ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1705/19 Справа № 199/9353/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000217 від 24.09.2019 року стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоронцовка Херсонської області, громадянина України, середня освіта, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб строком до 14.01.2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що клопотання та матеріали, надані слідчим ОСОБА_10 , доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та підтверджується доказами у кримінальному провадженні у їх сукупності.
При обранні запобіжного заходу слідчий суддя враховував, що клопотання та матеріали, надані слідчим, свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може вчинити новий злочин, та може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину вчиненого із застосуванням насильства, суд першої інстанції вважав за необхідне не визначати розмір застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про обрання ОСОБА_7 такого виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і сторона обвинувачення в своєму клопотанні, не обґрунтували та не довели обставини, перераховані у п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Окрім того, слідчим суддею не прийнято до уваги, що ОСОБА_7 має цивільну дружину ОСОБА_11 , у якої фактично мешкав тривалий час, має постійні місця перебування, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та про інші будь-які правопорушення стороною обвинувачення суду повідомлено не було.
Звертає увагу суду на те, що повідомлення про підозру, вручене ОСОБА_7 15.11.2019 року не відповідає вимогам ст. 277 КПК України та не може вважатися вказаним документом, оскільки в ньому відсутня така обов`язкова складова як правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, на час обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 не мав статусу підозрюваного та відносно нього не могло бути подане та розглядатись будь-яке клопотання про обрання запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисники підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою та просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою відмовити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи захисника підозрюваного, викладені в апеляційній скарзі та судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними.
15 листопада 2019 року слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, яке виразилось у вимаганні, тобто у вимозі передачі грошових коштів з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, зокрема заявою про вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання з потерпілим ОСОБА_12 ; протоколом затримання особи; повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 15.11.2019 року.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даного злочину є обґрунтованою.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими. Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що злочинні дії останнього були направлені на вимагання, вчинене групою осіб з погрозою застосування насильства, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, те, що підозрюваний раніше не судимий, має цивільну дружину, фактично мешкає за певною адресою, веде законослухняний спосіб життя.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що до теперішнього часу досудовим слідством не доведено причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 189 КК України, а до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу який би підтверджував обґрунтованість підозри, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що повідомлення про підозру, вручене ОСОБА_7 15.11.2019 року не відповідає вимогам ст. 277 КПК України та не може вважатися вказаним документом, оскільки в ньому відсутня така обов`язкова складова як правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту повідомлення про підозру від 15.11.2019 року, в ньому чітко зазначено про те, що умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у вимаганні, тобто у вимозі передачі грошових коштів з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.(а.с. 29). Того ж дня, ОСОБА_7 був повідомлений про дану підозру, копію повідомлення про підозру отримав, на підтвердження чого поставив свій підпис.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000217 від 24.09.2019 року стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4