ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1166/20 Справа № 202/7178/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001364 відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місці Марганець Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з 28 серпня 2019 року, залишено незмінним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набранням вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 - 10000,00 гривень за рахунок спричиненої моральної шкоди і 456,00 грн. за рахунок спричинення майнової шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, ОСОБА_9 , 28 серпня 2019 року, близько о 04 години 00 хвилин, знаходячись на проспекті Слобожанський, 115 у м. Дніпро, де попобачив раніше невідомого йому хлопця, який проходив вповз нього у зазначеному вище місці, з яким у останнього виник словесний конфлікт на грунті раптово виниклих неприязнених відносин.
В ході словесного конфлікту, ОСОБА_9 , діючи з раптово виниклих хуліганських спонукань, що випливали з бажання показати свою зверхність до особи, який знаходився у вказаному місці, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, яке виразилось у тому, що останній протиставляючи себе суспільству, виявляючи зневагу до елементарних правил поведінки, загальноприйнятих норм моралі та добропристойності, в громадському місці, на проспекту Слобожанському у місті Дніпро, безпричинно, висловлюючись нецензурною лайкою, вступив в конфлікт з потерпілим ОСОБА_7 , та нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття, встановленими у суспільстві, порядком і нормами моралі, знаходячись у громадському місці в стані наркотичного сп`яніння, порушуючи тишу, голосно ображаючи честь та гідність потерпілого нецензурною лайкою, під вигаданим малозначним приводом, прагнучи продемонструвати грубу силу та жорстокість, діючи з особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме пневматичної зброї, здійснив постріл в бік потерпілого, внаслідок чого, потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого поверхневого вогнепального поранення, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Після чого, обвинувачений ОСОБА_9 з місця вчинення злочину, втік.
Таким чином, дії обвинуваченого виразилися у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року в частині вирішення питання щодо цивільного позову потерпілого скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду першої інстанції прокурор просив залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, не дослідив доказів на підтвердження позовних вимог потерпілого, належним чином не вмотивував своє рішення в частині вирішення цивільного позову у кримінальному провадження, зокрема, суд ретельно не перевірив усіх вимог позивача, не дослідив із додержанням ч. 6 ст. 22 КПК України наданих письмових доказів (чеків), не оцінив відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору належності та допустимості, і на обґрунтування свого рішення про стягнення із обвинуваченого коштів у рахунок завданої матеріальної та моральної шкоди не навів у вироку жодного доказу й точного розрахунку сум, присуджених на користь ОСОБА_7 , замість цього суд обмежився твердженням про завдання потерпілому фізичних та моральних страждань й психоемоційних переживань.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного судом ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість покарання.
В обґрунтування свої апеляційної скарги захисник обвинуваченого посилається на те, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, були досліджені під час судового розгляду і на які посилається суд першої інстанції у своєму вироку, у їх сукупності свідчать, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України є недоведеним, оскільки сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді не надала тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом, у їх сукупності, свідчили б про вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Захисник обвинуваченого зазначає, що його підзахисний стверджував, що докази по справі, надані суду стороною обвинувачення, є сфальсифікованими. Так, на підтвердження своїх слів ОСОБА_9 вказував, що 28 серпня 2019 року близько 04.00 год., він перебуваючи на зупинці громадського транспорту, розташованій на пр. Слобожанський у м. Дніпро, побачив малознайомого йому потерпілого ОСОБА_7 , який є наркозалежною особою котра задіяна в злочинній групі по збуту на території м. Дніпро особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, і у вказаній злочинній групі виконує роль так званого «закладщика» наркотичних засобів та психотропних речовин, і ця обставина послужила причиною конфлікту між ними.
Проте, ця обставина під час досудового і судового слідства ніяким чином не досліджувалась, і органами досудового слідства і судом просто ігнорувалася, незважаючи на клопотання сторони захисту.
Органи досудового розслідування, на думку захисника, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, також ретельно не дослідили обставини вчинення ОСОБА_9 вказаного правопорушення, суперечать одне одному і не підтверджують обвинувачення, а суд не звернув увагу на неузгодженість цих обставин з іншими матеріалами провадження.
Таким чином, органи досудового розслідування припустилися істотної неповноти дослідження обставин події, яку не було усунуто під час судового розгляду. За таких обставин, сторона захисту вважає, що вирок щодо ОСОБА_9 підлягав і оскільки у провадженні має бути проведено ряд слідчих дій, провадження підлягає направленню на новий розгляд у суді першої інстанції.
Крім того, захисник вважає вирок відносно ОСОБА_9 надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Суд при винесенні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі.

Так, сторона захисту зазначає, що за час проведення досудового і судового слідства ОСОБА_9 , який 28 серпня 2019 року був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а 29 серпня 2019 року йому була обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей.
Щодо характеризуючих особистість обставин захисник зазначає наступне: ОСОБА_9 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, сирота.
На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість підсудного, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, захисник обвинуваченого вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Покарання, яке вже відбув ОСОБА_9 перебуваючи під вартою, на думку захисника, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Щодо апеляційної скарги сторони захисту, то прокурор заперечував проти її задоволення, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Потерпілий в судовому засіданні вирішення апеляційних скарг прокурора та захисника залишив на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, як підтримав її і сам обвинувачений, просили її задовольнити. Вирішення питання щодо апеляційної скарги прокурора залишили на розсуд суду.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягає апеляційна скарга прокурора, а вирок суду в частині вирішення питання про задоволення цивільного позову потерпілого - скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Щодо апеляційної скарги захисника обвинуваченого, то колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер вчиненого кримінального правопорушення, яке пов`язано із грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням іншого предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганство) та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, не одружений, не працює.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, що підтверджено було висновком про результати медичного огляду, складеного 28 серпня 2019 року, наявність цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної та матеріальної шкоди та призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів сторони захисту про те, що судом при призначенні ОСОБА_9 покарання неналежним чином було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та думку потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання.
Щодо доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що докази по справі, надані суду стороною обвинувачення, є сфальсифікованими, а вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена належним чином, то колегія суддів вважає такі доводи надуманими та направленими на уникнення від кримінальної відповідальності, більш того, колегія суддів не може прийняти такі доводи, як підставу скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження в ході як досудового розслідування, так і судового провадження ОСОБА_9 свою провину у вчиненому злочині визнав, повністю розкаявся.
Сам захисник в апеляційній скарзі, також, посилався на наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, що суперечить доводам захисника про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Тож, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не виявлено, а тому враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону України, та ОСОБА_9 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту про скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції в цій частині - залишенню без змін.
Водночас, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, мотивувальною частиною вироку суду та цивільним позовом потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, не дослідив доказів на підтвердження позовних вимог потерпілого, належним чином не вмотивував своє рішення в частині вирішення цивільного позову у кримінальному провадження та ретельно не перевірив усіх вимог позивача є слушними та заслуговують на увагу.
Так, відповідно до відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України особі, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Так, потерпілим в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_9 було подано цивільний позов, відповідно до якого ОСОБА_7 просив суд стягнути з обвинуваченого на його користь завдану внаслідок кримінального правопорушення шкоду в розмірі 10456,00 грн.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року було стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 - 10000,00 грн. в рахунок спричиненої моральної шкоди і 456,00 грн. в рахунок спричинення майнової шкоди.
Положеннями ст. ст. 1166, 1167, 1172 ЦК України передбачено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в редакції від 27 лютого 2009 року судам роз`яснення, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Однак, в порушення вищевказаних вимог діючого цивільного законодавства України, стягуючи з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної та майнової шкоди в розмірі на загальну суму 10456,00 грн., суд першої інстанції в своєму судовому рішенні взагалі не навів жодних мотивувань щодо визначеного розміру як морального відшкодування, так і майнових збитків, спричинених потерпілому незаконними діями обвинуваченого.
Тобто, суд належним чином не навів ані розрахунків такого розміру відшкодування, в чому саме він полягає, ані аналізу доказів в підтвердження спричиненої потерпілому моральної та майнової шкоди в заявленому потерпілим ОСОБА_7 розмірі. Не надав оцінки доказам, не перевірив в чому саме полягає спричинена потерпілому внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення майнова шкода.
Жодних висновків, що відшкодування майнової шкоди ОСОБА_7 в розмірі 10456,00 грн. є обґрунтованим та підтвердженим належними, достовірними та достатніми доказами, що саме такий розмір відповідає принципу розумності та співмірності, судом першої інстанції у вироку не наведено, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 4 ст. 296 КК України в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в якому сторони, а саме, позивач та відповідач (обвинувачений) зможуть скористатись своїм правом на належний судовий захист прав та інтересів, а суд, в свою чергу, в змозі буде належним чином дослідити усі наявні докази як в підтвердження позовних вимог ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, так і заперечення, наведені відповідачем (обвинуваченим) щодо незгоди із розмірами визначених сум, а також, порядком їх відшкодування.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 370, 404, 407, 409, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області- задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 4 ст. 296 КК України в частині вирішення питання щодо цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 4 ст. 296 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4