УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 2 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_3 за погодженням із прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 в рамках проведення досудового розслідування, внесеного 22.11.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000693 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 146 КК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що 21.11.2017, в темну пору доби, приблизно о 22 год. 15 хв., ОСОБА_5 керуючи автомобілем ВMW 530D, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Рівненська в с. Антонівка Березнівського району Рівненеської області, зі сторони м. Березне в напрямку перехрестя з автомобільною дорогою державного значення Н-25 сполученням Городище Рівне Старокостянтинів, поблизу будинку № 20, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по правому краї проїзної частини в попутному напрямку.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що вимагає у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження.
Після скоєної зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 умисно, всупереч волі, здійснив незаконне викрадення ОСОБА_7 , а саме помістив його в салон автомобіля ВMW 530D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та перевіз (транспортував) останнього у невстановлене досудовим розслідуванням місце, в якому примусово утримує по даний час.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події місця дорожньо-транспортної пригоди; протоколом обшуку домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіля ВMW 530D, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; протоколом слідчого експерименту; протоколом огляду мобільного телефона ОСОБА_5 ; висновком судової імунологічної експертизи від 15.11.2017 № 2.2-299/17; висновком судової експертизи волосся від 31.01.2018 № 2.2-298/17; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 30.03.2018 № 10/7; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 05.04.2018 № 10/141; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 07.09.2018 № 10/595; висновком судової автотехнічної експертизи від 20.07.2018 № 8500; висновком судової медико-криміналістичної експертизи від 21.09.2018 № 57-мк; довідкою про результати опитування ОСОБА_5 з використанням поліграфа; довідкою щодо аналізу абонентських номерів та їхніх з`єднань, які перебували на місці ДТП в момент її вчинення; довідкою із оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 віз 17.10.2018; іншими доказами і матеріалами кримінального провадження.
Слідчий к лопотанні вказує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, які згідно ст. 12 КК України є тяжким ч.2 ст.286 КК України, та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років та середньої тяжкості ч.2 ст.146 КК України, та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
Згідно довідки оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 віз 17.10.2018 ОСОБА_5 21.03.2018 літаком 1386 Київ Амстердам із аеропорту Бориспіль-D покинув територію України.
12.11.2018 слідчим суддею Рівненського міського суду Рівненської області надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
24.10.2018, на підставі ст. 281 КПК України, ОСОБА_5 оголошено в розшук, а 06.03.2019 - оголошено в міжнародний розшук (однак станом на 31.12.2019 жодних відомостей не надходило).
30.12.2019 о 13 год 30 хв. ОСОБА_5 було затримано працівниками прикордонної служби міжнародного аеропорту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » («Жуляни») після чого останнього було поміщено в ІТТ № 1 ГУНП в Рівненській області.
У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.
Слідчий доводить, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 розпочав переховуватися від органів досудового розслідування, а тому в разі обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з метою перешкоджання кримінальному провадженню та уникнення відповідальності за скоєні злочини, підозрюваний буде переховуватись від правоохоронних органів..
Прокурор в судовому засіданні вважав, що є підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені пунктами 1- 5 частини 1 статті 177 КПК України.
Підозрюваний та його захисник проти задоволення вимог клопотання заперечували за відсутністю намірів переховуватися від органів досудового розслідування, а також існуванням ряду тяжких захворювань у підозрюваного, потребування ним медичного лікування, необхідності матеріального забезпечення сім`ї, просили відмовити у задоволенні клопотання або обрати запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.
В обгрунтування клопотання підозрюваний ОСОБА_5 зазначив, що жодньої дорожньо-транспортної пригоди він не вчиняв, наміру перешкоджати органам досудового слідства та наміру переховуватися не мав, про те, що перебуває в розшуку не знав. За кордон виїхав по робочих питаннях.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка дружина ОСОБА_8 вказала, що з чоловіком проживають тривалий час, мають від шлюбу двох неповнолітніх дітей та перебувають на утриманні чоловіка, про обставини події дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася в листопаді 2017 року та до якої є причетний її чоловік - їй не було відомо. У вересні 2018 року слідчим було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.2 ст.146 КК України, тому вона відразу звернулася до адвоката, чоловіку повідомила не відразу, так як останній перебував за кордоном.
Дослідивши клопотання та додані матеріали, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
З досліджених матеріалів слідує, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений та має постійне місце проживання.
Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.3,5 ст.177 КПК України, проте не доведено недостатність застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, що є невід`ємною умовою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а лише формально зазначено, що, на думку прокуратури, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеному ризику.
Відповідно до ст. 194 ч.4 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обґрунтованість підозри і наявність хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, але не доведе неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні.
За викладених обставин слідчий суддя вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді виді цілодобового домашнього арешту із застосування електронних засобів контролю в межах строку досудового розслідування, та зобов`язав підозрюваного прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду. Не відлучатися не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання відмовити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосування електронних засобів контролю в межах строку досудового розслідування, а саме до 19.01.2020.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Встановити строк дії ухвали до 19.01.2020.
Термін дії обовязків, покладених судом, визначити до 19.01.2020.
Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту передати на виконання до СУ ГУНП в Рівненській області.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом пяти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя
Рівненського міського суду ОСОБА_1