ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
слідчого ОСОБА_6
представника скаржника
АТ «СБЕРБАНК» адвоката ОСОБА_7
представника ПрАТ
"Слобожанського коксового
заводу" адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Полтава матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника скаржника АТ «СБЕРБАНК» адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.11.2019,

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000963 від 11.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Накладено арешт на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), до якого належать нежитлові будівлі: літ. "А" заг. пл. 1331, 6 кв.м, літ "Б" заг. пл. 183,3 кв. М, літ "В" заг. пл. 335,8 кв. М, літ "Г"заг. пл. 1138,8 кв. м., літ "Д" заг. пл. 407,4 кв.м., літ "Е" заг. пл. 17,8 кв.м., літ "Є" заг. пл. 295,7 кв.м., літ. "Ж" заг. пл.132,5 кв.м., літ "З" заг. пл. 534,2 кв.м., літ "К" заг. пл. 196,0 кв.м., літ "Л" заг. пл.14,4 кв.м., літ "М" заг. пл.539,2 кв.м., літ "Н" заг пл. 1608,6 кв.м., літ "О" заг. пл. 74,8 кв.м., літ "П" заг. пл. 1134,1 кв.м., літ "Р" заг. пл. 252,4 кв.м., літ "С" заг. пл. 120,0 кв.м., літ "Т" заг. пл. 48,4 кв.м., літ "У" заг. пл. 188,5 кв.м., літ "Ф" заг. пл. 315,1 кв.м., літ "Ч" заг. пл., 89,1 кв.м., літ "Ц" заг. пл. 12,4 кв.м., літ "Х" заг. пл. 255,2 кв.м., літ "Ш" заг пл. 82,5 кв.м., літ "Щ" заг. пл. 158,4 кв.м., літ "Я" заг. пл. 67,1 кв.м., літ "А1" заг. пл. 172,2 кв.м., літ "Б1" заг. пл. 234,2 кв.м., літ. "В1" заг. пл. 2609,0 кв.м., літ "Г1" заг. пл. 360,1 кв.м., літ "Д1" заг. пл. 17,9 кв.м., літ "Е1" заг. пл. 232,5 кв.м., літ "Є1" заг. пл. 203,2 кв.м., літ "Ж1" заг. пл. 994,6 кв.м., літ "З1" заг. пл. 106,3 кв.м., літ "К1" заг. пл. 990,1 кв.м., літ. "Л1" заг. пл. 34,3 кв.м., літ "М1" заг. пл. 35,4 кв.м., літ "Н1" заг. пл. 270,6 кв.м., літ "О1" заг. пл. 89,5 кв.м., літ "П1" заг. пл. 2336,2 кв.м., літ "Р1" заг. пл. 64,7 кв.м., літ "С1" заг. пл. 55,7 кв.м., літ "Т1" заг. пл., 554,9 кв.м., літ "У1" заг. пл. 505,7 кв.м., літ "Ф1" заг. пл. 490,9 кв.м., літ "Ч1" заг. пл. 799,2 кв.м., літ "Ш1" заг. пл. 142,3 кв.м., літ "Щ1" заг. пл. 611,1 кв.м., літ "Ю1" заг. пл. 72,8 кв.м., літ "Я1" заг. пл. 1129,1 кв.м., літ "А2" заг. пл. 765,4 кв.м, літ "Б2" заг. пл. 848,2 кв.м., літ "В2" заг. пл. 921,4 кв.м., літ "Г2" заг. пл. 122,5 кв.м., літ "Д2" заг. пл. 373,3 кв.м., літ "Е2" заг. пл. 612, к кв.м., літ "Є2" заг. пл. 431,4 кв.м., літ "Ж2" заг. пл. 369,7 кв.м., літ "З2" заг. пл. 1880,4 кв.м., літ "К2" заг. пл. 613,0 кв.м., літ "Л2" заг. пл. 164,1 кв.м., літ "М2" заг. пл. 255,6 кв.м., літ. "О2" заг. пл. 619,5 кв.м., літ "П2" заг. пл. 207,7 кв.м., літ "Р2" заг. пл. 131,6 кв.м., літ "С2" заг. пл. 572,1 кв.м., літ. "Т2" заг. пл. 350,2 кв.м., нежитлові прим. 1-го поверху № 1-5,20-22, I, III, 2-го поверху № 1-11, 19-22, Iв літ. "Ю", загальна площа (кв.м.): 744,4, нежитлові прим. 1-го поверху № 6-19, II, 2-го поверху № 12-18, IIв літ. "Н2", заг. Площа (кв.м.) 1391,2, власником якого є ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" () з позбавленням права відчуження, в тому числі заборони будь-яким особам - суб`єктам, на які покладено функції із проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, але не виключно акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам, нотаріусам та іншим органам державної реєстрації в т.ч., але не виключно, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного вище нерухомого майна, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що майновий комплекс, розташований за адресою: Карачівське шосе, будинок 44 м. Харків, загальною площею 1391,2 кв.м. відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, і слідчим визнаний речовим доказами у кримінальному провадженні № 0000963 від 11.10.2019.
Крім того, слідчий суддя врахував і те, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчим доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
В апеляційній скарзі представник скаржника-адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на незаконність ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.11.2019 просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_10 на підставі якого було прийнято оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, представника скаржника АТ «СБЕРБАНК»адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених в ній та посилаючись на постанову про закриття кримінального провадження, представника ПрАТ "Слобожанського коксового заводу" адвоката ОСОБА_11 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та заперечував проти скасування арешту майна, слідчого ОСОБА_6 , який підтвердив, щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно, так як винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000963 від 11.10.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 365 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину у діях начальника ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_12 , приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу ОСОБА_13 , приватного виконавця ОСОБА_14 , працівників ГУНП в Харківській області та КОРД, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положенням ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається за для досягнення певної мети. Слідчим у клопотанні метою для арешту майна зазначено збереження речового доказу.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В п.1 ч.2, 3 ст.170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та, в цьому випадку, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.
Для з`ясування цих питань пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст. 170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.
Так в суді апеляційної інстанції встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000963 від 11.10.2019 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК України.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що начальник Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_12 , зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди, надала вказівки приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 здійснити протиправні реєстраційні дії з переоформлення нерухомого майна, розташованого за адресою: Карачівське шосе, 44 м. Харків вналідок яких право власності на цілісний майновий комплекс коксового заводу перейшло від ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" до АТ "Сбербанк", що призвело до рейдерського захоплення підприємства. Вказані протиправні дії вчинялися за попередньою змовою з приватним виконавцем ОСОБА_14 та іншими, невстановленими в ході досудового розслідування особами.
Після поновлення реєстрації речових прав на нерухоме майно - цілісного майнового комплексу коксового заводу за ПрАТ "Слобожанський коксовий завод", працівники ГУНП в Харківській області, в т.ч. і спецпідрозділу КОРД, перебуваючи 11.10.2019 за адресою: Карачівське шосе, 44 м. Харків заборонили представникам ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" вхід на територію заводу, погрожуючи при цьому застосуванням вогнепальної зброї, та виконавши декілька пострілів зі зброї у повітря, чим перевищили свої службові повноваження.
Допитаний, як потерпілий ОСОБА_15 повідомив, що ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" створений у 2016 році, після чого на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 30.01.2017 і від 13.02.2017, розподільного балансу від 12.10.2015 ПрАТ "Харківський коксовий завод" отримало у власність нерухоме майно, а саме: цілісний майновий комплекс за адресою: Карачівське шосе, 44 м. Харків. Державна реєстрація права власності на зазначене вище майно проведена 15.02.2017 в передбачений законодавством України спосіб.
Встановлено, що 30.09.2012 між ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами №№ 26-В/12/66/ЮО, 27-В/12/66/ЮО, 28-В/12/66/ЮО, 29-В/12/66/ЮО укладено іпотечний договір, предметами якого стали нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Харків вул. Карачівське шосе, 44.
19.07.2016 Вищим Господарським судом України (справа № 922/6007/15) встановлено, що у листопаді 2015 року ПАТ "Сбербанк" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ПрАТ "Харківський коксовий завод" з вимогою скасувати рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ "Харківський коксовий завод" від 04.08.2015 та від 12.10.2015, згідно яких прийнято рішення про виділ з товариства, без його припинення, юридичних осіб відповідно до чинного законодавства України. У задоволенні вказаного позову ПАТ "Сбербанк" було відмовлено, мотивуючи тим, що згідно положень ст. 109 ЦК України, для кредиторів при процедурі виділу встановлюється низка гарантій. Так, юридична особа-правонаступник, що утворилася внаслідок поділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, що припинилася, які згідно з розподільчим балансом перейшли до іншої юридичної особи правонаступника. Відповідно до абз. 3, ч. 2 ст. 82 ЗУ "Про акціонерну товариства", якщо розподільний баланс або передавальний акт не дає можливості визначити, до кого з правонаступників перейшло зобов`язання або чи залишилося за ним зобов`язаним товариство, з якого був здійснений виділ, правонаступники та товариство, з якого був здійснений виділ, несуть солідарну відповідальність за таким зобов`язанням.
Отже, в будь-якому випадку, при виділі з ПрАТ "Харківський коксовий завод" юридичних осіб, ПАТ "Сбербанк" не позбавлено у подальшому можливості пред`явити вимоги до новоствореної юридичної особи на підставі положень вказаних норм чинного законодавства.
При цьому, згідно ст. 23 ЗУ "Про іпотеку" визначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі і в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Також, досудовим розслідуванням встановлено, що Господарським судом Харківської області розглядається позовна заява АТ "Сбербанк" до ПАТ "Харківський коксовий завод" про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 922/3101/18). Під час розгляду вказаної справи суду та позивачу стало відомо, що ПрАТ "Харківський коксовий завод" не є власником предмета іпотеки. У цій же справі представник АТ "Сбербанк" подав клопотання про залучення ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" до участі у справі як третьої особи на стороні відповідача.
Тобто, представникам АТ "Сбербанк" було достеменно відомо, що власником предмету іпотеки є не ПрАТ "Харківський коксовий завод", а ПрАТ "Слобожанський коксовий завод". Наразі спір по суті не розглянутий у зв`язку із зупиненням провадження у справі на час проведення експертизи.
Крім цього, встановлено, що 20.01.2017 Господарським судом Харківської області визнано недійсним іпотечний договір між ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ "Харківський коксовий завод" в частині забезпечення виконання недійсних зобов`язань за договором № 26-В/ 12/66 ЮО та № 28-В/12/66/ЮО.
Також, слід зазначити, що згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно з частинами 1, 2 статті 37 35 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
За змістом статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Порядок проведення державної реєстрації прав, наведений у статті 18 цього Закону, містить у тому числі положення про перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Частиною 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотеко давцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10,18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Вимога про усунення порушень основного зобов`язання та умов іпотечного договору № 12591/4/06-2 від 05.08.2019 була направлена не власнику нерухомого майна: ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" (), а ПрАТ "Харківський коксовий завод", (), який на момент вчинення відповідної реєстраційної дії вже не був власником зазначеного вище нерухомого майна, про що представникам АТ "Сбербанк" було достеменно відомо.
ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" не знало та не отримувало зазначеної вище вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та умов іпотечного договору від АТ "СБЕРБАНК" ().
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Таким чином, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі-ХМНО) ОСОБА_13 та приватний нотаріус ХМНО - ОСОБА_16 встановивши, що власником зазначеного вище нерухомого майна є інша юридична: ПАТ "Слобожанський коксовий завод" повинні були відмовити в АТ СБЕРБАНК код 25959784 у вчиненні відповідних реєстраційних дій.
Отже, державну реєстрацію за АТ СБЕРБАНК права власності на спірні об`єкти нерухомості проведено без дотримання положень статей 10, 18, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48862222 від 25.09.2019 та рішення приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_17 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49146029 від 12.10.2019, є незаконними.
14 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 127/8068/16- ц, провадження № 61-5164св18 досліджував підстави та умови належності "згоди" іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) та зробив наступні правові висновки: "Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону, підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Відповідно до частини другої, третьої статті 37 ЗУ "Про іпотеку", рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Аналіз наведених положень статей 17.33.36.37 ЗУ "Про іпотеку" дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншій особі (іпотекодержателю), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні ст. 388 ЦК України."
12 грудня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі № 199/1276/17 (провадження № 14-486цс18) залишила без змін постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2018, якою було задоволено апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову: визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: запит про право власності № 13805484, вчинений 16 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 березня 2016 року про реєстрацію права власності в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартиру за юридичною особою. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: "Разом із тим, відповідно до пункту 4.2.1 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання можливе у порядку, встановленому статтею 37 Закону. Суд апеляційної інстанції встановив, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність юридичної особи укладено не було, а особа, як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.
За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, надання такого договору нотаріусу та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за юридичною особою права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка, не можна вважати законними".
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952- IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (п. 1); перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Частина 1 статті 23 цього Закону передбачає, що розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором у випадку, зокрема: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством.
Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки, у яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, якими, зокрема, є: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом (п. З ч. 1); подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 4 ч. 1).
Згідно з ч. 4 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Таким чином з огляду на викладене вище, дії приватного нотаріуса ОСОБА_13 , який, згідно наявної в органу досудового розслідування інформації, діяв за попередньою змовою та за вказівкою начальника Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_12 , що полягали у переоформленні нерухомого майна, розташованого за адресою: Карачівське шосе, 44 м. Харків внаслідок яких право власності на цілісний майновий комплекс коксового заводу перейшло від ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" до АТ "Сбербанк", є протиправними та містять в собі ознаки зловживання службовим становищем з метою одержання неправомірної вигоди.
29.10.2019 слідчим Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_10 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000963 від 11.10.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, зокрема майновий комплекс, розташований за адресою: м. Харків Карачівське шосе, будинок 44, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), до якого належать нежитлові будівлі: літ. "А" заг. пл. 1331, 6 кв.м, літ "Б" заг. пл. 183,3 кв. М, літ "В" заг. пл. 335,8 кв. М, літ "Г"заг. пл. 1138,8 кв. м., літ "Д" заг. пл. 407,4 кв.м., літ "Е" заг. пл. 17,8 кв.м., літ "Є" заг. пл. 295,7 кв.м., літ. "Ж" заг. пл.132,5 кв.м., літ "З" заг. пл. 534,2 кв.м., літ "К" заг. пл. 196,0 кв.м., літ "Л" заг. пл.14,4 кв.м., літ "М" заг. пл.539,2 кв.м., літ "Н" заг пл. 1608,6 кв.м., літ "О" заг. пл. 74,8 кв.м., літ "П" заг. пл. 1134,1 кв.м., літ "Р" заг. пл. 252,4 кв.м., літ "С" заг. пл. 120,0 кв.м., літ "Т" заг. пл. 48,4 кв.м., літ "У" заг. пл. 188,5 кв.м., літ "Ф" заг. пл. 315,1 кв.м., літ "Ч" заг. пл., 89,1 кв.м., літ "Ц" заг. пл. 12,4 кв.м., літ "Х" заг. пл. 255,2 кв.м., літ "Ш" заг пл. 82,5 кв.м., літ "Щ" заг. пл. 158,4 кв.м., літ "Я" заг. пл. 67,1 кв.м., літ "А1" заг. пл. 172,2 кв.м., літ "Б1" заг. пл. 234,2 кв.м., літ. "В1" заг. пл. 2609,0 кв.м., літ "Г1" заг. пл. 360,1 кв.м., літ "Д1" заг. пл. 17,9 кв.м., літ "Е1" заг. пл. 232,5 кв.м., літ "Є1" заг. пл. 203,2 кв.м., літ "Ж1" заг. пл. 994,6 кв.м., літ "З1" заг. пл. 106,3 кв.м., літ "К1" заг. пл. 990,1 кв.м., літ. "Л1" заг. пл. 34,3 кв.м., літ "М1" заг. пл. 35,4 кв.м., літ "Н1" заг. пл. 270,6 кв.м., літ "О1" заг. пл. 89,5 кв.м., літ "П1" заг. пл. 2336,2 кв.м., літ "Р1" заг. пл. 64,7 кв.м., літ "С1" заг. пл. 55,7 кв.м., літ "Т1" заг. пл., 554,9 кв.м., літ "У1" заг. пл. 505,7 кв.м., літ "Ф1" заг. пл. 490,9 кв.м., літ "Ч1" заг. пл. 799,2 кв.м., літ "Ш1" заг. пл. 142,3 кв.м., літ "Щ1" заг. пл. 611,1 кв.м., літ "Ю1" заг. пл. 72,8 кв.м., літ "Я1" заг. пл. 1129,1 кв.м., літ "А2" заг. пл. 765,4 кв.м, літ "Б2" заг. пл. 848,2 кв.м., літ "В2" заг. пл. 921,4 кв.м., літ "Г2" заг. пл. 122,5 кв.м., літ "Д2" заг. пл. 373,3 кв.м., літ "Е2" заг. пл. 612, к кв.м., літ "Є2" заг. пл. 431,4 кв.м., літ "Ж2" заг. пл. 369,7 кв.м., літ "З2" заг. пл. 1880,4 кв.м., літ "К2" заг. пл. 613,0 кв.м., літ "Л2" заг. пл. 164,1 кв.м., літ "М2" заг. пл. 255,6 кв.м., літ. "О2" заг. пл. 619,5 кв.м., літ "П2" заг. пл. 207,7 кв.м., літ "Р2" заг. пл. 131,6 кв.м., літ "С2" заг. пл. 572,1 кв.м., літ. "Т2" заг. пл. 350,2 кв.м., нежитлові прим. 1-го поверху № 1-5,20-22, I, III, 2-го поверху № 1-11, 19-22, Iв літ. "Ю", загальна площа (кв.м.): 744,4, нежитлові прим. 1-го поверху № 6-19, II, 2-го поверху № 12-18, IIв літ. "Н2" заг. Площа (кв.м.) 1391,2 оскільки вказане вище є об`єктом кримінально протиправних дій (а.с.45-54).
Посилаючись на наведене вище 30.10.2019 слідчий Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_10 за погодженням прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_18 звернувся до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава з клопотанням про арешт майна на майновий комплекс, розташований за адресою: Карачівське шосе, будинок 44, м. Харків, загальною площею 1391,2 кв.м., шляхом заборони їх відчуження (в т.ч. заборони будь-яким особам суб`єктам, на які покладено функції із проведення державної реєстрації права на нерухоме майно, зокрема, але не виключно акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам, нотаріусам та іншим органам державної реєстрації (в.т.ч. але не виключно, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного вище нерухомого майна) (а.с.1-10).
Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що майновий комплекс, розташований за адресою: Карачівське шосе, будинок 44 м. Харків, загальною площею 1391,2 кв.м. відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, і слідчим визнаний речовим доказами у кримінальному провадженні № 0000963 від 11.10.2019.
Крім того, слідчий суддя врахував і те, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчим доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що під час задоволення клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя взагалі не встановлював достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, як на це посилається слідчий у своєму клопотанні.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно підпункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя не врахував того, що питання належності майна є господарсько (цивільно-) - правовим, та не може вирішуватись в рамках КПК України, що виключає у свою чергу склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, оскільки дії Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку чи дії щодо виконання судових рішень про стягнення боргу не можуть вирішуватись в кримінально-правовому порядку без встановлення їх неправомірності чи правомірності в порядку господарського (цивільного чи адміністративного) судочинства.
На час винесення оскаржуваної ухвали слідчого судді існували господарсько-правові відносини.
Даних про оголошення будь-яким особам про підозру в рамках даного кримінального провадження матеріали клопотання не містять.
Крім того, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що нерухоме майно у вигляді цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: Карачівське шосе, будинок 44, м. Харків (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), до якого належать нежитлові будівлі загальною площею (кв.м.) 1391,2 зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки слідчим і прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є не обґрунтованим.
Під час апеляційного перегляду 27.12.2019 слідчий Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_10 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000963 від 11.10.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 356 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу злочину у діях начальника Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_12 , приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу ОСОБА_13 , приватного виконавця ОСОБА_14 , працівників ГУНП в Харківській області та КОРД.
Таке рішення слідчий мотивував тим, що під час досудового розслідування, не встановлено відомостей щодо вчинення конкретного діяння, яке б підпадало під ознаки кримінального правопорушення, в діях працівників Головного управління національної поліції в Харківській області та начальника Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_12 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , приватного виконавця ОСОБА_14 .
Щодо можливого перевищення службових повноважень, працівниками ГУНП в Харківській області, в т.ч. і спецпідрозділу КОРД, то встановлено, що останні проводили та були залученні до проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема в рамках кримінальних проваджень, № 00012019, №0001433, тому останні діяли в рамках наданих КПК України та Закону України «Про національну поліцію України» повноважень.
Згідно до ст.ст. 364, 365, 367 КК України є злочинами з матеріальним складом обов`язковою ознакою об`єктивної сторони яких є наявність суспільно-небезпечних наслідків, в даному випадку істотної шкоди.
Відповідно до п.3 примітки до ст.. 364 КК України істотною шкодою у ст..ст. 364, 3641, 365, 3652, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Водночас, будь-яких ознак наявності істотної шкоди під час проведення досудового розслідування не встановлено, також заявником не надано відомостей щодо завдання йому шкоди в розумінні ст.. 365 КК України.
Крім того, встановлено відсутність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, зокрема відсутні обов`язкові ознаки: об`єкту злочину, а саме предмету: об`єктивної сторони, а саме суспільно-небезпечних наслідків, діяння та причинного зв`язку; суб`єктивної сторони, зокрема мети, у зв`язку із чим кримінальне провадження №0000963 від 11.10.2019 підлягає закриттю через відсутність складу злочину.
При винесенні 27.12.2019 постанови про закриття кримінального провадження №0000963 від 11.10.2019 слідчим Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_10 не було вирішено питання про арешт нерухомого майна, накладеного у даному кримінальному провадженні, а саме майнового комплексу, розташованого за адресою: Карачівське шосе, будинок 44, м. Харків, загальною площею 1391,2 кв.м., належного АТ «СБЕРБАНК» (право власності на вказане вище майно останнім набуто на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки у зв`язку з тривалим не виконанням кредитних зобов`язань зі сторони ПрАТ «Харківський коксовий завод» та боргом по кредитним договорам на суму, яка перевищує 90 млн. доларів США) (а.с.35-40).
Колегія суддів зазначає, що кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі), як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Разом з цим, публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження, з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Отже, рішення про скасування арешту майна, у межах кримінального провадження, після закриття справи є безспірним й безальтернативним з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин, що узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 27.03.2019 (справа № 202/1452/18), 24.04.2018 (справа №202/5044/17), 28.11.2018 (справа №636/959/16-ц), 12.12.2018 (справа № 640/17552/16-ц) відповідно до яких, у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.
Водночас слід зазначити, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 27.03.2019 (справа № 202/1452/18), 24.04.2018 (справа №202/5044/17), 28.11.2018 (справа №636/959/16-ц), 12.12.2018 (справа № 640/17552/16-ц) оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку іншого у тому числі цивільного судочинства, оскільки обмеження прав апелянта щодо нерухомого майна відбулося у порядку кримінального судочинства на підставі ухвали суду та КПК України, передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника скаржника АТ «СБЕРБАНК» задовольнити, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.11.2019 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_10 , погодженого прокурором ОСОБА_18 про накладення арешту на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), до якого належать нежитлові будівлі: літ. "А" заг. пл. 1331, 6 кв.м, літ "Б" заг. пл. 183,3 кв. М, літ "В" заг. пл. 335,8 кв. М, літ "Г"заг. пл. 1138,8 кв. м., літ "Д" заг. пл. 407,4 кв.м., літ "Е" заг. пл. 17,8 кв.м., літ "Є" заг. пл. 295,7 кв.м., літ. "Ж" заг. пл.132,5 кв.м., літ "З" заг. пл. 534,2 кв.м., літ "К" заг. пл. 196,0 кв.м., літ "Л" заг. пл.14,4 кв.м., літ "М" заг. пл.539,2 кв.м., літ "Н" заг пл. 1608,6 кв.м., літ "О" заг. пл. 74,8 кв.м., літ "П" заг. пл. 1134,1 кв.м., літ "Р" заг. пл. 252,4 кв.м., літ "С" заг. пл. 120,0 кв.м., літ "Т" заг. пл. 48,4 кв.м., літ "У" заг. пл. 188,5 кв.м., літ "Ф" заг. пл. 315,1 кв.м., літ "Ч" заг. пл., 89,1 кв.м., літ "Ц" заг. пл. 12,4 кв.м., літ "Х" заг. пл. 255,2 кв.м., літ "Ш" заг пл. 82,5 кв.м., літ "Щ" заг. пл. 158,4 кв.м., літ "Я" заг. пл. 67,1 кв.м., літ "А1" заг. пл. 172,2 кв.м., літ "Б1" заг. пл. 234,2 кв.м., літ. "В1" заг. пл. 2609,0 кв.м., літ "Г1" заг. пл. 360,1 кв.м., літ "Д1" заг. пл. 17,9 кв.м., літ "Е1" заг. пл. 232,5 кв.м., літ "Є1" заг. пл. 203,2 кв.м., літ "Ж1" заг. пл. 994,6 кв.м., літ "З1" заг. пл. 106,3 кв.м., літ "К1" заг. пл. 990,1 кв.м., літ. "Л1" заг. пл. 34,3 кв.м., літ "М1" заг. пл. 35,4 кв.м., літ "Н1" заг. пл. 270,6 кв.м., літ "О1" заг. пл. 89,5 кв.м., літ "П1" заг. пл. 2336,2 кв.м., літ "Р1" заг. пл. 64,7 кв.м., літ "С1" заг. пл. 55,7 кв.м., літ "Т1" заг. пл., 554,9 кв.м., літ "У1" заг. пл. 505,7 кв.м., літ "Ф1" заг. пл. 490,9 кв.м., літ "Ч1" заг. пл. 799,2 кв.м., літ "Ш1" заг. пл. 142,3 кв.м., літ "Щ1" заг. пл. 611,1 кв.м., літ "Ю1" заг. пл. 72,8 кв.м., літ "Я1" заг. пл. 1129,1 кв.м., літ "А2" заг. пл. 765,4 кв.м, літ "Б2" заг. пл. 848,2 кв.м., літ "В2" заг. пл. 921,4 кв.м., літ "Г2" заг. пл. 122,5 кв.м., літ "Д2" заг. пл. 373,3 кв.м., літ "Е2" заг. пл. 612, к кв.м., літ "Є2" заг. пл. 431,4 кв.м., літ "Ж2" заг. пл. 369,7 кв.м., літ "З2" заг. пл. 1880,4 кв.м., літ "К2" заг. пл. 613,0 кв.м., літ "Л2" заг. пл. 164,1 кв.м., літ "М2" заг. пл. 255,6 кв.м., літ. "О2" заг. пл. 619,5 кв.м., літ "П2" заг. пл. 207,7 кв.м., літ "Р2" заг. пл. 131,6 кв.м., літ "С2" заг. пл. 572,1 кв.м., літ. "Т2" заг. пл. 350,2 кв.м., нежитлові прим. 1-го поверху № 1-5,20-22, I, III, 2-го поверху № 1-11, 19-22, Iв літ. "Ю", загальна площа (кв.м.): 744,4, нежитлові прим. 1-го поверху № 6-19, II, 2-го поверху № 12-18, IIв літ. "Н2", заг. Площа (кв.м.) 1391,2.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4