Справа № 127/7293/20
Провадження № 1-кп/127/266/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000067 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого не офіційно, маючого трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
10.12.2013 вироком Ренійського районного суду Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 11.01.2020 близько 01 год. 00 хв. перебував разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 у магазині, який знаходиться на зупинці громадського транспорту «вул. Чорновола» в бік руху до Київського мосту в м. Вінниця, де вони познайомились із ОСОБА_7 . Придбавши спиртні напої, ОСОБА_4 запросив ОСОБА_7 до свого помешкання, що за адресою: АДРЕСА_2 , для спільного вжиття спиртних напоїв, на що останній погодився.
ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , який проживає разом з ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 вживали спиртні напої за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, близько 05 год. 30 хв. 11.01.2020 між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які перебували на кухні у вищевказаній квартирі, виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний умисел та усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 підняв із підлоги тупий предмет, зовні схожий на ніжку від табуретки, та почав ним наносити численні удари ОСОБА_7 по голові, обличчю, руках, ногах та по всьому тулубу, в результаті чого спричинив останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №71/176 від 21.02.2020 тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, множинні забійні рани волосяної частини голови, забійно-рвана рана ділянок лівої брови та нижньої повіки лівого ока, закритий перелом кісток носу з незначним зміщенням, закритий перелом лівої виличної дуги з незначним зміщенням, крововилив під кон`юнктиву правого ока, синці на обличчі, множинні синці і садна грудної клітки та передньої черевної стінки, закритий перелом 2-ї п`ястної кістки лівої кисті зі зміщенням уламків, закритий перелом правого надколінника без зміщення уламків, поверхневі рани лівого колінного суглобу та правої гомілки, множинні садна кінцівок (на лівому плечі по задній поверхні, в ділянці лівого ліктьового суглобу по задній поверхні, на лівому передпліччі по задній поверхні у верхній третині, в ділянці правого ліктьового суглобу по задній поверхні, в ділянці правого променево-зап`ястного суглобу по задній поверхні, в ділянці лівого колінного суглобу, на правій гомілці по передній поверхні у верхній та середній третинах.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи вказані вище тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли від множинних травматичних дій (ударів, тертя) тупого твердого предмету (предметів) в місця локалізації ушкоджень, по давності відповідають терміну, зазначеному в постанові про призначення судово-медичної експертизи - 11.01.2020, не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості за своїм характером належать:- закритий перелом лівої виличної дуги з незначним зміщенням; закритий перелом 2-ї п`ястної кістки лівої кисті зі зміщенням уламків; закритий перелом правого надколінника без зміщення уламків - до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером такі, що потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я; - відкрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, множинні забійні рани волосяної частини голови, забійно-рвана рана ділянок лівої брови та нижньої повіки лівого ока, закритий перелом кісток носу з незначним зміщенням, крововилив під кон`юнктиву правого ока, синці на обличчі - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я; - множинні синці і садна грудної клітки та передньої черевної стінки, поверхневі рани лівого колінного суглобу та правої гомілки, множинні садна кінцівок - належать до легких тілесних ушкоджень.
Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ОСОБА_4 , помітивши, що в потерпілого виникла кровотеча в ділянці голови, викликав бригаду швидкої медичної допомоги, після чого ОСОБА_7 було госпіталізовано до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Пояснив суду, що він з 11.01.2020 разом із своїм знайомим ОСОБА_6 у магазині на зупинці громадського транспорту «вул. Чорновола» познайомились з ОСОБА_7 . Придбавши одну пляшку горілки, вони з потерпілим домовились про спільне розпивання алкогольних напоїв за адресою: АДРЕСА_2 . Потерпілий придбав ще одну пляшку горілки. Випивши дві пляшки горілки, разом з потерпілим, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , їм захотілось ще розпивати алкогольні напої, однак коштів на їх придбання не залишилось. Тому, потерпілий ОСОБА_7 викликав таксі та з ОСОБА_4 поїхав до себе додому, взяв грошові кошти для придбання алкоголю. Придбавши ще дві пляшки горілки, вони вчотирьох продовжували розпивати алкогольні напої за адресою проживання ОСОБА_4 . Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 повідомив присутнім, що він є особою із нетрадиційною сексуальною орієнтацією. У зв`язку з чим у ОСОБА_4 з ОСОБА_7 розпочався словесний конфлікт. Потім ОСОБА_4 не стримавшись, почав наносити удари ніжкою від табуретки в різні частини тіла потерпілого. Коли обвинувачений помітив у потерпілого сильну кровотечу, він зрозумів, що «перегнув палку», а тому відвівши його у ванну кімнату почав допомагати потерпілому змити кров. Усвідомивши, що самостійно не зможе надати в повній мірі допомогу потерпілому, оскільки останньому необхідно надати медичну допомогу, ОСОБА_4 сам викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції.
Крім того, обвинувачений зазначив, що він на даний час примирився з потерпілим, просив суд суворо його не карати, оскільки висновки для себе зробив та щиро розкаюється у вчиненому.
Потерпілий ОСОБА_7 надав суду заяву від 06.04.2020 року в якій просив розглядати дане кримінальне провадження у його відсутність. Крім того потерпілий зазначив, що наміру заявляти цивільний позов не має. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який є раніше судимим.
Згідно висновку КП ВОНД «Соціотерепія» № 378 від 05.02.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває.
Відповідно до довідки КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/761 від 13.02.2020 року ОСОБА_4 за даними архіву та картотеки диспансерного відділення станом на 06.02.2019 на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався.
Крім того, суд дослідив інформацію згідно довідки Ренійського районного суду Одеської області від 02.07.2020 про те, що матеріали щодо звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку за вироком Ренійського районного суду Одеської області від 10.12.2013 року (справа № 510/1211/13) до Ренійського районного суду не надходили та не розглядались.
Суд також приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає щире каяття та надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.
Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочинів. Незважаючи на пояснення самого обвинуваченого з приводу вживання ним разом із потерпілим значної кількості алкогольних напоїв того вечора, належним та допустимим доказом у даному випадку суд може визнати лише відповідний медичний висновок про стан та ступінь тяжкості алкогольного сп`яніння, однак такий доказ стороною обвинувачення суду не надавався.
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу винного, який щиро розкаявся у вчиненому, надав першочергову допомогу потерпілому, сам викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції, потерпілий повідомив про відсутність претензій до обвинуваченого та не наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину суд вважає, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 122 КК України, у виді обмеження волі на певний строк із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Крім того судом встановлено, що ОСОБА_4 востаннє було засуджено 10.12.2013 вироком Ренійського районного суду Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Однак при призначенні покарання за даним вироком неможливе призначення покарання за сукупністю вироків, оскільки злочин передбачений ч. 1 ст. 122 КК України вчинений через значний час поза межами іспитового строку, призначеного вироком Ренійського районного суду Одеської області від 10.12.2013 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження не обирався.
Процесуальні витрати в межах даного кримінального провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 65 67, 75, 76, 122 КК України, ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя