Справа № 127/8125/20
Провадження №11-сс/801/307/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали клопотання за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Джулинки, Бершадського району Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, приватного підприємця, незаміжньої, раніше судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно матеріалів кримінального провадження №0000293 внесеного до ЄРДР 24.06.2019 ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 .
Застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 20 (двадцять) днів з моменту затримання, тобто до 13 години 35 хвилини 28 квітня 2020 року.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги особи, що її подала.
В апеляційній скарзі захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2020 року. Просить винести своє рішення, яким обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту в період доби з 21:00 год. до 08:00 год. за адресою АДРЕСА_1
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала слідчого судді є незаконна та необґрунтована, прокурором під час судового розгляду не доведені обставини для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.
Підозрювана ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Мотиви суду
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Як вбачається з клопотання слідчого та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким.
Проте висновки слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є переконливими.
Як вбачається з клопотання слідчого та ухвали слідчого судді, необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного мотивована тяжкістю кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_10 , а також можливістю вчинення нових правопорушень, ухилення від слідства та суду, незаконним впливом на свідків та потерпілих та перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню.
Проте з такими висновками погодитись неможливо. З положень ст.184 КПК України випливає, що клопотання про застосування запобіжного заходу повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
З клопотання слідчого та ухвали слідчого судді вбачається, що метою застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, проте не наведені доводи на підтвердження існування даних ризиків, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Зокрема, обґрунтовуючи наявність ризику переховування від слідства та суду слідчим в клопотанні зазначено, що 17.12.2019 року ОСОБА_10 перетнула державний кордон України та з 21.01.2020 року була оголошена в розшук у зв`язку з ухиленням від слідства. До таких висновків дійшов і слідчий суддя під час розгляду клопотання.
Проте висновки про ухилення ОСОБА_10 від слідства не відповідають фактичним обставинам провадження.
Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, а в подальшому в Постанові Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду від 30.05.2019 року у справі №639/793/17, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.
При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст.281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.
Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин коли не встановлено його місцезнаходження.
Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.
Водночас матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_10 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства, оскільки повідомлення про підозру слідчим складено 28.12.2019 року, тобто в той час, коли ОСОБА_10 перебувала за межами України.
Стосовно ризиків незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, слідчим в клопотанні та відповідно слідчим суддею в ухвалі не зазначено доводів на існування таких ризиків, а з урахуванням тривалості здійснення досудового розслідування (яке розпочате 24.06.2019 року), наведені ризики є мінімальними.
Таким чином розглядаючи клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя дійшов неправильного висновку про наявність сукупності ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_10 ухилятись від слідства та незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати провадженню іншим чином, оскільки такі дані в клопотанні не наведені взагалі, а зазначено лише припущення слідчого про те, що перебуваючи на волі вона може вчинити вищенаведені дії.
Відтак висновки слідчого судді суперечать також положенням Європейської конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11 липня 2006 року щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.
Твердження ж слідчого судді про тяжкість вчиненого злочину не є достатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Крім цього слід було врахувати, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків підозрюваного.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчий суддя дав невірну оцінку наявним у справі обставинам, через що дійшов хибного висновку про необхідність застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а з урахуванням сукупності даних про особу підозрюваної, її соціальних зв`язків, належним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку ОСОБА_10 на думку суду може бути домашній арешт з забороною залишати приміщення цілодобово. Також суд з метою забезпечення належного виконання обраного запобіжного заходу суд вважає за необхідне застосувати положення ч.5 ст.194 КПК України, поклавши на підозрювану певні обов`язки.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України скасувати.
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваної вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах досудового розслідування, тобто до 28 квітня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора з встановленою періодичністю;
-не відлучатися з населеного пункту, де вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
-утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.
Копію ухвали надіслати для виконання органам національної поліції за місцем проживання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді: