УХВАЛА

20 травня 2020 року м. Рівне
Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 (далі прокурор), підозрюваного ОСОБА_5 , захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні в м. Рівне, клопотання слідчого погоджене прокурором в рамках кримінального №0000052 від 07.03.2019 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 186 КК України (далі це ж кримінальне провадження) про застосовування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст.27 ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України згідно якої, з грудня 2016 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , виконуючи роль організатора в організованій злочинній групі, маючи єдиний злочинний умисел на незаконне швидке збагачення за рахунок осіб з різного роду залежностями (алкогольною, наркотичною, ігровою залежністю, тощо), спільно з особами, які були залучені в якості виконавців в організованій злочинній групі, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - Огли, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та інших невстановлених досудовим слідством осіб, забезпечили діяльність громадської організації «Здорова Країна Рівне», під приводом функціонування якої, за грошові кошти від родичів потерпілих осіб, за нібито проведення лікування від різного роду залежностей, хоча фактично такого лікування не проводилось, за що отримувати щомісячну плату у розмірі від 5 до 12 тисяч гривень з однієї особи, забезпечували діяльність так званих «Центрів реабілітації (Далі «Центрів»)», не маючи жодних дозвільних документів на даний вид господарської діяльності.

Реалізуючи злочинний умисел, забезпечували силове викрадення потерпілих та в подальшому незаконно поміщали у спеціально пристосовані приміщення за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , де утримували там проти їх волі, забезпечили цілодобовий нагляд за потерпілими, облаштування приміщень «Центрів» засобами для незаконного позбавлення волі людей, які не могли фізично залишити приміщення за власною волею, а для подолання таких спроб передбачалось впровадження системи відповідних примусових заходів та покарань. Для встановлення контролю за поведінкою потерпілих, їх залякування, застосовувалась система жорстких правил поведінки під час перебування в «Центрах» заснованих на відносинах субординації, підпорядкування, ізоляції від навколишнього світу, які забезпечуватимуться системою покарань, обмежень прав потерпілих, зокрема й тих, які мали ознаки катувань, примусово застосовувались покарання, психологічне та фізичне насильство щодо осіб, які не бажали перебувати в «Центрах» та підпорядковуватись вигаданій системі так званого лікування від залежностей, а саме: примус до виконання принизливих дій перед іншими особами, які незаконно утримувались разом з потерпілими, зокрема у присіданні в кількості до 2000 разів, носінні важких предметів, забороною курцям курити, примушуванню до написання однієї фрази або речення декілька тисяч разів, примушування до вживання невідомих таблеток, які викликали сонливість або різке погіршення стану здоров`я, а відмова від виконання яких тягнула в свою чергу до покарань у вигляді обмеження сну, відповідальності декількох осіб за дії одного та нанесення тілесних ушкоджень.

З метою максимально тривалого перебування осіб в «Центрах» передбачалось позбавлення утримуваних осіб доступу до інформації про події суспільного життя, можливості спілкуватися з людьми поза «Центром», що мало викликати в них страх перед навколишнім світом та реалізувалось шляхом відсутності телебачення, радіо, газет, доступу до мережі «Інтернет», примусовому вилученні особистих речей, грошових коштів та, зокрема, будь яких засобів зв`язку, в тому числі мобільних телефонів.

Водночас розуміючи, що реалізація злочинного умислу не можлива без введення в оману членів сім`ї та близьких родичів потерпілих щодо умов перебування в «Центрах» та стану здоров`я утримуваних осіб було встановлено жорсткі обмеження побачень та телефонних розмов потерпілих з родичами та особистої присутності при таких розмовах чи побаченнях представників центрів.Крім того, задля уникнення притягнення до відповідальності учасники групи шляхом погроз в тому числі і заподіяння тілесних ушкоджень вимагали в залежних осіб, написання письмових розписок щодо добровільності поміщення їх до «Центрів» та подяки за проведене так зване лікування, однак дані розписки не можуть свідчити про усвідомлену згоду особи на їх написання так як написані під примусом.

ОСОБА_5 , як учасник так званої «мотиваційної групи» в м. Рівне, особисто та під час спілкування з використанням мобільного зв`язку, забезпечував функціонування системи незаконного утримання людей, організовував доставку потерпілих осіб до місця розташування так званих «Центрів», забезпечував цілодобовий нагляд за поведінкою потерпілих та їх охорону та самостійно здійснював такий нагляд; здійснював пошук осіб з залежностями, члени сімї чи близькі родичі яких мають змогу оплачувати їх утримання в «Центрах», повідомляв їм недостовірну інформацію щодо умов перебування, про що інформував організатора ОСОБА_8 ;повідомляв членам сім`ї та близьким родичам потерпілих неправдиву інформацію щодо умов перебування останніх в «Центрах» та стан їх здоров`я, переконуючи їх у необхідності продовження перебування потерпілих в «Центрах»; застосовував погрози та інше психологічне насильство до потерпілих; організовував залучення потерпілих до примусової праці з прибирання, готування їжі та визначав конкретні види покарань та давав вказівки так званим консультантам та волонтерам щодо застосування до потерпілих покарань за відмову від праці; виконував інші вказівки ОСОБА_8 ..

Підозру у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих злочинів, слідчий обґрунтовує зібраними під час досудового слідства доказами, а саме: результатами проведених НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, візуальне спостереження, зокрема щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ; даними отриманими в ході контролю за вчиненням злочину у формі спеціальних слідчих експериментів; показаннями допитаних у кримінальному провадженні потерпілих, а саме ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , які повідомили обставини при яких були позбавлені волі та незаконно всупереч їх волі утримувалися в так званих центрах реабілітації тривалий час в шкідливих для здоров`я умовах без можливості їх самовільно залишити; показаннями допитаних у кримінальному провадженні свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , які повідомили обставини позбавлення волі та незаконного, всупереч їх волі, утримання їх близьких родичів в так званих центрах реабілітації тривалий час в шкідливих для здоров`я умовах без можливості їх самовільно залишити; протоколами проведених впізнань за фотознімками за участю потерпілих та свідків у кримінальному провадженні; результатами проведених тимчасових доступів до інформації, яка знаходилась в операторів мобільного зв`язку, стосовно з`єднань фігурантів кримінального провадження між собою; результатами тимчасового доступу до речей та документів, стосовно проведених операцій за банківською карткою ОСОБА_9 ; іншими доказами, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження у їх сукупності.

Покликаючись на наведене, беручи до уваги що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, які передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити і сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), слідчий вказує на необхідність у застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. ОСОБА_5 на території Рівненської області, проживає тимчасово, не має постійних занять, роботи та постійного джерела заробітку, що вказує на відсутність у нього стримуючих чинників особистісно-соціального характеру. Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_5 є особою суспільно небезпечною та схильною до вчинення злочинів. Тобто існують ризики передбачені п.1 та п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, що є ризиком передбаченим п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 під час вчинення злочинів з метою особистого швидкого збагачення свідомо зневажав основоположні норми Конституції України, згідно яких кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському, або такому, що принижує його гідність поводженню чи покаранню

Окрім цього, свідомо ігнорував вимоги статті 16 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів та зловживання ними». Йому достеменно відомо, що чинним законодавством примусове лікування осіб, які страждають на алкогольну залежність або залежність від ігроманії не передбачено.

ОСОБА_5 може вчинити інше злочини, що ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, з якою впевненістю, активністю та непорушністю було вчинено злочини у яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 та як він ретельно виконував дії щодо вчинення злочину за попередньою змовою із іншими співвиконавцями злочину.

Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів відносно потерпілих осіб які утримувались у шкідливих та здоров`я умовах, їм наносились тілесні ушкодження з боку осіб, які наглядали за діями так званих реабілітантів, що рахується катуванням та мученням особи, слідчий просив застосувати запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України.

Слідчий та прокурор клопотання підтримали.

Захсиники підозрюваного адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , просили суд врахувати, що підозрюваний не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, також має у користуванні квартиру, та застосувати запобіжний захід домашній арешт.

Підозрюваний підтримав думку захисників.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

19 травня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст.27 ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України.

19 травня 2020 року о 10 годині 40 хвилин його затримано в порядку статтей 208-211 КПК України.

Вище наведені докази в сукупності, а також показання потерпілого ОСОБА_38 вказують на обгрунтовану підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкрімінованих злочинів.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи тяжкість злочинів по яким повідомлено про підозру, що підозрюваний не має у власності житла та не має роботи, тобто міцних соціальних зв`язків існує реальний ризик передбачений п.1.ч.1. ст. 177 КПК України.

Доказів про існування ризику, передбаченого п. 2 ч.1 ст.177 КПК України стороною обвинувачення не доведено.

Ризик здійснення незаконного впливу на потерпілих, свідків, що передбачено п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає реальним з огляду на обставини вчинення злочинів.

Підозрюваний не судимий, доказів про існування ризиків, передбачених п.п. 4 та 5, ч.1 ст.177 КПК України стороною обвинувачення також не доведено.

Приймаючи до уваги існування ризиків передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, тяжкість злочинів по яким повідомлено підозру, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини вчиненняі злочинів, є необхідним застосувати до підозрюваного запобіжний захід тримання під вартою.

Доказів того, що підозрюваний не може утримуватись під вартою суду не подано.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Слідчий суддя не визначає підозрюваному розмір застави відповідно до п. 1 ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки він підозрюється у вчиненні злочинів з застосування насильства та погрозами застосувати насильство.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 309 КПК України,слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Застосувати щодо підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 , фактично проживаючого в АДРЕСА_5 , українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 17.07.2020.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 10 години 40 хвилин 17.07.2020.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1