Справа №573/1445/15-к
Номер провадження 1-в/573/4/20

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2020 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України,

ВСТАНОВИВ:
02 січня 2020 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в якому він просить зарахувати у строк відбуття покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року період попереднього ув`язнення з 28.12.2016 по сьогоднішній день в ДУ "Сумський слідчий ізолятор" на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №836-VІІІ. Також засуджений вважає, що саме Білопільський районний суд повинен вирішити це питання, оскільки він засуджений саме цим судом.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 просила в задоволенні клопотання відмовити, оскільки воно не підсудне Білопільському районному суду Сумської області, а повинно розглядатися судом за місцем відбування покарання засудженим.

Заслухавши засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_3 , суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року за ст. ст. 122 ч. 1, 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років (а. п. 20-30).

Вказаний вирок набрав законної сили 06 грудня 2016 року і звернутий до виконання.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_4 до набрання ним законної сили був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

З метою відбування покарання ОСОБА_4 затриманий 28 грудня 2016 року та поміщений до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» (а. п. 31).

Як вбачається з листа ДУ "Сумський слідчий ізолятор" від 08 січня 2020 року, на даний час ОСОБА_4 перебуває у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» з причин розгляду судами його скарг та заяв. В подальшому він буде направлений до Менської виправної колонії (№91) Чернігівської області (а. п. 19).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 цієї статті встановлено, що до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, подається клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 2 цієї статті передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яким була доповнена ст. 72 КК України частиною 5 такого змісту: зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Дана норма діяла до 21 червня 2017 року.

Але при цьому процесуальний порядок вирішення судом питань, пов`язаний із виконанням вимог зазначеного вище закону, не врегульований ч. 5 ст. 72 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі №223 20/0/4 16 від 11 січня 2016 року, суд першої інстанції, призначаючи покарання, зобов`язаний зарахувати строк попереднього ув`язнення, враховуючи його до моменту постановлення вироку. Наступне зарахування, зокрема у випадку тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, або апеляційним судом в разі оскарження вироку та постановленням нового чи залишення вироку суду першої інстанції без змін, або у випадку його зміни.
Виходячи із засад верховенства права, законності та застосовуючи аналогію кримінального процесуального закону, суд вважає, що порушене ОСОБА_4 питання про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України фактично є пом`якшенням покарання, тому застосуванню підлягають п. 13 ч. 1 ст. 537 та п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, які передбачають, що звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України під час виконання вироку вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

На підставі викладених обставин суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 не підсудне Білопільському районному суду, оскільки повинно розглядатися судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Також суд вважає, що розгляд даного клопотання по суті саме Білопільським районним судом призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, абзацом 1 якої визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Посилання ОСОБА_4 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 прийнятою в справі №663/537/17 (провадження №13-31кс18) є хибним, оскільки в ній надано правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України як матеріального закону, а не процесуального порядку розгляду цього питання.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити засудженому ОСОБА_4 , що він не позбавлений права звернутися з аналогічним клопотанням до суду за місцем відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Засудженому ОСОБА_4 відмовити в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в зв`язку з непідсудністю Білопільському районному суду Сумської області.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя