Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

30 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000111 від 07 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 12 липня 2020 року включно з визначенням, кожному зокрема, застави у сумі 240000 грн.
Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000111 від 07 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на незаконність і необґрунтованість ухали суду. Зазначає, що судом не наведено жодних фактів про існування ризиків для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вказує, що ОСОБА_6 перебуває під вартою з 15 жовтня 2017 року.
На думку захисника, відсутні докази неналежної поведінки ОСОБА_6 . Щодо недопитаних свідків, то захисник зазначає, що свідки допитані всі, окрім одного, на допиті якого наполягають захисники.
Захисник вважає, що судом не враховано вік, сімейний стан ОСОБА_6 , те що у нього на утриманні перебуває малолітня дитина, має міцні соціальні зв`язки: одружений, позитивно характеризується, має постійне місце проживання.
Просить скасувати оскаржувану ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року і постановити ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у вчиненні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").
Як вбачається з матеріалів провадження суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що останній обвинувачується у вчиненні інкримінованих злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, на даний час судове слідство у кримінальному провадженні не завершено, не допитані всі свідки та вважав доведеним існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що зазначені прокурором у клопотанні, які стали підставою для застосування та продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і які жодним чином не зменшились та продовжують існувати, зокрема, останній перебуваючи на волі може переховуватись від суду, продовжити вчиняти злочини з метою отримання прибутків, чинити тиск на свідків.
Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого та в судовому засіданні апеляційної інстанції, і обвинуваченим на його користь щодо безпідставності, на їх думку, продовження стосовно ОСОБА_6 строку дії виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту цілодобово, покликаючись на наявність міцних соціальних зв`язків, те, що одружений, має постійне місце проживання, позитивно характеризується по місцю проживання, перебуває на його утриманні малолітня дитина, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Під час апеляційного розгляду, прокурор вказав, що зазначені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК не зменшились і продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів й надалі не зможе запобігти наявним ризикам. Зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні в складі організованої групи тяжких та особливо тяжких злочинів, за які, зокрема, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна (інші альтернативні покарання не передбачено), останній не працевлаштований, вчинив злочини з корисливих мотивів, а тому існують ризики, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може переховуватись від суду, продовжити вчиняти злочини з метою отримання прибутків, впливати на свідків.
З огляду на викладене, даних, які б перешкоджали утриманню ОСОБА_6 під вартою, та, які б вказували на неможливість продовження застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу чи наявність підстав для застосування (як просить сторона захисту) більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, не встановлено, що не залишилось без оцінки і суду першої інстанції.
За наведеного, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, який на думку колегії суддів є достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .
Доказів на спростування висновків суду захисником та обвинуваченим не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3