Єдиний унікальний номер 205/9811/19
У Х В А Л А
18 лютого 2020 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

представників неповнолітніх обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду міста Дніпропетровська в порядку п.3 ч.2 ст.283 КПК України надійшли зазначені обвинувальні акти.
В судовому засіданні захисник неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 , заявила клопотання про повернення даних обвинувальних актів прокуророві через їх невідповідність вимогам ст.291 КПК України. Так, на думку захисника, викладене у обвинувальних актах обвинувачення є незрозумілим та загальним, у його змісті лише зазначено обставини, які прокурор вважав встановленими в ході досудового розслідування, та посилання на правову кваліфікацію дій обвинувачених. При цьому зі змісту обвинувальних актів неможливо конкретизувати дії кожного із обвинувачених в момент вчинення інкримінованого їм злочину та ступінь їх співучасті, наявність або відсутність попередньої змови, що свідчить про неповноту та необґрунтованість пред`явленого обвинувачення, в якому неможливо виявити кваліфікуючі ознаки інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину. Зазначені обставини, на переконання захисника, вказують на невідповідність обвинувальних актів вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства, що свідчить про необхідність їх повернення прокуророві для усунення зазначених недоліків.
Неповнолітні обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх законні представники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтримали клопотання в повному обсязі.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акта, посилаючись на його безпідставність. В якості обґрунтування прокурор зазначив, що пред`явлене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення є конкретизованим та зрозумілим, воно ґрунтується на зібраних в ході досудового розслідування доказах, в тому числі, поясненнях свідків, висновку експерта, інших письмових доказах, що вказує на його відповідність ст.291 КПК України. В зв`язку з цим прокурор вважав можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувальних актів у відкритому судовому засіданні та заявив клопотання про виклик в судове засідання неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх законних представників ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , їх захисника адвоката ОСОБА_4 , свідків за реєстром матеріалів досудового розслідування.
Суд, заслухавши клопотання захисника та прокурора, думку неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх законних представників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали обвинувальних актів, вважає, що обвинувальні акти не можуть бути призначені до судового розгляду, оскільки не відповідають вимогам, викладеним у ст.291 КПК України, а тому підлягають поверненню прокуророві з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, у якій, в свою чергу, викладено вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Так, у ч.1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що, виходячи з суті цієї статті, має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п.79).
Крім того, Суд нагадує, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії»; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп.«b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).
Обвинувальний акт встановлює початок і основу судового розгляду, пред`являє обвинуваченому дані, якими обґрунтовано обвинувачення, що надає останньому можливість підготуватись до захисту. Він також вказує суду межі, в яких повинний відбуватись розгляд, та межі відповідальності обвинуваченого.
Дослідженням обвинувальних актів відносно неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено, що в них, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, фактичні обставини інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення викладені неповно, не конкретизовано в розумінні положень діючого КПК України, в них відсутні посилання на кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, не розкрито їх змісту. Наведені в обвинувальних актах фактичні дані, в своїй сукупності, не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченим, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Крім того, суд вважає такими що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, дії слідчого та прокурора, в частині складання та направлення до суду двох окремих обвинувальних актів в одному кримінальному провадженні за одними і тими ж обставинами вчинення спільного кримінального правопорушення неповнолітніми обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що дані обвинувальні акти не відповідають вимогам діючого КПК України, суд приходить до однозначного і безсумнівного висновку про необхідність їх повернення прокуророві для усунення зазначених вище недоліків. При цьому клопотання прокурора про призначення судового розгляду на їх підставі та виклик учасників судового розгляду суд залишає без задоволення.
Керуючись ст.ст.110, 314, 315, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_4 , про повернення обвинувальних актів прокуророві задовольнити.
Обвинувальний акт відносно обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України повернути прокуророві, у зв`язку з їх невідповідністю вимогам ст.291 КПК України.
Клопотання прокурора про призначення судового розгляду на підставі вказаних обвинувальних актів залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

З оригіналом згідно: Суддя -

Секретар -