У Х В А Л А
смт Короп 02 березня 2020 року
Слідчий суддя Коропського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в :
У судове засідання скаржник не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримує та просить задовольнити.
Слідчий СВ Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні скарги просить відмовити.
Відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином, для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального документа.
Разом із тим ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.
Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.
Дослідивши постанову слідчого від 30.01.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст. 55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.
Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).
В постанові про відмову у задоволенні клопотання скаржника слідчим фактично зазначено, що виходячи із змісту частини 2 ст. 384 КК України, злочин відноситься до кримінальних правопорушень вчинених у сфері проти правосуддя, будь-які відомості викладені в кримінальному провадженні, що давали би підстави вважати, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 заподіяно моральної шкоди не встановлено.
В свою чергу, слідчий суддя вважає, що дійсно норми кримінально-процесуального закону передбачають випадки, коли заявник по кримінальному провадженню не набуває статусу потерпілого. Одним із таких випадків, є неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення. В той же час, додатковим безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, є суспільні відносини у сфері охорони свободи, честі та гідності особи й інших прав чи законних інтересів людини, авторитет судових і правоохоронних органів. Таким чином, завідомо неправдивими показаннями певної особи, ОСОБА_3 , як потерпілій особі, безпосередньо могла бути спричинена моральна шкода, у зв`язку із порушенням його права на честь, гідність і ділову репутацію або матеріальна шкода. Слідчий має процесуальну можливість перевірити факт завдання злочином, передбаченим ч. 2 ст. 384 КК України, шкоди скаржнику, як шляхом проведення допиту, тощо. У випадку, якщо факт завдання моральної чи матеріальної шкоди не підтвердиться, тоді слідчий зобов`язаний прийняти мотивовану постанову про відмову у визнанні особи потерпілим.
У зв`язку з чим слідчий суддя вважає постанову слідчого від 30.01.2020 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 передчасною та не достатньо вмотивованою, оскільки вона не містить конкретних фактичних обставин із посиланням на докази, які дають підстави дійти висновку, що заявнику не завдано кримінальним правопорушенням матеріальної або моральної шкоди.
За таких обставин постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим підлягає скасуванню, а скарга задоволенню.
Керуючись ст. ст. 303, 306, 309, 395 КПК України,
у х в а л и в :
скаргу задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1