи показання потерпілої та свідків за цим провадженням, а також відомості, зазначені в письмових доказах: заяві ОСОБА_10 від 27.08.2019 року про відкрите заволодіння невідомою особою підзвітними їй грошовими коштами; протоколі огляду місця події від 27.08.2019 року з фототаблицею приміщення туалету, розташованого на території автостанції по АДРЕСА_3 , яке орендує ФОП ОСОБА_9 ; висновку експерта Харківського НДЕКЦ № 10/385/СЕ-19 від 18.09.2019 року; протоколах пред`явлення особи для впізнання від 27 серпня 2019 року; протоколі слідчого експерименту від 03.10.2019 року з фототаблицею.
Суд ретельно допитав потерпілу ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції надала показання про те, що ОСОБА_7 з дітьми неодноразово бачила на території автостанції та пускала до туалету. 27.08.2019 року, приблизно о 15-20 год. ОСОБА_7 зайшов до приміщення, надав через віконце 200 грн., та пішов за потребою. Підготувавши решту у розмірі 196 грн., вона протягнула руку у віконце. Проте, ОСОБА_7 повернувся не до віконця, а до дверей службового приміщення, які були прочинені, оскільки у приміщенні було спекотно. Розчинивши двері більше, чоловік не взяв приготовлену решту, а став вимагати дрібнішими купюрами, при цьому перехилився через поріг, відштовхнув руку з рештою та потягнувся до полиці, де знаходились інші крупні купюри. Схопивши грошові кошти з полиці, чоловік вибіг з приміщення. Про скоєне одразу проінформувала контролера на автостанції, яка повідомила поліцію та водія автобуса.
Крім того, свідок ОСОБА_13 під час її допиту в суді першої інстанції пояснила, що при відвідуванні туалету на території автостанції с.м.т. Шевченкове 27.08.2019 року біля 15 години побачила прочинені двері у службове приміщення працівника туалету, де у дверях цього приміщення стояв чоловік, якого вона пізніше впізнала як ОСОБА_7 ..Чула як чоловік викрикував «поміняйте, не такі гроші», і дуже поспішав на автобус.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції надала показання про те, що працює контролер-касиром на автостанції с.м.т. Шевченкове, неодноразово бачила ОСОБА_7 з малолітніми дітьми на автостанції. 27.08.2019 року чоловік був один, попросив водія автобуса, що рухався в Харків, почекати. Пройшло хвилин 7, і водій чекати більше не міг, автобус поїхав, та ОСОБА_7 , який вибіг з приміщення туалету, засвистів, догоняючі автобус, який на повороті зупинився. Чоловік сів в автобус і поїхав. Проте, повернувшись на службове місце в автостанції, одразу прийшла ОСОБА_15 , працівник у приміщенні туалету, та повідомила, що її обікрав чоловік, який відштовхнув її та вихватив гроші. Після чого одразу, викликала поліцію та подзвонила водію автобуса, попередивши його, щоб не відкривав двері автобуса у зв`язку з крадіжкою та дочекався поліцію.
Свідок ОСОБА_16 , який є водієм автобусу, під час його допиту в суді першої інстанції пояснив, що 27.08.2019 року рухався за напрямком Куп`янськ Харків, закінчивши у с.м.т. Шевченкове зупинку за розкладом, почав відправлятися, як на повороті виїзду з автостанції, на вимогу чоловіка, що біг за автобусом, зупинився, та забрав його. Отримавши телефонний дзвінок чергової по автостанції з приводу неправомірних дій пасажира автобуса, він зупинив автобус на автошляху Чугуїв - Мілове біля с. Гетьманівка Шевченківського району, нікого з автобусу не випускав до приїзду працівників поліції.
Потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_16 були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань.
Колегія суддів бере до уваги, що згідно відомостей, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 03.10.2019 року з фототаблицею до нього, в ході якого потерпіла ОСОБА_10 на місці скоєння злочину у приміщенні туалету автостанції в с.м.т. Шевченкове Харківської області детально розповіла та показала про обставини події, яка мала місце 27.08.2019 року о 15:20 годині.
Тобто, потерпіла ОСОБА_10 надавала стабільні та послідовні показання про фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції.
Крім того, згідно відомостей протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2019 року: потерпіла ОСОБА_10 впізнала за зовнішніми ознаками та одягом особу чоловічої статі (чоловіка) під № 3, яким був ОСОБА_7 , котрий 27.08.2019 року о 15:20 год. відкрито заволодів підзвітними їй грошовими коштами в сумі 1300,00 грн. у приміщенні туалету автостанції в с.м.т. Шевченкове Харківської області; свідок ОСОБА_13 впізнала за зовнішніми ознаками та одягом особу чоловічої статі (чоловіка) під № 2, яким був ОСОБА_7 , котрий 27.08.2019 року перебував у приміщенні туалету автостанції в с.м.т. Шевченкове Харківської області поряд з кімнатою касира та вимагав у останньої видати йому грошові кошти іншими купюрами.
За таких обставини, дослідженні під час судового розгляду письмові докази сторони обвинувачення та показання потерпілої і свідків у цій справі, свідчать про те, що ОСОБА_7 , маючи намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, проник у службове приміщення туалету, де зберігаються гроші, відволік касира під приводом незгоди з розміром купюр , скориставшись тим, що касир нахилилася до підлоги, відкрито заволодів чужими грошовими коштами в сумі 1300,00 грн., які зберігались на полиці в приміщенні, після чого, відразу вибіг з приміщення туалету і з місця скоєння злочину зник.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 186 КК України, а саме грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна , що вчинений повторно та поєднаний з проникненням у приміщення.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду обвинувачений просив змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити призначене йому покарання, у зв`язку з чим колегія суддів, враховуючи норми ст.404 КПК України, вважає за можливе переглянути вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; ставлення обвинуваченого до скоєного; конкретні обставини, за яких вчинений злочин та ступінь здійснення злочинних намірів; відношення потерпілих, які просили строго не наказувати; факт зникнення обвинуваченого з місця скоєння злочину.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно обрав вид покарання, проте при обранні міри покарання не врахував фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_7 відкрито заволодів чужими грошовими коштами в сумі 1300 грн. Завдана шкода, згідно матеріалів кримінального провадження та пояснень представника потерпілого ФОП « ОСОБА_17 » - ОСОБА_18 , повністю відшкодовано потерпілому шляхом повернення викраденого майна. Потерпілі будь-яких претензій до обвинуваченого не заявляли та просили суворо не карати обвинуваченого (т.1 арк.4, 127, 127).
Крім того, колегія суддів враховує ті обставини, що обвинувачений в судах першої та апеляційної інстанції фактично не оспорював факт заволодіння ним чужими грошовими коштами; має цивільну дружину та чотирьох малолітніх дітей; має постійне місце мешкання; під час апеляційного розгляду просив пом`якшити призначене покарання; а також відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину.
Окрім того , в зв`язку з тим, що обвинувачений вчинив лише один епізод грабежу, загальна сума викраденого майна є незначною - 1300 гривень, завдана шкода повністю відшкодована потерпілому, потерпілі претензій до обвинуваченого не висовували, колегія суддів вважає , що суспільна небезпечність та шкідливі наслідки злочину істотно знижені.
Належить врахувати те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, враховуючи вищенаведені обставини, призначене покарання судом першої інстанції є занадто суворим.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_7 покарання до мінімальних меж, передбачених санкцією ч.3 ст.186 КК України, і приходить до висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.
Остаточне покарання ОСОБА_7 належить призначити за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений вчинив новий злочин після постановлення попереднього вироку.
В той же час, підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням або призначення більш мякого покарання, ніж передбачено ч.3 ст.186 КК України, під час перегляду оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшати покарання, призначене ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, призначивши його у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі приєднати невідбуте покарання за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року та остаточно визначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
В решті вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді