Справа № 487/46/20
Провадження № 1-кс/487/760/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про вирішення заяви про відвід

24.01.2020 року місто Миколаїв
Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 13.12.2019 року про закриття кримінального провадження №0000578 від 16.10.2019 року,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_4 знаходиться справа за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 13.12.2019 року про закриття кримінального провадження №0000578 від 16.10.2019 року.
22.01.2020 року ОСОБА_3 подано заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_4 на підставі п.4 ч.1 ст. 75 КК України. У заяві про відвід зазначено, що слідчий суддя ОСОБА_4 припустилась порушень вимог КПК України та посягнула на права ОСОБА_3 як сторони у кримінальному провадженні. Листом №487/46/20/797/2020 від 16.01.2020 року слідчий суддя ОСОБА_4 відмовила ОСОБА_3 у наданні, згідно її клопотання, для ознайомлення матеріалів кримінального провадження №0000576 від 16.10.2019 року, які є доказом, чим порушила норми КПК України, зокрема, статей 306, 357, 358 КПК України. Своїми діями суддя ОСОБА_4 свідомо порушила основні засади кримінального провадження і не забезпечила у судовому процесі рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З викладеного вбачається, що суддя ОСОБА_4 нехтує вимогами кримінального процесуального закону, свідомо порушує права потерпілої і це унеможливлює об`єктивний розгляд справи та прийняття законного та обґрунтованого рішення за результатом її розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя ОСОБА_4 не виявила бажання дати пояснення.
ОСОБА_3 та слідчий у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином; їх неявка не перешкоджає розгляду питання про відвід слідчого судді.
Вивчивши заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
За змістом статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтею 75 КПК України, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.
Згідно ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.
Відповідно до ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, для розгляду заявленого відводу було визначено суддю ОСОБА_1 .
Європейський суд з прав людини у рішенні (далі за текстом ЄСПЛ) по справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява № 4785/02, остаточне рішення 10.03.2009 року, пункти 66-67, 69) вказав, щозгідно з усталеною практикою ЄСПЛ, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі «Феррантеллі та Сантанджело проти Iталії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

Аналогічні міркування, з посиланням на практику ЄСПЛ, наведено в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.09.2019 року по справі 277/599/15-к (провадження № 51-9889км18) та від 13.12.2018 року по справі № 552/4932/17 (провадження № 51-5235 км 18).

Судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про упередженість слідчого судді ОСОБА_4 до будь-кого з учасників провадження при розгляді скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 13.12.2019 року про закриття кримінального провадження №0000578 від 16.10.2019 року. Незгода з процесуальними діями та рішеннями судді не є підставо для відводу, а відтак суд вважає, що заява про відвід є невмотивованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 75, 80-82, 309, 370, 372 КПК України,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 13.12.2019 року про закриття кримінального провадження №0000578 від 16.10.2019 року - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суддя ОСОБА_1