У Х В А Л А
Іменем України

30 червня 2020 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 13 травня 2020 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

ВирокомЛуцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, частково невідбутого покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року 2 роки 1 місяць позбавлення волі, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 травня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2020 року стосовно неї без зміни.
Як установлено судами, ОСОБА_5 визнано винуватою тому, що вона 16 липня 2019 року приблизно о 20:23, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 , що розташований на АДРЕСА_1 , повторно, за попередньою змовою з особою, справа стосовно якої виділена в окреме провадження та ухвалено вирок суду від 19 грудня 2019 року, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрали з торгової полиці магазину акустичну систему «JBL Flip4 Blue», вартістю 2125 грн, завдавши потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисником викладено вимогу про зміну судових рішень шляхом призначення засудженій ОСОБА_5 більш м`якого покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання, яке є явно несправедливим через суворість.

На обґрунтування своїх доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність захисник стверджує, що при призначенні покарання суд не врахував:

-повне визнання засудженою своєї вини у вчиненні злочину;
-добровільне відшкодування нею завданого збитку потерпілому;
-щире каяття;
-активне сприяння розкриттю злочину;
-надання допомоги органам досудового розслідування у з`ясуванні всіх обставин вчинення злочину;
-прохання потерпілого суворо не карати засуджену;

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Твердження захисника в касаційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з неврахуванням судом ряду обставинта призначення покарання, яке є явно несправедливим через суворість не відповідають дійсності.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Судами при призначенні покарання засудженій ОСОБА_5 враховано ступінь тяжкості злочину, який належить до середньої тяжкості; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання;дані про особу засудженої, а саме її молодий вік, те, що вона має на утриманні та вихованні двох малолітніх дітей, наявність постійного місця проживання, що вона умисно уникала судового провадження, в зв`язку з чим оголошувалась у розшук, раніше судима за умисні корисливі злочини, вчинила вказане кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про її підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення.

Що стосується вимоги захисника про неврахування судом апеляційної інстанції добровільного відшкодування засудженою завданого збитку як обставини, яка пом`якшує покарання, то вона є необґрунтованою.
Так, апеляційним судом враховано, що на час апеляційного провадження ОСОБА_5 відшкодувала потерпіломузбитки в повному обсязі, однак вказана обставина не впливає на розмір остаточного покарання, призначеного за сукупністю вироків, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи захисника про те, що потерпілий просив суворо не карати ОСОБА_5 є неспроможними, оскільки як убачається з вироку суду потерпілий у вирішенні питання щодо міри покарання покладався на розсуд суду.
Призначене засудженій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів іне може вважатися явно несправедливим через його суворість.
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженої, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими Суд погоджується.
Таким чином, доводи касаційної скарги про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність є безпідставними.
Інших доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального чи процесуального права, що були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, захисником у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України,а ухвала апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України Суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 13 травня 2020 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3