У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 30.09.2019 року, якою

засудженому: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Первомайськ, Миколаївської області, громадянину України, раніше судимому,

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 30.09.2019 року відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 в порядку ст. 81 КК України.

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/812/966/19 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7

Категорія: в порядку вик. вироку Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції не були враховані всі дані, що свідчать про його виправлення, а саме, що він своєю сумлінною працею та поведінкою довів своє виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 03.08.2011 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України та на підставі ст.ст.70, 71 КК України призначено покарання у виді 3 роки 8 місяців позбавлення волі.

Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 08.10.2015 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання на підставі ч.1 ст.70, ст.71 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Начальник Казанківської виправної колонії № 93 та голова спостережної комісії при Казанківській РДА звернулися до суду із спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від покарання, вказуючи на те, що засуджений ОСОБА_5 фактично відбув 3/4 призначеного строку покарання, позитивно ставиться до праці, за що має ряд заохочень та довів своє виправлення.

Враховуючи дані про відбування ОСОБА_5 покарання, а саме те, що загалом за весь період відбування покарання він має сім заохочень та одне стягнення, яке знято 22.04.2019 року, а також те, що процес позитивних змін у засудженого ОСОБА_5 хоча й розпочався, проте є нетривалим та дані про його особу, суд прийшов до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не знайшли свого підтвердження, тому суд прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.2 ст.81КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, розглядаючи подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 в порядку ст. 81 КК України, суд першої інстанції належним чином не дослідив всі обставини провадження та в повній мірі не вмотивував свій висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Згідно вимог ст.81 КК України підставами умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 08.10.2015 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання на підставі ч.1 ст.70, ст.71 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 у Казанківській виправній колонії № 93.

Начальник Казанківської виправної колонії № 93 та голова спостережної комісії при Казанківській РДА звернулися до суду із спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від покарання, вказуючи на те, що засуджений ОСОБА_5 відбув 3/4 призначеного строку покарання, позитивно ставиться до праці, за що має ряд заохочень та довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 ).

Відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_5 був засуджений за тяжкий злочин, раніше був неодноразово судимий.

Між тим, суд не звернув увагу, що за час відбування покарання до ОСОБА_5 було застосовано сім заохочень та одне стягнення, погашене в установленому порядку, також він загалом характеризується позитивно - дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня, дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці, дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується, виконує роботи із самообслуговування. До виконання робіт ставиться позитивно та подає приклад іншим засудженим. У скоєному злочині розкаюється, міру покарання вважає справедливою. У відносинах з представниками ввічливий та тактовний, законні вимоги виконує без контролю. На профілактичному обліку не перебуває. На заходи виховного впливу реагує позитивно. У колективі засуджених відкритий, не конфліктний, товариський, підтримує зв`язки із засудженими позитивної спрямованості.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки на шлях виправлення став не так давно, так як він не відповідає обставинам встановленим судом, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_5 , який відповідно до матеріалів особової справи, відбуваючи покарання у Казанківській виправній колонії № 93 має сім заохочень, які надавались в 2017, 2018, 2019 році.

Також, засуджений має позитивну характеристику від 28.08.2019 року. Відповідно до даної характеристики, наданої установою відбування покарання, ОСОБА_5 у скоєному злочині розкаюється, підтримує зв`язок з рідними.

Посилання суду на дані протоколів № 11 від 15.01.2019р., № 5 від 18.03.2019р. апеляційний суд не може визнати обгрунтованими, оскільки про їх зміст було відомо, як начальнику виправної колонії № 93 так і спостережній комісії, які вважали, що він заслуговує на УДЗ.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що дає підстави для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, а тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні подання.

Рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, у відповідності до положень ст. 411 КПК України. Якою слід задовольнити подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській РДА про застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 411, 419, 424, 532, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 30.09.2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити спільне подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 в порядку ст. 81 КК України.

На підставі ст. 81 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 08.10.2015 року, звільнити умовно-достроково на 10 місяців 22 дні.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: