ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3445/19 Справа № 199/9304/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Дніпро

16 грудня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні № 0001531, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_9 від 15.11.2019 року і її представника та обвинувальний акт від 12.11.2019 року у кримінальному провадженні №0001531 ( з матеріалами підготовчого судового розгляду - всього у 1 томі), відносно ОСОБА_6 за ст. 118 КК України - повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , як такий що не відповідає вимогам КПК України.
Мотивуючи своє рішення, суд вказав, що обвинувальний акт не містить визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичного експерта № 1759/953-Е від 28.10.2019 року виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження відносяться до тяжких і легких, що не зазначено в обвинувальному акті і це суперечить п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому зазначив, що ухвала про повернення обвинувального акту була ухвалена за результатом підготовчого судового засідання, на якому фактично досліджено скаргу потерпілої сторони, яка адресована слідчому судді та суд дав аналіз та фактично в нарадчій кімнаті дослідив докази додатки надані потерпілою, які жодним чином не стосуються обвинувального акту.

Заслухавши сторони кримінального провадження, прокурора, який підтримав апеляцію, потерпілого та його представника, які заперечували проти апеляції прокурора, вказували, що обвинувачення безпідставно всупереч встановленим обставинам справи кваліфікували дії обвинуваченого за ст. 118 КК України, тоді як правильна кваліфікація його дій має бути за ст. 115 КК України, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п.(а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_6 дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки за правовою кваліфікацією згідно обвинувального акту слідує, що ОСОБА_6 обвинувачується в умисному вбивстві, вчиненому при перевищені меж необхідної оборони, що кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.
При цьому, при формулюванні обвинувачення і викладені фактичних обставин цього кримінального правопорушення, сторона обвинувачення не встановила ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_12 , що є обов`язковим для визначення відповідної правової кваліфікації дій обвинуваченого, обмежившись лише посиланням на доказ, що не є допустимим, а саме висновку судово-медичного експерта № 1759/953-Е від 28.10.2019 року з наведенням лише переліку тілесних ушкоджень спричинених потерпілому ОСОБА_12 .
Таким чином, визначена в обвинувальному акті правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає викладеним в ньому фактичним обставинам вчинення інкримінованого злочину. Окрім того, в обвинувальному акті відсутня така його складова частина, як формулювання обвинувачення. Як наслідок, за відомостями даного обвинувального акту є незрозумілим в чому саме конкретно обвинувачується ОСОБА_6 , що є суттєвим порушенням зазначених вимог кримінального процесуального закону і перешкоджає суду призначити судовий розгляд.
Отже, виклад фактичних обставин вчинення інкримінованого злочину, не узгоджується із правовою кваліфікацією саме того кримінального правопорушення, диспозиція якого відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими. Таке викладення суті обвинувачення є незрозумілим, оскільки відсутні факти матеріальної дійсності, а саме ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення.

Посилання прокурора в апеляції, що ним висунуто обвинувачення за ст. 118 КК України, якою не передбачено кваліфікуючих ознак відповідно до ступеню тяжкості спричинених тілесних ушкоджень є безпідставним, оскільки за ознаками вказаної статті є саме умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони також передбачає встановлення спричинення тілесних ушкоджень і ступінь їх тяжкості і причинного зв`язку з настанням смерті.

Отже, за вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального Кодексу, недоліки якого унеможливлюють призначення судового розгляду.

За вказаною вище практикою Європейського суду з прав людини, наявність будь-яких суперечностей і незрозумілостей при пред`явлені обвинувачення тягне за собою порушення права обвинуваченого на захист.

Щодо посилання прокурора в апеляції на те, що суд дослідив в нарадчій кімнаті докази-додатки надані потерпілою, які жодним чином не стосуються обвинувального акту, з зазначенням що суд фактично дослідив скаргу потерпілої сторони від 14.11.2019 року, яка адресована слідчому судді та подана після відкриття матеріалів, колегія суддів вважає безпідставними і помилковими, оскільки як слідує зі змісту ухвали, суд при прийнятті рішення про повернення обвинувального акту за вказаної вище підстави, також вказав на ряд порушень і недоліків, які необхідно врахувати, а саме необхідність проведення відповідних наведених в ухвалі слідчих дій, що узгоджується з положеннями вище наведених норм закону стосовно повноважень суду в підготовчому судовому засіданні, і не є проведенням судом аналізу і дослідження доказів, як на це вказує в апеляції прокурор.

За наведених обставин, рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а наявність обставин, які є підставою для повернення, позбавляють можливості суд першої інстанції належним чином провести судове засідання і прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав обвинуваченого на адекватний захист, а також прав потерпілих підтримувати обвинувачення, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні № 0001531, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4