Дата документу 26.12.2019 Справа № 323/3413/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/3413/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1216/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційними скаргами прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка Запорізької області, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, починаючи з 23.11.2019 і по 23.01.2020 включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором Оріхівського відділення Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці.

Як випливає з клопотання, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000717 від 22.11.2019, ОСОБА_7 є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу із 23 год. 00 хв. 21.11.2019 по 02 год. 00 хв. 22.11.2019, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, на автомобілі марки «Opel Zafira», без державного реєстраційного номеру, приїхали до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_3 , де шляхом злому металевої решітки з вікна з подальшим видавленням віконної рами проникли до приміщення магазину. Після чого, знаходячись в приміщенні магазину «Рандеву», з метою особистого збагачення, діючи таємно, умисно з корисливих мотивів, викрали продукти харчування, алкогольні напої, тютюнові вироби, одяг, побутові товари, після чого покинули магазин та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму більш ніж 10000 грн.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Однак слідчий суддя дійшов висновку, що сторона обвинувачення не навела переконливих доводів та доказів обґрунтування необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, не буде достатнім для досягнення цілей, передбачених ст.177 КПК України. Враховуючи те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, слідчий суддя дійшов висновку про можливість досягнення цілей, передбачених ст.177 КПК України, шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор, зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. В обґрунтування скарги зазначає, що матеріали додані до клопотання містять відомості про те, що ОСОБА_7 суспільно-корисною діяльністю не займається, у нього відсутнє джерело стабільного прибутку, раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливі кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризику продовження злочинної діяльності. Крім того, судом не прийнято до уваги факт того, що ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення намагався приховати номерні знаки автомобіля на якому здійснював пересування після вчинення крадіжки, що свідчить про намір приховати свою особу та таким чином ухилитися від кримінальної відповідальності. Апелянт вважає повністю доведеними ризики: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23.11.2019 та обрати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що обрання запобіжного заходу відбулося із порушенням чинного законодавства, а тому ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що повідомлення ОСОБА_7 підозри відбулося із істотними порушеннями його права на захист, внаслідок чого відповідна процесуальна дія є нікчемною та не може тягнути юридично значимих наслідків. Захисник вважає, що слідчий суддя мав винести ухвалу, у якій відобразити наступні юридично значимі факти, а саме: прокурор не довів наявність обґрунтованої підозри, у зв`язку з чим відмовити в обранні запобіжного заходу; враховуючи, що з моменту його затримання до моменту розгляду питання про обрання запобіжного заходу без належним чином повідомленої підозри пройшло більше 24 годин, а тому негайно звільнити затриманого з-під варти; визнати процесуальну дію вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру за відсутності захисника такою, що проведена незаконно; визнати істотними порушеннями прав і основоположних свобод затриманого, порушення права на захист. Однак, слідчий суддя обрав щодо підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що за наведених обставин суперечить чинному кримінальному процесуальному законодавству.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23.11.2019 в частині обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та відмовити в обранні запобіжного заходу, у зв`язку з тим, що прокурор не довів наявність обґрунтованої підозри.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підозрюваного задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав до задоволення доводів апеляційних скарг за викладеними в них мотивами.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів погодилася із висновками слідчого судді щодо залишення без задоволення клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органами досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Так, слідчий суддя фактично дійшов висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_12 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та наявності заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункті 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчий суддя постановив ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже по суті прокурором не було доведено слідчому судді обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчим суддею не здобуто, а прокурором не доведено наявність доказів обставин того, що до підозрюваного ОСОБА_7 не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід, ніж той, про який клопотав слідчий та прокурор.

Не доведено прокурором обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України і під час розгляду апеляції на ухвалу слідчого судді.

Крім того, слідчим суддею враховані вимоги ст.178 КПК України, а саме те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі.

Суд, обираючи запобіжний захід, оцінив в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що домашній арешт ОСОБА_12 та виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить йому належну процесуальну поведінку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість застосування слідчим суддею до ОСОБА_7 ст.181 та ч.5 ст.194 КПК України.

Слідчий суддя, розглянув клопотання слідчого, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178, 181, 184, 193, 194 КПК України та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу та належним чином мотивував своє рішення.

Посилання прокурора на той факт, що ОСОБА_7 суспільно-корисною діяльністю не займається, у нього відсутнє джерело стабільного прибутку, раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливі кримінальні правопорушення, а тому може продовжити злочинну діяльність, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновки слідчого судді, а застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належний контроль за поведінкою підозрюваного під час досудового слідства.

Інші доводи прокурора щодо обставин провадження та данні про особу підозрюваного перевірялись під час розгляду клопотання слідчим суддею та їм надана належна оцінка.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ставить під сумнів обґрунтованість підозри, а таким чином і своєчасність обрання виняткового запобіжного заходу. На що колегія суддів вважає необхідним зауважити, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Тому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а доводи апеляційної скарги прокурора правильності цього висновку не спростовують.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Відсутні будь-які відомості про допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційні скарги прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4