В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001878 від 05 липня 2019 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабів Рівненського району Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, учасника бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 17 квітня 2019 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:
04 липня 2019 року близько 17 год. 40 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «МЕRSЕDЕS-ВЕNZ 1835» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись по бульвару Князя Володимира зі сторони вул. Шевченка де на регульованому перехресті з вул. Павліченко здійснюючи розворот у зворотному напрямку порушив вимоги п.1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 16.6 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.», тобто водій ОСОБА_3 , був не уважним до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, здійснюючи розворот при зеленому сигналі світлофора не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з мопедом «YАМАНА» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався по бульвару Князя Володимира зі сторони площі Волі в напрямку вул. Шевченка, що в м. Біла Церква Київської області та мав перевагу в русі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, водій мопеду «YAMAHA» д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , отримав наступні тілесні ушкодження: закриті переломи лівої малої гомілкової кістки та п`ятої п`ясної кістки лівої кисті. Дані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк - більше ніж три тижні.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за ч.1 ст.286 КК України у повному обсязі та повністю підтвердив обставини, вказані вище, щодо місця, часу, способу, спрямованості умислу та мети при вчиненні злочину. Про вчинене обвинувачений дуже шкодує, просить суд не позбавляти його волі та суворо не карати. Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 50 536 грн. 88 коп. визнав повністю.
Представник потерпілого у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_3 винним та призначити йому покарання у вигляді виправних робіт на строк два роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Потерпілий у судовому засіданні підтримав думку свого представника.
У судовому засіданні прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений не заперечив щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Представник потерпілого та потерпілий підтримали думку прокурора. Крім того, підтримали позовні вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 25 312 грн. 63 коп. та моральної шкоди в розмірі 25 224 грн. 25 коп., підтвердивши витрати товарними чеками та іншими доказами, обгрунтувавши моральні страждання.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч.3 ст.349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за вище встановлених обставин.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, кваліфікується як злочин невеликої тяжкості.
Відповідно до ст.66 Кримінального кодексу України, як пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини суд враховує щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину.
Відповідно до ст.67 Кримінального кодексу України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Відповідно до ст.50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Санкція ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до ст.129 Кримінального процесуального кодексу України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних злочинів засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних злочинів.
Диспозиція цієї статті є бланкетною, а тому при вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею слід звертатись до нормативних актів, які регламентують порядок дорожнього руху та експлуатації транспорту. При цьому, ознакою об`єктивної сторони указаного кримінального правопорушення, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які утворюють реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, передбачених у цьому законі, і перебувають з ними у причинному зв`язку.
Суди при розгляді даної категорії справ керуються постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", де у пункті 7 зазначено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Крім того, Верховний Суд України у рішенні від 05 листопада 2015 року при розгляді справи № 2-218кс 15 висловив правову позицію, що у випадку дорожньо-транспортної пригоди за участі декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язок між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали; дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв; хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію); тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Покарання у виді виправних робіт суд не може застосувати до ОСОБА_3 , як просив представник потерпілого, так як, дане покарання не може бути призначене офіційно не працюючим особам, оскільки не передбачена можливість його відбування в інших місцях, що визначаються органами, які відають виконанням виправних робіт, а також тому, що воно передбачає відрахування із суми заробітку.Засуджений відбуває дане покарання тільки за місцем роботи, що має за мету його виправлення в звичайних для нього умовах праці та запобігання вчинення ним нового злочину - місцем роботи. Суд не має даних, що ОСОБА_3 офіційно працевлаштований.
Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч.1 ст.286 КК України, який згідно зі ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, не мав корисного мотиву; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; враховуючи позицію обвинуваченого щодо необхідної міри покарання, а саме, просив призначити йому покарання у вигляді штрафу. Крім цього суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого, який щиро розкаявся, його поведінку під час та після вчинення злочинного діяння та вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, яке можливе без ізоляції обвинуваченого від суспільства та попередження нових злочинів.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, а також застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.
Процесуальні витрати - відсутні.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, згідно положень ст.100 КПК України.
Цивільний позов в сумі 50 536 грн. 88 коп. задовольнити.
Керуючись статтями 368, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить три тисячі чотириста грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 цивільний позов в сумі 50 536 грн. 88 коп., (матеріальну шкоду в розмірі 25 312 грн. 63 коп., моральну шкоду в розмірі 25 224 грн. 25 коп.).
Речовий доказ - автомобіль марки «МЕRSЕDЕS-ВЕNZ 1835» д.н.з. НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримування транспортних засобів Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова 48-А після набрання вироком законної сили повернути власнику.
Речовий доказ мопед марки «YAMAHA» д.н.з. НОМЕР_3 , який зберігається на майданчику тимчасового утримування транспортних засобів Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова 48-А після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1