Справа №583/637/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/691/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Охтирка Сумської області, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 14.04.2010 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст. 185, ст.ст. 102, 71 КК України остаточно до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 18.10.2012 року звільненого умовно-достроково згідно постанови від 10.10.2012 року, не відбутий строк 2 місяці 28 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2019 року, змінити в частині правової кваліфікації його дій та перекваліфікувати їх з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України призначивши йому покарання в межах санкції даної статті.

Також, просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання звільнивши його з-під варти в залі суду.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , до набрання вироком суду законної сили, залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 30.12.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь управління фінансів Охтирської міської ради 3837,64 грн. за лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду від 30.12.2017 року - скасовано.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений наголошував на тому, що судовий розгляд був неповним, суд був однобічним та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильної кваліфікації його дій та до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину.

Так, судом не було враховано того, що причиною конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_9 було те, що останній близько 01.30 год. в кафе «Клеопатра», розташованого в м. Охтирка Сумської області по вул. М. Хвильового, 1, став образливо приставати до нього, намагаючись затіяти з ним сварку і бійку, на що він - ОСОБА_8 постійно робив крок назад, відступаючи від потерпілого. Однак, ОСОБА_9 не вгамовувався та сказавши йому «Тобі капець !», наніс йому удар кулаком в ліву скроню, чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження. До цього у них уже був інцидент коли ОСОБА_9 безпідставно побив його. Враховуючи викладене, злякавшись за себе та намагаючись захиститись від протиправних дій потерпілого ОСОБА_9 , він ОСОБА_8 дістав з кишені своєї куртки ніж, що був знайдений ним біля кафе, та став ним розмахувати, думаючи, що якщо він буде махати ножем, то ОСОБА_9 не зможе знову напасти на нього та заподіяти йому тяжкі тілесні ушкодження, тому розмахуючи ножем він думав, що захищається від потерпілого ОСОБА_9 . Однак, дуже розхвилювавшись, не усвідомлюючи своїх дій, він все ж таки заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, перевищивши при цьому межі необхідної оборони. При цьому, він не ставив собі на меті нанести потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження. Стверджує, що удари наносив ножем потерпілому не в якийсь конкретно життєво важливий орган, а розмахував ножем, зовсім не контролюючи себе куди саме, в яку частину тіла прийдеться його удар. Вказане узгоджується з висновком судово-медичної експертизи № 49 від 22.02.2018 року відповідно до якого удари ножем ОСОБА_9 приходилися на різні частини тіла.

Наголошує, що наносячи потерпілому удари ножем він помилково вважав, що захищається від нього і розуміє, що він перевищив межі необхідної оборони. Однак, якби потерпілий не вчинив протизаконних дій відносно нього то і він, в свою чергу, не став би вчиняти протиправних дій відносно нього. В судовому засіданні, вказане потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, та просив суд не позбавляти його ОСОБА_8 волі. Шкоду матеріальну та моральну потерпілому він відшкодував.

На вказане суд уваги не звернув та не врахував того, що ініціатором бійки був не він, а потерпілий ОСОБА_9 та того, що спочатку відносно нього з боку потерпілого ОСОБА_9 було вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 296 КК України (хуліганство), а вже потім він перевищив межі необхідної оборони, заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Про однобічність і неповноту судового слідства свідчить також і той факт, що судом було переглянуто відеозаписи з камер спостереження в кафе-барі «Клеопатра». На яких відображена подія нанесення тілесних ушкоджень як йому, так і потерпілому ОСОБА_9 . Однак, судом не була дана оцінка діям потерпілого, який згідно висновку судово-медичної експертизи (а.с. 108 т.1) заподіяв йому легкі тілесні ушкодження. Також, суд безпідставно дійшов висновку про те, що коли потерпілий ОСОБА_9 став іти до автомобіля таксі, то він напав на нього.

Упереджене ставлення до нього з боку суду полягало і в тому, що суд неодноразово задовольняв клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою де він знаходитися з 30.12.2017 року.

Просив колегію суддів звернути увагу на те, що всі передбачені ст. 177 КПК України ризики давно відпали, свідки і потерпілий допитані, більше того, потерпілий звертався до суду з проханням суворо не карати його та не позбавляти волі. Вважає своє тримання під вартою не виправданим та необґрунтованим, а тому просить змінити вид запобіжного заходу.

Інші учасники кримінального провадження, а саме прокурор, потерпілий та захисник, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 30 грудня 2017 року близько 01 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля кафе «Клеопатра» по вул. Миколи Хвильового, 1 в м. Охтирка Сумської області зустрів раніше знайомого ОСОБА_9 та між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 наніс ОСОБА_8 один удар кулаком в обличчя. Після цього ОСОБА_8 з мотивів раптово виниклої до потерпілого особистої неприязні, діючи умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, дістав з правої кишені своєї куртки ніж, та наніс ножем, який тримав у правій руці, чотири удари ОСОБА_9 по тулубу та правому передпліччю, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої половини грудної клітини проникаючої в плевральну порожнину з пораненням лівої легені, лівого куполу діафрагми та верхнього полюса селезінки, гемопневмотораксу зліва, незначної кровотечі в черевній порожнині, які є небезпечними для життя та згідно з п. 2.1.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та колото-різані рани правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підтримали, просили їх задовольнити вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст. 121 на ст. 124 КК України та які просили змінити обвинуваченому обраний відносно нього запобіжний захід, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечив та просив вирок суду залишити без зміни, та не вбачав підстав для зміни запобіжного заходу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 1 ст. 121 КК України заперечував, та стверджував, що удари ножем потерпілому хоч і заподіював, однак не навмисно, а з метою своєї оборони від протиправних дій потерпілого, які передували його діям з використанням ножа.

Так, відповідно до наданих в суді першої інстанції пояснень ОСОБА_8 вказував, що в ніч з 29.12.2017 року на 30.12.2017 рік він відпочивав у барі «Клеопатра» в м. Охтирка, вживав спиртні напої. Близько 01 години 30.01.2017 року зустрів раніше знайомого ОСОБА_9 , який став його ображати та лаяти з приводу конфлікту, що виник між ними раніше. Він ( ОСОБА_8 ) намагався заспокоїти потерпілого, та став від нього відходити у напрямку входу до бару. Однак, ОСОБА_9 сказав, що йому ( ОСОБА_8 ) «кінець», і кулаком правої руки наніс йому один удар у висок. Він ( ОСОБА_8 ) злякався, дістав з правої кишені своєї куртки ніж, який того дня знайшов біля дерева, та став ножем відмахуватися від потерпілого, який йшов на нього та не відступав, і таким чином він зачепив потерпілого ножем. Скільки разів у куди він попав по ОСОБА_9 він не знає. Після цього якийсь чоловік підійшов до нього ( ОСОБА_8 ) та попросив віддати йому ніж, однак він ( ОСОБА_8 ) ніж не віддав. Потім потерпілий ОСОБА_9 став роздягатись, зняв з себе куртку і знову став наступати на нього ( ОСОБА_8 ), однак хтось з присутніх вдержав потерпілого, потерпілий присів, заспокоївшись, після чого викликали швидку допомогу. Якісь знайомі ОСОБА_9 схопили палку та стали гнатися за ним ( ОСОБА_8 ), а він тікав, за магазином « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , його наздогнали, збили з ніг та побили. Після чого приїхали працівники поліції. Обвинувачений пояснив, що свою вину він визнає частково, так як навмисно вдарити ножем потерпілого він не хотів, він лише відмахувався від потерпілого ножем, обороняючись від потерпілого, який намагався заподіяти йому тілесні ушкодження.

Також, в додатково наданих поясненнях обвинувачений ОСОБА_8 вказував, що через протиправні дії потерпілого ОСОБА_9 , який його ображав, лаяв, принижував у присутності сторонніх осіб, а потім вдарив кулаком у висок, він ( ОСОБА_8 ) дуже розхвилювався, і він не пам`ятає, як у нього в руках опинився ніж і як він цим ножем наносив ОСОБА_9 удари.

Однак, попри вказані пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 121 КК України умисного завдання потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, його вина підтверджується поясненнями потерпілого, свідків та долученими до матеріалів кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, судом було допитано потерпілого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції вказав, що 30 грудня 2017 року близько 01 год. 30 хв. він прийшов відпочивати в кафе «Клеопатра», що по вул. Миколи Хвильового, 1 м. Охтирка Сумської області, де зустрів обвинуваченого ОСОБА_8 , з яким у нього за рік до цього був конфлікт, який закінчився дракою. Зустрівшись з ОСОБА_8 вони знову почали з`ясовувати між собою стосунки з приводу колишнього конфлікту, грубо словесно ображали один одного. Все це відбувалось на вулиці біля входу в кафе «Клеопатра». Він ( ОСОБА_9 ) не витримав і першим вдарив ОСОБА_8 правою рукою по затилку чи по обличчю, і ОСОБА_8 відійшов. Після цього він ( ОСОБА_9 ) вирішив, що між ними все закінчено, розвернувся і став йти до таксі, щоб їхати додому. Однак в цей час він ( ОСОБА_9 ) відчув удар в бік між ребрами, і відчув, як гаряча кров потекла по тілу. Він повернувся обличчям до ОСОБА_8 і між ними почалася драка, під час якої він ( ОСОБА_9 ) побачив в руці у ОСОБА_8 ніж. ОСОБА_8 наніс йому ножем прямий удар по тулубу в легені, та наніс два удари по правій руці, порізавши руку в двох місцях нижче локтя. А ще два рази він ( ОСОБА_9 ) встиг ухилитися від ударів ОСОБА_8 . Після ортимання тілесних ушкоджень він ( ОСОБА_9 ) став йти до входу в кафе та впав біля сходин. ОСОБА_8 при цьому стояв і дивився на нього, більше нічого не робив. Йому ( ОСОБА_9 ) присутні люди стали надавати допомогу, а потім приїхала машина швидкої допомоги та відвезла його в лікарню. Погроз з його ( ОСОБА_9 ) боку на адресу ОСОБА_8 не було, наміру заподіювати ОСОБА_8 тілесні ушкодження у нього не було, між ними виник звичайний конфлікт.

Також, з метою всебічного і повного встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції було допитані і свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив суду, що в ніч з 29 грудня на 30 грудня 2017 року він був на своєму робочому місці в приміщенні кафе-бару «Клеопатра», що по вул. Миколи Хвильового, 1 в м. Охтирка Сумської області, де він проходить стажування на посаді охоронця. В цей час в барі були відвідувачі, серед яких був ОСОБА_8 . Він ( ОСОБА_10 ) декілька разів робив зауваження обвинуваченому ОСОБА_8 , який, перебуваючи в стані спяніння, танцював одягнений з пляшкою пива в руці. Близько 01 години ночі він зробив ОСОБА_8 чергове зауваження та попрохав його вийти з приміщення бару на вулицю. ОСОБА_8 відреагував адекватно та вийшов на вулицю. Хвилин через 10-15 до бару почали забігати люди, які сказали, що на вулиці біля бару відбулася «поножовщина». Він ( ОСОБА_10 ) вибіг на вулицю та на крильці побачив ОСОБА_9 , який був без курточки, його футболка та права рука були у крові. Обвинувачений ОСОБА_8 стояв в 6-7 метрах від потерпілого. ОСОБА_9 почав падати, втрачаючи свідомість, і він ( ОСОБА_10 ) викликав швидку допомогу та з іншим охоронцем занесли потерпілого в приміщення бару. У ОСОБА_9 були проникаючі ножові поранення на тілі та руці. ОСОБА_8 пішов у напрямку вулиці Перемоги в м. Охтирка, а за ним побігли декілька чоловік, які затримали обвинуваченого, і після цього приїхали працівники поліції.

Інший допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 , вказав суду, що в кінці грудня 2017 року пізно ввечері він продавав квіти в барі «Клеопатра», що по вул. Миколи Хвильового, 1 в м. Охтирка Сумської області. Потім він вийшов у фойє бару покурити, та побачив обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які стояли на вулиці навпроти входу у фойє бару «Клеопатра» та розмовляли. Потім між ними виникла якась потасовка, і він ( ОСОБА_11 ) почув, що хтось із присутніх людей сказав : «Обережно, ніж!». В правій руці обвинуваченого він помітив щось схоже на ніж, у руках потерпілого не було нічого. Він ( ОСОБА_11 ) одразу зайшов в середину приміщення бару та покликав охоронця. Через деякий час потерпілого ОСОБА_9 занесли в приміщення бару, він був у крові, охоронці викликали швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції вказав, що 29.12.2017 року близько 23 години він відпочивав з друзями в барі «Клеопатра» в м. Охтирка. Через деякий час в бар зайшов ОСОБА_8 , який вів себе неадекватно, був у стані спяніння, висловлювався нецензурною лайкою на адресу дівчат, грубив. Потім ОСОБА_8 вийшов з бару на вулицю. Через 15-20 він ( ОСОБА_12 ) також вийшов з бару на вулицю, та зліва біля входу побачив, як його товариші ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зажимають потерпілому ОСОБА_9 рани на його тілі біля ребер. Метрів за п`ять від них стояв ОСОБА_8 і тримав у руці ніж. Потім ОСОБА_8 побіг. Він ( ОСОБА_12 ) та його товариш ОСОБА_16 побігли за обвинуваченим. По дорозі він ( ОСОБА_12 ) знайшов гілку деревини, та коли наздогнав ОСОБА_8 , то намагався гілкою вибити у ОСОБА_8 з руки ніж. Потім прибігли охоронець з «Клеопатри» та ще якісь люди, ОСОБА_8 збили з ніг, останній впав на землю, та зразу ж приїхав наряд поліції.

Свідок ОСОБА_17 вказував суду, що 29.12.2017 року після 23 години він відпочивав з товаришем ОСОБА_12 в барі «Клеопатра» в м. Охтирка. Вийшовши з приміщення бару на вулицю перекурити, він побачив ОСОБА_9 , який йшов з правого боку до входу у бар «Клеопатра», тримаючись за живіт, його футболка та руки були в крові, дійшовши до сходів ОСОБА_9 впав. Потім його товариш ОСОБА_12 помітив обвинуваченого ОСОБА_8 , який стояв на відстані близько 100 метрів від входу в бар «Клеопатра» поблизу п`ятиповерхівки. Він ( ОСОБА_17 ) разом з ОСОБА_12 побігли за обвинуваченим, при цьому ОСОБА_12 схопив палку і сказав, щоб він ( ОСОБА_17 ) не підходив, бо у обвинуваченого ніж. Він ( ОСОБА_17 ) з землі підняв камінь, щоб було чим захиститися від ножа. Після цього вони стали кричати обвинуваченому, щоб той викинув ніж. ОСОБА_8 , тримаючи ніж у правій руці, побіг за магазин та перебіг через дорогу. Він з ОСОБА_12 побігли за ОСОБА_8 . Біжучи, ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_8 палицею, збивши його з ніг, вони вибили у обвинуваченого з рук ніж. Потім підбігли ще люди та через 2-3 хвилини приїхали працівники поліції .

Вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого та свідків суд першої інстанції дослідив і ряд інших, наданих строною обвинувачення письмових доказів, які в послідуючому визнав допустимими та обгрунтовано поклав їх в основу свого вироку, зокрема це :

- протокол огляду місця події від 30.12.2017 року з фототаблицею, з якого судом встановлено, що 30.12.2017 року було оглянуто земельну ділянку по вул. Ракетників в м. Охтирка Сумської області, де на асфальтній доріжці з правого боку від кута будинку виявлено та вилучено ніж загальною довжиною 235 мм, ширина леза 19 мм, з написом «RAINBOW», на клинку якого мається нашарування речовини бурого кольору, на руків`ї мається пошкодження у вигляді відколу частини руків`я (а.с. 78-82);

- протокол огляду місця події від 30.12.2017 року з фототаблицею, з якого встановлено, що 30.12.2017 року в ході огляду земельної ділянки загальними розмірами 8х15 м поруч з кафе-баром «Клеопатра» по вул. М. Хвильового в м. Охтирка Сумської області, на відстані 7 м від входу в кафе «Клеопатра» на асфальтному покритті лицем до входу з правого боку та на кришці люку від входу до кафе на відстані 4 м з правого боку, виявлено нашарування речовини бурого кольору у вигляді плям різної форми та розміру, які зафіксовані масштабною фотозйомкою, дану речовину вилучено на два марлевих тампони. Крім того, власник кафе-бару «Клеопатра» ОСОБА_18 добровільно видала відеозапис з камер відеоспостереження за 30.12.2017 року, що розташовані на фасаді кафе-бару «Клеопатра» по куткам з правого та лівого боку, який було записано на оптичний диск DVD +R «MasТak» №PSP328RC241203174 (а.с.84-91);

- відеозапис, що міститься на оптичному диску DVD +R «MasТak» № PSP328RC241203174, та протокол про огляд носія інформації та перегляд відеозапису на ньому від 30.12.2017 року, з якого судом встановлено, що переглянуто 9 відеофайлів, що містяться на оптичному DVD+R диску «MasTAk» об`ємом 4,7 GB №PSP328RC241203174, де у відеофайлах № 7 об`ємом 405 МБ та № 8 об`ємом 452 МБ маються відеозаписи за 30.12.2017 року, тривалість запису 01.35.24-02.28.55 та 01.00.11-01.59.58, на яких відображена подія нанесення 30.12.2017 року тілесних ушкоджень особою чоловічої статі під № 1, одягнутою у куртку білого кольору, особі під № 2, одягнутій у куртку темного кольору, а саме : нанесення удару у лівий бік грудної клітки за допомогою предмету, схожого на лезо ножа, який знаходився у правій руці. Під час огляду відеозапису свідок ОСОБА_12 впізнав на відеозаписах в особі під № 1, одягнутому у куртку світлого кольору, ОСОБА_8 та пояснив, що саме цю особу він затримав на вул. Ракетників в м. Охтирка після завдання ОСОБА_19 тілесних ушкоджень. Крім того, свідок ОСОБА_12 впізнав в особі під № 2, одягнутому в темну куртку, та якому були спричинені телесні ушкодження, ОСОБА_9 (а.с. 92-94);

- висновок судово-медичної експертизи № 50 від 22.02.2018 року, яким встановлено, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , може відповідати механізму, показаному на камерах зовнішнього відео-спостереження кафе «Клеопатра» (а.с. 132);

- протокол огляду місця події від 30.12.2017 року, з якого встановлено, що 30.12.2017 року в приміщенні приймального відділення Охтирської ЦРЛ виявлені та вилучені речі потерпілого ОСОБА_19 : куртка чорного кольору, джинси синього кольору, футболка спортивна чорного та білого кольорів, та кросівки синьо-білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, на куртці з лівого боку мається поріз розміром 7см на 0,1 см. (а.с. 96-98);

- протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів фіксації (проведення відеозапису) від 21.02.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 розповів як 30.12.2017 року близько 01 год. 30 хв. поблизу бару Клеопатра м. Охтирка він зустрів раніше знайомого ОСОБА_8 і між ними виникла сварка, в процесі якої він ( ОСОБА_9 ) вдарив рукою ОСОБА_8 по обличчю, після чого розвернувся йти в таксі, однак ОСОБА_8 дістав з карману ніж та наніс цим ножем йому ( ОСОБА_9 ) чотири удари по тулубу та по руці. Потерпілий ОСОБА_9 показав на манекені, як саме обвинувачений ОСОБА_8 ножем, який тримав у правій руці, наніс йому ( ОСОБА_9 ) чотири удари по тулубу та по руці (а.с. 99-102);

- висновок судово-медичної експертизи № 51 від 22.02.2018 року, яким встановлено, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , може відповідати механізму, показаному потерпілим під час проведення слідчого експерименту;

- висновок судово-медичної експертизи № 49 від 22.02.2018 року, згідно якого ОСОБА_9 встановлений діагноз : колото-різана рана лівої половини грудної клітини проникаюча в плевральну порожнину з пораненням лівої легені, лівого куполу діафрагми та верхнього полюса селезінки, гемопневмотораксу зліва, незначна кровотеча в черевній порожнині, колото-різані рани правого передпліччя. Дані ушкодження утворились від дії гострого предмету, про що свідчить характер ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої половини грудної клітини проникаюча в плевральну порожнину з пораненням лівої легені, лівого куполу діафрагми та верхнього полюса селезінки, гемопневмоторакс зліва, незначна кровотеча в черевній порожнині, небезпечні для життя і за цією ознакою згідно з пунктом 2.1.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правого передпліччя згідно з пунктом 2.3.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження могли бути отримані не менше ніж від чотирьох фізичних дій. Давність нанесення ушкоджень може відповідати даті, зазначеній у постанові, про що свідчать дані меддокументації (а.с. 129-130);

- висновок судово-медичної експертизи від 05.02.2018 року № 147, згідно якої кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО. Він є видільником /Se/ групових антигенів А та Н, що встановлено дослідженням зразка його слини;

- висновок судово-медичної експертизи від 22.02.2018 року № 52, згідно якого при судово-цитологічному дослідженні ножа, вилученої при огляді місця події, на його клинку (об. № 1) виявлена кров та поодинокі епітеліальні клітини людини, походження яких на клинку кухонного ножа можливе від особи (осіб) будь-якої статі, в крові якої міститься антиген А та Н, ізосерологічної системи крові АВО, в тому числі і від ОСОБА_9 (а.с. 134-137);

- висновок судово-медичної експертизи від 22.02.2018 року № 148, згідно якого в об`єктах №№ 1-12 на куртці, що належить потерпілому ОСОБА_9 та наданій на дослідження, знайдено кров людини, виявлено антигени А та Н ізосерологічної системи крові АВО. Походження цієї крові можливе від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 ;

- висновок судово-медичної експертизи від 22.02.2018 р. № 150, згідно якого в об`єктах №№ 1-4 на джинсових брюках, що належить потерпілому ОСОБА_9 та наданих на дослідження, знайдено кров людини, виявлено антигени А та Н ізосерологічної системи крові АВО. Походження цієї крові можливе від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 ;

- висновок судово-медичної експертизи від 22.02.2018 року № 149, згідно якого в об`єктах №№ 1-4 на футболці, що належить потерпілому ОСОБА_9 та наданій на дослідження, знайдено кров людини, виявлено антигени А та Н ізосерологічної системи крові АВО. Походження цієї крові можливе від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 ;

- висновок судово-медичної експертизи від 16.02.2018 року № 152, згідно якого в об`єктах №№ 1,4,6,8,9 на курточці, яка належить підозрюваному ОСОБА_8 та надану на дослідження, знайдено кров людини, виявлено антигени А та Н ізосерологічної системи крові АВО. Походження цієї крові можливе від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 ;

- висновок судово-медичної експертизи від 22.02.2018 року № 151, згідно якого в об`єкті № 1 на кросівці на праву ногу та в об`єкті № 3 на кросівці на ліву ногу, що належать потерпілому ОСОБА_9 та наданих на дослідження, знайдено кров людини, виявлено антигени А та Н ізосерологічної системи крові АВО. Походження цієї крові можливе від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 ;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.12.2017 року вбачається, що на момент огляду 30.12.2017 року о 07.45 год. - ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши вказані докази в своїй сукупності муд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину знайшла своє підтвердження, а тому його дії підлягають правовій кваліфікації саме за ч.1 ст.121 КК України, так як він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що його дії необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК України, так як удари ножем потерпілому з його сторони були вимушені, спрямовані на необхідну оборону, самозахист, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження вони виступали в суді першої інстанції предметом дослідження та їм судом була надана обгрунтована оцінка, однак такі доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження.

Так, як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги обвинуваченого, останній факту нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому не заперечував, однак наполягав, що ушкодження спричинив обороняючись від потерпілого, при цьому, такі пояснення обвинуваченого не узгоджуються з поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції вказував, що після того, як у процесі сварки він наніс обвинуваченому один удар рукою по обличчю, він ( ОСОБА_9 ) більше не намагався вдарити ОСОБА_8 і розвернувся, щоб йти до таксі, однак ОСОБА_8 витіг зі свого кармана ніж та почав ним замахуватися на нього ( ОСОБА_9 ) та заподіяв таким чином йому чотири удари по тулубу та по руці. Також, відсутність реальної загрози заподіяння шкоди ОСОБА_8 з боку потерпілого ОСОБА_9 підтверджується і показами свідка ОСОБА_11 , який вказав, що в правій руці обвинувачений тримав щось схоже на ніж, у руках потерпілого не було нічого; відеозаписом з камер відеоспостереження за 30.12.2017 року, розташованих на фасаді кафе-бару «Клеопатра», який було добровільно видано власником кафе-бару ОСОБА_18 під час огляду місця події 30.12.2017 року, що міститься на оптичному диску DVD +R «MasТak» №PSP328RC241203174, з якого вбачається, що під час сварки, яка виникла між обвинуваченим та потерпілим, потерпілий ОСОБА_9 вдарив обвинуваченого ОСОБА_8 рукою по обличчю, після чого розвернувся та став відходити від обвинуваченого, однак обвинувачений ОСОБА_8 дістав зі свого кармана ніж та тримаючи його у правій руці наніс ним потерпілому ОСОБА_9 удар у лівий бік грудної клітини; протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів фіксації (проведення відеозапису) від 21.02.2018 року з участю потерпілий ОСОБА_9 , який показав на манекені, як саме обвинувачений ОСОБА_8 ножем, який тримав у правій руці, наніс йому ( ОСОБА_9 ) чотири удари по тулубу та по руці, та розповів, за яких саме обставин були заподіяні дані тілесні ушкодження, а саме як 30.12.2017 року близько 01 год. 30 хв. поблизу бару Клеопатра м. Охтирка він зустрів раніше знайомого ОСОБА_8 і між ними виникла сварка, в процесі якої він ( ОСОБА_9 ) вдарив рукою ОСОБА_8 по обличчю, після чого він розвернувся, щоб іти в таксі, однак ОСОБА_8 дістав з карману ніж та наніс цим ножем йому ( ОСОБА_9 ) чотири удари по тулубу та по руці (дані покази збігаються з показами, даними ОСОБА_9 в судовому засіданні); висновками судово-медичних експертиз № 51 та №50 від 22.02.2018 року, яким встановлено, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , може відповідати механізму, показаному потерпілим під час проведення слідчого експерименту, та механізму, показаному на камерах зовнішнього відео-спостереження кафе «Клеопатра».

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року № 1 стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» згідно з ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Тобто, необхідна оборона це правомірний захист правоохоронюваних інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України такою підставою є лише вчинення особою суспільно-небезпечного посягання.

Посяганням визнаються дії особи, якими вона вже заподіює шкоду або створює реальну загрозу заподіяння такої шкоди певним обєктам.

Натомість, аналізуючи встановлені судом обставини та доводи апеляційної скарги обвинуваченого в своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що досліджені докази свідчать про відсутність з боку потерпілого ОСОБА_9 реальної загрози заподіяння шкоди обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_9 під час виниклої між ним та ОСОБА_8 сварки наніс ОСОБА_8 лише один удар кулаком в обличчя, після чого розвернувся та став відходити від обвинуваченого, в руках у потерпілого ОСОБА_9 ніяких знарядь не було, а тому у обвинуваченого ОСОБА_8 були відсутні підстави для необхідної оборони. З огляду на встановлене, колегія суддів, як і суд першої інстанції, не погоджується з доводами обвинуваченого щодо нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому в стані необхідної оборони, оскільки такі доводи не підтверджуються встановленими обставинами справи, та визнає їх такими, що надані обвинуваченим з метою пом`якшення відповідальності за вчинене.

Щодо інших тверджень обвинуваченого, про які він теж вказував в суді першої інстанції, зокрема про те, що він неумисно заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 і що він лише відмахувався від потерпілого ножем, то з ними колегія суддів теж погодитись не може, оскільки сукупність встановлених обставин, а саме: спосіб заподіяння тілесних ушкоджень удари обвинувачений наносив ножем по тулубу потерпілого ОСОБА_9 , де знаходяться життєво-важливі органи людини, характер та кількість тілесних ушкоджень, які утворилися від не менш чим чотирьох фізичних дій, локалізація ушкоджень, яка свідчить про те, що ушкодження наносилися в динаміці, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 49 від 22.02.2018 року, поведінка обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, - все це свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 під час сварки з мотивів раптово виниклої до потерпілого особистої неприязні, умисно наносячи удари ножем по тулубу потерпілому ОСОБА_9 , усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, та бажав її настання.

При цьому, твердження обвинуваченого, що вжиттєво важливі органи потерпілого він не цілився, а наносив удари хаотично, не спростовують його умислу на завдання потерпілому саме тілесних ушкоджень та не виключають в його діях встановленого складу кримінального правопорушення.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами обвинуваченого про не врахування судом першої інстанції поведінки потерпілого, зокрема завдання ним першим йому ОСОБА_8 удару, від якого йому було завдано легких тілесних ушкоджень, оскільки вони не відповідають дійності та спростовуються змістом оскаржуваного вироку з якого вбачається, що вказану обставину суд не оминув, виклав її як у поясненнях потерпілого так врахував її і при наданні оцінки діям обвинуваченого так і при призначенні йому покарання.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції не було залишено поза увагою і доводи обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника щодо емоційного стану обвинуваченого, який передував вчиненню ним злочину.

Так, за клопотанням захисника обвинуваченого ухвалою суду від 13.06.2018 року була призначена по справі амбулаторна судово-психологічна експертиза, проведення якої доручено експертом Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса. Згідно висновку проведеної судово-психологічної експертизи № 1156 від 25.09.2018 року встановлено, що ОСОБА_8 в період вчинення інкримінованого йому протиправного діяння знаходився в емоційному стані фрустрації, який істотно деструктивно вплинув на його свідомість та поведінку, що може розглядатися як психологічна підстава для правової кваліфікації стану сильного душевного хвилювання.

Однак, з урахуванням ст. 94 КПК України, вказаний висновок судово-психологічної експертизи №1156 від 25.09.2018 року суд не визнав таким, який би виключав в діях обвинуваченого інкримінований йому склад кримінального правоопрушення.

Так, суд обгрунтовано звернув увагу на відсутність у вказаному висновку того факту, яким чином та наскільки стан фрустрації, у якому, як встановлено експертом, перебував ОСОБА_8 , знижував здатність обвинуваченого контролювати свої дії, перешкоджав останньому усвідомлювати свої дії та якою мірою він вплинув на модель подальшої поведінки обвинуваченого.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах проти життя та здоровя особи» необхідною умовою кваліфікації дій винного, в тому числі за ст.123 КК України, є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Натомість судом обгруновано встановлено, що насильство з боку потерпілого ОСОБА_9 у відношенні ОСОБА_8 , а так само систематичне знущання, жорстоке поводження не вчинялися, події злочину не передували тяжкі образи з боку потерпілого, що принижують честь і гідність особи, які призвели до сильного душевного хвилювання, а мала місце звичайна передбачуавна для обвинуваченого конфліктна ситуація на грунті особистих неприязних відносин, подібна якій вже виникала між потерпілим та обвинуваченим рік тому. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_8 у стані сильного душевного хвилювання не перебував, натомість повністю усвідомлював зміст своїх дій, міг керувати ними та був у осудному стані, що узгоджується з висновком № 68 від 04.04.2019 року стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної комісійної експертизи, призначеної по справі ухвалою суду від 19.02.2019 р. за клопотанням прокурора відповідно до якої ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше й виявляє в теперішній час емоційний нестійкий розлад особистості. ОСОБА_8 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, усвідомлював свої дії (бездіяльність) і керував ними. У теперішній час він також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_8 не вплинули на його свідомість і поведінку в досліджуваній ситуації. Властивий ОСОБА_8 нормальний рівень психічного розвитку не обмежував його здатності усвідомлювати та контролювати свою поведінку в досліджуваній ситуації. ОСОБА_8 у досліджуваній ситуації у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебував.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду про допустимість вказаного висновку експерта, оскільки він був складений на підставі аналізу матеріалів кримінального провадження, результатів експериментально-психологічного дослідження і направленої бесіди з ОСОБА_8 , згідно якого були встановлені індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_8 , у яких немає таких кількісно і якісно змінених рис, які б могли істотно вплинути на його свідомість і поведінку в досліджуваній ситуації, рівень психічного розвитку ОСОБА_8 відповідає нормам його вікового періоду та не обмежував його здатності усвідомлювати та контролювати свою поведінку в досліджуваній ситуації. Експертами встановлено, що емоційна реакція ОСОБА_8 під час досліджуваного конфлікту не була для нього суб`єктивно несподіваною: ОСОБА_8 є особою збудливою, з підвищеною готовністю запально реагувати в проблемних ситуаціях; для нього запальність в конфліктних ситуаціях є звичним і субєктивно прийнятним стереотипом реагування, що сприяє відстоюванню ним своєї правоти і який не призводить до зриву психічної діяльності. Зриву психічної діяльності не відбулось і під час конфлікту з потерпілим. ОСОБА_20 достатньо повно сприймав ситуацію, розумів, що й для чого робить. У ОСОБА_8 не було і постафективної фізичної та психічної астенії, яка б свідчила про значну трату енергії під час інтенсивної емоційної реакції.

Вказаний висновок експертизи узгоджується з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, та в своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_8 у стані сильного душевного хвилювання не перебував, натомість повністю усвідомлював зміст своїх дій, міг керувати ними та був у осудному стані. А позиція обвинуваченого та його захисника спрямована на пом`якшення кримінальної відповідальності.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, статтею 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною.

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звертається увага судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду і міри покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше судимий, на обліку у нарко- та психдиспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, також суд врахував і позицію потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що не має претезній матеріального та морального характеру до обвинуваченого та подав до суду письмову заяву, в якій просить суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти волі. До обтяжуючих покарання обставин суд відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. До пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставин суд відніс його молодий вік, добровільне відшкодування завданого збитку, і враховуючи ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, дійшов обгрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що призначення ОСОБА_8 покарання має відбуватися із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, а тому обгрунотовано дійшов висновку, що остаточне покарання ОСОБА_8 повинне бути призначене нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, лише покарання, пов`язане з реальним його відбуттям у повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України, враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченої є співрозмірним із вчиненим злочином, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, і підстав вважати його занадто суворим чи навпаки м`яким, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить жодних підстав для зміни чи скасування вироку суду відносно ОСОБА_8 , а тому вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалений з додержанням вимог КПК України та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший вид особисте зобов`язання, то таке клопотання є безпідставним, оскільки колегія суддів погодилась, як з фактичними обставинами встановленими вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2019 року відносно ОСОБА_8 , так і стосовно призначеного обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2019 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4