Справа № 589/3480/17
Провадження № 1-кп/589/47/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0001182 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017р. близько 10 год. на сходовій клітині біля квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 на ґрунті неприязних стосунків під час сварки з ОСОБА_7 , внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання наслідків свого діяння у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, взяв правою рукою потерпілу ОСОБА_7 за голову та штовхнув її в бік квартири АДРЕСА_4 , від чого остання вдарилась лівим плечем об стіну, внаслідок цього потерпілій ОСОБА_7 згідно з даними медичної документації було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої плечової кістки, який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння даного перелому потрібен термін більше 21 дня.

Вищезазначені злочинні дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 128 КК України, як необережне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненому злочині. Обвинувачений та його захисник не заперечували вірність кваліфікації дій обвинуваченого органами досудового слідства. Також ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році».

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що незадовго до події, приблизно 26.08.2017р. його малолітнього сина, який гуляв на вулиці, одна із сусідок почала звинувачувати в тому, що він вбив її кота (приблизно 10-11 числа цього ж місяця), хоча коли тварина загинула, сім`я обвинуваченого, в тому числі і його син, відпочивали на морі. В ході розмови з цієї сусідкою всі непорозуміння були з`ясовані, при цьому обвинувачений дізнався, що тоді, коли вбили кота, вона приходила до сім`ї обвинуваченого аби поговорити, їй відчинила потерпіла, яка є сусідкою обвинуваченого по сходовому майданчику, та повідомила, що сім`я вдома, проте не відчиняють двері навмисно. Коли обвинуваченому стало відомо про це, він вирішив запитати у потерпілої навіщо вона обмовила його сім`ю. 27.08.2017р. обвинувачений прийшов до ОСОБА_7 , однак остання, не відчинивши йому дверей, сказала, що до нього вийти вона не може, оскільки не вдягнута. Обвинувачений вирішив продовжити розмову через закриті двері, в ході розмови потерпіла назвала сина обвинуваченого живодером, внаслідок чого між потерпілою та обвинуваченим виник словесний конфлікт. В ході конфлікту потерпіла все ж таки відкрила йому, але була при цьому не одягнута, тому він пішов геть. Через декілька днів вранці 30.08.2017р. дружина обвинуваченого перед тим, як піти на роботу, вийшла в під`їзд на сходинковий майданчик аби подивиться показання лічильника, двері в квартиру обвинуваченого були відкриті. Через 10-15 секунд туди ж вийшла потерпіла та підійшовши до лічильників, де стояла дружина обвинуваченого, своїм тілом відсторонила останню. Обвинувачений з цього приводу зробив потерпілій зауваження, на що вона відреагувала нецензурною лайкою. Обвинувачений схопив потерпілу за комір, та потягнув в бік її квартири, але біля квартири вона навмисно присіла, щоб він не зміг її затягти в квартиру. Обвинувачений її відпустив і попрямував до себе додому. Коли обвинувачений зсередини намагався закрити двері своєї квартири, підбігла потерпіла та почала тягнути на себе ручку дверей назовні з іншого боку та рукою штовхала обвинуваченого всередину його квартири. В свою чергу, щоб зачинити двері та припинити таким чином конфлікт, обвинувачений штовхнув потерпілу рукою в область обличчя, при цьому не бачив як вона падала. Він одразу двері зачинив та чув як потерпіла в під`їзді кликала на допомогу, вигукуючи при цьому, що її вбивають. ОСОБА_5 зазначив, що члени його сім`ї з ОСОБА_7 намагалися не спілкуватись та її уникали, оскільки вона дуже конфліктна. Обвинувачений зазначає, що він не знав, що від його дій потерпіла отримає тілесні ушкодження. Пояснив, що відштовхнувши потерпілу, лише намагався припинити конфлікт, зачинивши двері, та не бажав заподіяти їй тілесні ушкодження.

Окрім власних показів обвинуваченого щодо повного визнання ним вини у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ст. 128 КК України, його винуватість доведена показами потерпілої (у відповідній частині) та свідка ОСОБА_9 .

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що за декілька днів до події обвинувачений їй погрожував через те, що коли його шукали, вона сказала, що його сім`я вдома, хоча вдома їх не було. З приводу погроз обвинуваченого вона зверталася до прокуратури. 30.08.2017р. вранці потерпіла вийшла на сходовий майданчик аби перевірити показання лічильника, в цей час обвинувачений відкрив двері своєї квартири та з неї вийшла його дружина. Обвинувачений, побачивши потерпілу, запитав, чи вона досі жива. Потерпіла, почувши таке, обурилась, та сказала щось лайливе обвинуваченому у відповідь, останній штовхнув потерпілу в область лоба долонею в сторону зачиненої двері її квартири, при цьому він стояв на порозі своєї квартири. Від поштовху вона присіла, а коли потерпіла підвелася, обвинувачений виставив ногу і штовхнув її рукою в плече ще три рази об стіну, в цей час потерпіла відчула хруст в руці та сильний біль. Обвинувачений припинив свої дії лише тоді, коли почув як піднімаються інші сусіди. Потім він зачинив двері своєї квартири, при цьому його дружина, яка була безпосереднім свідком цієї події, зауваження чоловіку не зробила та навіть не намагалась його зупинити. Як зазначає потерпіла, вона кликала на допомогу та інші сусіди, які в той час піднімалися по сходах, допомогли їй викликати швидку допомогу. Додатково потерпіла повідомила, що до цього випадку десь за 1-1.5 місяця в неї вже був перелом тієї ж руки, який на час вчинення кримінального правопорушення загоївся.

Допитана свідок ОСОБА_9 (дружина обвинуваченого) суду пояснила, що вранці одного дня в кінці серпня 2017 року (більш точної дати не пам`ятає) вона вийшла зі своєї квартири та зупинилась біля лічильника аби подивитись показання, двері в їхню квартиру в цей час були відкриті, а її чоловік (обвинувачений) стояв на порозі. Коли свідок стояла біля лічильників, із сусідньої квартири вийшла ОСОБА_7 , щось наспівуючи, підійшла до свідка та своїм тілом відштовхнула свідка від лічильників. Свідок стала чекати, поки потерпіла подивиться на свій лічильник. Обвинувачений зробив потерпілій зауваження, після чого остання почала образливо висловлюватись на його адресу. В цей час потерпіла вже прямувала до себе додому. Обвинувачений штовхнув потерпілу за ліве плече або за шию (свідок не роздивилася куди саме) в бік її квартири, там потерпіла присіла. При цьому, звуку удару свідок не чула, потерпіла не кричала. Після чого обвинувачений повернувся у їхню квартиру. А коли чоловік намагався закрити двері квартири, потерпіла схопилась правою рукою за дверну ручку, заважаючи йому це зробити. При цьому, декілька разів потерпіла штовхнула його всередину. Після чого обвинувачений відштовхнув потерпілу долонею, а двері зачинив. При цьому, як зазначає свідок, потерпіла від поштовху не впала та об стіну не вдарялась, а лише почала кричати та кликати на допомогу. Свідок додатково зазначила, що незадовго до цієї події у її сім`ї через ситуацію з цькуванням у дворі їхнього малолітнього сина виник конфлікт з потерпілою.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.08.2017р. потерпіла заявила про те, що 30.08.2017р. ОСОБА_5 штовхнув її, внаслідок чого остання вдарилася плечем та отримала тілесні ушкодження.

За висновком № 234 судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілої встановлено, що у ОСОБА_7 мав місце закритий перелом шийки лівої плечової кістки, який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння даного перелому потрібен термін більше 21 дня. Дане пошкодження виникло в результаті дії тупого твердого предмету, про що свідчить його характер, та могло утворитися 30.08.2017р.

Наявність у потерпілої повторного перелому шийки лівої плечової кістки підтверджується консультаційним висновком від 31.08.2017р. травматолога КЗ «Шосткинська ЦРЛ» ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , який проводив експертизу тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_7 , повідомив, що на руці потерпілої був накладений гіпс, інших видимих тілесних ушкоджень потерпіла не мала. Експертиза проводилась за наявною медичною документацією: рентгенівськими знімками та вказаною довідкою травматолога. За наслідками проведення експертизи було встановлено, що перелом у потерпілої міг виникнути 30.08.2017р. внаслідок удару або падіння. Як зазначає експерт, перелом був «свіжий», а те, що потерпіла до цього мала перелом цієї ж руки, не вплинуло на перебіг хвороби та ступінь тяжкості отриманих нею тілесних ушкоджень.

Із протоколу слідчого експерименту за участі обвинуваченого від 11.09.2017 р. вбачається, що під час проведення даної слідчої дії обвинувачений ОСОБА_5 продемонстрував, що він та потерпіла стояли вертикально обличчям один до одного в той час, як він штовхнув ОСОБА_7 і продемонстрував як штовхнув потерпілу правою рукою в бік її квартири. Демонстрація вказаних дій повністю узгоджується зі встановленими судом фактичними обставинами справи та поясненнями, наданими обвинуваченим в судовому засіданні. Ті самі обставини продемонструвала і свідок ОСОБА_9 під час проведення з нею слідчого експертимента у той же день, що підтверджується відповідним протоколом слідчого експеримента.

Із протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої від 11.09.2017 р. вбачається, що потерпіла показала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 стояли вертикально в той час, як обвинувачений схопив потерпілу за праве плече правою рукою та декілька разів штовхнув у стіну.

При цьому, згідно з висновками № 244/1 і № 244/2 судово-медичної експертизи механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій продемонстрований як обвинуваченим, так і потерпілою під час проведення слідчого експерименту з останніми не виключений.

Водночас суд критично оцінює покази потерпілої про те, що обвинувачений не менше 3 разів, схопивши за плече, цілеспрямовано бив її об стіну іншим плечем, тобто діяв з прямим умислом на заподіяння їй тілесних ушкоджень, оскільки ці покази спростовуються як показами свідка ОСОБА_9 , так і змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в якому сама потерпіла заявляла про те, що ОСОБА_5 штовхнув її, від чого вона вдарилася плечем об стіну і отримала тілесне ушкодження.

Водночас суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_9 про те, що потерпіла об стіну не вдарялась, оскільки під час слідчого експерименту за її участі 11.09.2017р. вона пояснила, що не бачила якою частиною тіла вдарилася ОСОБА_7 , тому що в цей час стояла спиною до неї, а самий факт отримання потерпілою за встановлених судом обставин тілесних ушкоджень доводиться і наведеним вище висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілої і показами потерпілої щодо отримання перелому саме від удару об стіну від поштовху обвинуваченого та не оспорюється ОСОБА_5 .

Деякі розбіжності у поясненнях обвинуваченого, свідка ОСОБА_9 та потерпілої щодо того, у яку саме частину тіла штовхнув потерпілу ОСОБА_5 є незначними та не впливають на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину та кваліфікацію його дій.

При цьому, суд не погоджується з доводами потерпілої та її представника про невірну кваліфікацію дії обвинуваченого як необережних, та необхідністю кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, виходячи з наступного.

За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК України) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 128 КК України) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст. 25 КК України.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

Як встановлено судом, обвинувачений штовхнув потерпілу рукою, від чого остання вдарилась лівим плечем об стіну, внаслідок цього і отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої плечової кістки.

Таким чином, середньої тяжкості тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяного підсудним поштовху в ділянку голови потерпілої, а результатом удару останньої плечем об тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Слід зазначити, що поведінка обвинуваченого під час злочину, а саме те, що він намагався припинити конфлікт, зачинивши двері, потерпілу він не бив, а штовхав, свідчить про відсутність у обвинуваченого умислу на заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень. При цьому, покази потерпілої щодо нанесення їй трьох ударів о стіну не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а наявність неприязних стосунків між обвинуваченим та потерпілою цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_5 необережно заподіяв ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена сукупністю доказів.

Крім того, суд звертає увагу потерпілої та її представника, що ОСОБА_5 за ст. 122 КК України обвинувачення не висувалося, а відвідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта і за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, суд має право вийти лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм участі, і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

На підставі викладеного, суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , враховує наступне.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, в результаті якого спричинено негативні наслідки для здоров`я потерпілої. При цьому, обвинувачений є особою середнього віку, має вищу освіту, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює. Обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, проживає з дружиною та двома малолітніми дітьми. За місцем реєстрації ОСОБА_5 характеризується формально (заяв та скарг від мешканців на нього не надходило).

В судовому засіданні обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, сприяв здійсненню досудового розслідування, що підтверджено стороною обвинувачення.

Тому, на підставі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини злочину та поведінку учасників під час конфлікту, наслідки злочину, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, обвинувачений заслуговує покарання у межах, установлених у санкції ст. 128 КК України, у виді громадських робіт на строк двохсот сорок годин. Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи.

Разом з тим, зважаючи, що обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього статті 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році», суд вважає за необхідне зупинитися на наступному.

Відповідно до статті 85 Кримінального кодексу України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 3 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув чинності Закон України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».

Згідно з п. «в» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію в 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, які визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Обвинувачений ОСОБА_5 на день набрання чинності Законом України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію в 2016 році» має дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким на той час не виповнилося 18 років та відносно яких обвинувачений не позбавлений батьківських прав, що підтверджується копіями свідоцтва про народження сер. НОМЕР_1 та сер. НОМЕР_2 , виданих відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції 08.12.2010р. та 10.10.2008р. відповідно, а також довідками, виданими службою у справах дітей виконкому Шосткинської міської ради 17.04.2018р. № 18/126, № 18/127.

Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснено, при цьому він наполягав на своєму клопотанні.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених частиною 4 статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році», відтак він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

При вирішенні цивільного позову про відшкодування шкоди, яка була завдана злочином, суд виходить з наступного.

Так, представник потерпілої за цивільним позовом просить стягнути з цивільного відповідача матеріальну шкоду у сумі 598 грн 70 к. та 30000 грн 00 к. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 потерпілій завдані тілесні ушкодження у виді закритого перелому шийки лівої плечової кістки, у зв`язку з чим остання понесла витрати на придбання ліків в сумі 478 грн 70 к. та 120 грн 00 к. на проїзд до лікувального закладу. Також представник цивільного позивача пояснив, що своїми діями ОСОБА_5 завдав потерпілій також й моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала внаслідок спричинення тілесних ушкоджень. За доводами позову, крім фізичного болю вона зазнала душевних страждань та надмірного хвилювання, у неї погіршився сон, загострились хронічні захворювання. Також внаслідок отриманих тілесних ушкоджень (перелому) потерпіла тривалий час була позбавлена можливості в повній мірі обслуговувати себе, потребувала сторонньої допомоги при вирішенні побутових питань, суттєво знизилась її працездатність.

В свою чергу обвинувачений надав відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позову зазначив, що розмір матеріальної шкоди, заявлений потерпілою до стягнення, є необґрунтованим. Так, останньою на підтвердження придбання ліків надані квитанції, разом з тим відсутні медичні призначення таких та проведення лікування цими медичними препаратами, крім того придбані потерпілою очні краплі «Октан катахром», за переконанням обвинуваченого, взагалі не мають відношення до завданих потерпілій тілесних ушкоджень у вигляді перелому. Витрати потерпілої на проїзд до лікарні в заявленому розмірі не підтверджені доказами. Розмір заявленої до стягнення моральної шкоди обвинувачений вважав завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Зазначив, що потерпілою не доведено обставин, на які вона посилається в обґрунтування розміру моральної шкоди (душевних страждань, порушення сну, загострення хронічних захворювань тощо) та існування причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, що настали для потерпілої.

В судовому засіданні потерпіла та її представник підтримали вимоги, заявленого позову, просили його задовольнити.

В свою чергу, обвинувачений та його захисник проти позову заперечували, вважали його необґрунтованим з підстав, викладених у відзиві.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно зі ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 через необережність завдав ОСОБА_7 тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з лікуванням яких потерпілою понесенні витрати в розмірі 396 грн 70 к. на придбання рентгенплівки, гіпса, вати, бинтів, знеболюючих та протизапальних ліків: нимид, мазі окопника, що підтверджується товарними чеками /а.с. 14/. При цьому період придбання таких препаратів припадає на декілька наступних днів після вчинення злочину, від якого отримані тілесні ушкодження (30.08.2017р. 01.09.2017р.), під час якого інших травм у потерпілої не було, а тому суд дійшов висновку, що ці витрати пов`язані саме з лікуванням перелому отриманого потерпілою під час злочину. З огляду на викладене, враховуючи наявність правових підстав, передбачених наведеними вище вимогами ЦК України для покладання відповідальності за завдану шкоду саме на обвинуваченого, суд вважає, що такі позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені і підлягають задоволенню в розмірі 396 грн 70 к.

Разом з тим, вимоги про стягнення вартості очних крапель «Офтан катахром» в сумі 82 грн. задоволенню не підлягають з огляду на недоведеність необхідності придбання цього лікарського засобу із заподіяною злочином шкодою для здоров`я потерпілої. Крім того вимоги цивільного позивача щодо відшкодування витрат понесених на проїзд до лікувального закладу в загальному розмірі 120 грн також задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю факту понесення таких саме в заявленому розмірі.

Щодо вимог позову про стягнення моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає, що заподіяння ОСОБА_5 потерпілій тілесних ушкоджень призвело до фізичного болю і фізичних страждань останньої, а також до душевних страждань, її переживань з приводу вчиненого по відношенню до неї злочину, настання негативних наслідків для здоров`я потерпілої, що в цілому істотно відобразилося на способі її життя, тобто потерпілій заподіяно моральну шкоду.

Між вказаним протиправним діянням відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілій мається причинний зв`язок і вбачається вина цивільного відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину щодо потерпілої, а саме вчинення такого з необережності, поведінку учасників під час конфлікту, характер фізичних та душевних страждань потерпілої, пов`язаних з порушенням стану здоров`я, ступенем тяжкості вимушених змін у житті, негативними психоемоційними змінами, а тому суд, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 10000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 396 (триста дев`яносто шість) грн 70 к. та моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) грн 00 к.

В іншій частині вимог відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1