ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1329/20
Провадження № 1-кп/362/417/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_4 ,
представника ювенальної превенції ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
неповнолітнього ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Василькові клопотання у кримінальному провадженні №0001511 від 30.10.2019 року про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василькова, Київської області, українця, громадянина України, з середньою базовою освітою, студента першого курсу Васильківського професійного ліцею, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и в:
До Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_7 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Судом встановлено, що 30.10.2019 року, близько 13 години 10 хвилин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , побачив мопед марки «Yamaha» модель «Jog» номер рами НОМЕР_1 , чорного кольору, об`ємом двигуна 49 куб. см., власником якого є ОСОБА_9 , після чого в ОСОБА_7 виник прямий умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом.

В подальшому, ОСОБА_7 реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив та мету використання чужого транспортного засобу у власних цілях, підійшов до мопеду марки «Yamaha» модель «Jog» номер рами НОМЕР_1 , зняв його з підніжки та за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення, привів у дію двигун, після чого розпочав рух вищевказаного транспортного засобу, тим самим протиправно вилучив його у власника та з місця вчинення суспільно небезпечного діяння зник.

Чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 5093 (п`ять тисяч дев`яносто три) гривні 04 коп., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи № 13-3/642 від 13.12.2019р.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні, прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдані збитки.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій не заперечує проти задоволення клопотання.

Представник служби у справах дітей підтримав клопотання.
Представник ювенальної превенції підтримав клопотання.
ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться.

Законний представник ОСОБА_7 його мати ОСОБА_6 просила задовольнити клопотання прокурора та передати сина під її нагляд.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив суд задовольнити клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з п.п.2, 3 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 "Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх", суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України доведена судовому засіданні в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_7 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання. ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 15 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії зазначені в статті 97 КК України.

Як встановлено в судовому засіданні та з матеріалів кримінального провадження те, що неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 , яка згодна на обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а також передачу сина їй під її нагляд.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 22, 97, 105 КК України, статтями 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0001511 від 30.10.2019 року стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василькова, Київської області, студента першого курсу Васильківського професійного ліцею, з середньою базовою освітою, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього ОСОБА_7 та передати його під нагляд матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Строк застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді передання під нагляд матері ОСОБА_6 неповнолітнього сина ОСОБА_7 встановити 1 (один) рік.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_10