Дата документу 06.04.2020 Справа № 332/3218/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/3218/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/760/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 6 квітня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

19.03.2019, приблизно о 16 годині 30 хвилин у ОСОБА_8 , який перебував поблизу будинку №72 по вул. Демократичній в м. Запоріжжя, на ґрунті особистих неприязних відносин, раптово виник конфлікт з його колишньою дівчиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час вказаного конфлікту ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно, наніс їй не менше двох ударів обома руками в область грудної клітини, внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: синців та спадин в області грудної клітини справа, які згідно висновку експерта №290 від 12.04.2019, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання повністю приєднавши до знов призначеного порання не відбуте покарання за вироком від 16.06.2018 Заводського районного суду м. Запоріжжя у вигляді одного року позбавлення волі.
Згідно ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у вигляді штрафу ухвалено виконувати самостійно.
Запобіжний захід не обирався.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання на підставі ст.71 КК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку він повністю відбув іспитовий строк за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2018 року, у зв`язку з чим у суду першої інстанції не було підстав для приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, вказує, що місцевим судом не враховано, що він повністю визнав свою провину, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, має позитивні характеристики, постійне місце проживання, та усією своєю доброю поведінкою і сприянням, суду під час розгляду справи вичерпно довів, що не становить жодної загрози суспільству, і для його кінцевого виправлення буде доцільним та достатнім застосувати до нього покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі.

Просить вирок змінити шляхом виключення з його резолютивної частини зазначення суду про приєднання не відбутого покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2018 p., визначивши виконання вироків окремо, остаточно призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн.

В додатках обвинувачений вказує про наявність ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2019 р., якою подання начальника Шевченківського РВ Філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_10 задоволено та звільнено його від відбування призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року покарання за закінченням іспитового строку.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, пославшись на наявність ухвали від 03.09.2019 року, яка набрала законної сили, просив задовольнити апеляційні вимоги.
Прокурор у судовому засіданні вказав про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Враховуючи, що обвинувачений, будучи особисто повідомленим у минулому судовому засіданні про дату, час та місце апеляційного розгляду, відсутність питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, та з урахуванням позиції захисника про проведення судового засідання без участі обвинуваченого, апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_8 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Впродовж судового засідання ОСОБА_8 повністю визнавав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку суду, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції,у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 125 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги, тобто в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Зміст апеляційної скарги обвинуваченого зводиться до незгоди із призначеним ОСОБА_8 покаранням через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 71 КК України.

Так, дійсно при визначенні остаточного покарання місцевий суд застосував вимоги ст. 71 КК України та призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, не перевіривши, що визначений ОСОБА_8 іспитовий строк тривалістю 1 рік за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2018 року сплинув та наявне судове рішення, прийняте в порядку ч.1 ст. 78 КК України.

Згідно оскаржуваного вироку, обвинувачений визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

За матеріалами кримінального провадження, попереднім вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2018 року ОСОБА_11 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст.ст.75, 101 КК України останнього звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2019 року подання начальника Шевченківського РВ Філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_10 задоволено та звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року покарання за закінченням іспитового строку, яка набрала законної сили 11.09.2019 року (а.п.101).

Оскаржуваний вирок, ухвалений 21 жовтня 2019 року (а.п.39-41).

Тобто на час ухвалення оскаржуваного вироку, за наявності вище наведеного судового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2019 року, постановляючи оскаржуваний вирок, у суду при призначенні ОСОБА_11 покарання не було підстав для застосування положень ст. 71 КК України.

Таким чином, оскільки обвинуваченого звільнено від відбування призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року покарання за закінченням іспитового строку застосування вимог ч.1 ст. 71 КК України для визначення остаточного покарання за сукупністю вироків, що зробив місцевий суд, є невірним та вказує на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 травня 2019 року ЄУ № 484/3214/17 (провадження № 51-7092км18), згідно якої наявність ухвали про звільнення особи від покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК перешкоджає застосуванню ст. 71 КК.

Призначене оскаржуваним вироком покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді грошового стягнення (штрафу) в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. не оспорюється.

Отже, оскільки по кримінальному провадженню має місце неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, колегія суддів, не вирішуючи питання, якими би погіршувалося правове становище обвинуваченого,відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, змінює оскаржуваний вирок шляхом виключення посилання щодо застосування положень ст. 71 КК України, що обумовлює задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає за необхідне вирішити питання про звільнення обвинуваченого з-під варти, а саме з місця відбування останнім покарання у зв`язку з відсутністю правових підстав для застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України змінити.

Виключити посилання про призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 71 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти (з місця відбування покарання) негайно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4