Номер провадження: 11-кп/813/1043/20
Номер справи місцевого суду: 499/1148/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.01.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою районного суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.03.2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Руська Слобідка, Іванівського району, Одеської області, не працюючого, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Роздільнянському районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.01.2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 12.03.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його стан здоров`я, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих йому злочинів, та врахував, що доведені ризики, які існували при обранні запобіжного заходу, не знизились та не відпали, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує не необґрунтованість та незаконність ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник посилається на те, що під час судового розгляду не підтвердилася винуватість ОСОБА_8 в пред`явленому йому обвинуваченні, а тому відсутні підстави для його подальшого тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке у відповідності до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

За змістом ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали, а саме: ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працює, може переховуватись від суду, перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність та те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування ризиків, а саме: обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та продовжити злочинну діяльність; виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги захисника, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

За таких умов доводи захисника про відсутність доведеності обвинувачення та, з огляду на це, відсутності підстав для подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не можуть оцінюватися апеляційним судом на даній стадії.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оцінка достатності та допустимості яких може бути дана тільки за результатами повного судового розгляду районним судом пред`явленого обвинувачення та при ухвалені остаточного рішення по справі, а тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, вказують на те, що існуючі ризики не зменшилися.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у скоєні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, у районного суду існували підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, апеляційний суд враховує положення ч.3 ст.115 КПК України щодо обчислення процесуальних строків, а також вимоги ст. 176 КПК України, відповідно до якої запобіжний захід це захід забезпечення кримінального провадження, який застосовується у відповідній стадії кримінального провадження.

Одночасно, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

З пояснень захисника та прокурора убачається, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час більш ніж рік. Протягом цього часу обвинувачений тримається під вартою, по справі триває судовий розгляд, який за повідомленням учасників судового розгляду перебуває на завершальній стадії, зокрема районному суду залишилося допитати обвинувачених та провести судові дебати.

Разом з цим, погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, апеляційний суд звертає увагу районного суду на положення ст.28 КПК України та орієнтує на необхідність вжиття всіх передбачених законом заходів, направлених на розгляд кримінального провадження в максимально стислі строки, оскільки надмірна тривалість розгляду кримінального провадження є неприпустимою.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що в резолютивній частині ухвали суд зазначив про подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в Одеській установі виконання покарань УДПСУ України в Одеській області №21, замість вірного ДУ «Одеський слідчий ізолятор», у зв`язку з чим апеляційний суд, з метою запобігання виникнення суперечностей щодо виконання оскаржуваної узвали, вважає за необхідне рекомендувати районному суду виправити зазначену описку.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.01.2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 обвинуваченого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

Рекомендувати районному суду виправити описку в резолютивній частині ухвали, щодо назви установи виконання покарань.

Звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження, у відповідності до вимог ст.28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4