Справа 755/8930/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3333/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
Іменем України

17 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

04.12.2017 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (вирок не виконано),

12.12.2018 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року у вигляді одного року трьох місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2017 року, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

10.05.2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на території дачного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся до знайомого неповнолітнього ОСОБА_9 з проханням надати йому мобільний телефон марки «HUAWEI Y7» чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 6000 гривень, з метою здійснення телефонного дзвінка, на що ОСОБА_9 , будучи впевненим в добропорядності ОСОБА_7 , добровільно передав останньому належний йому вказаний мобільний телефон, розраховуючи на негайне та беззаперечне повернення належного йому майна після його використання.

Після отримання від ОСОБА_9 мобільного телефону у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння мобільним телефоном, що належить потерпілому, шляхом зловживання довірою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 повідомив неповнолітньому ОСОБА_9 , що належний йому мобільний телефон, марки «HUAWEI Y7», він поверне наступного дня та, не маючи на меті виконувати досягнуту з неповнолітнім потерпілим домовленість, зловживаючи довірою останнього, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на шахрайське заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 6000 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх вимог захисник послався на те, що вирок суду постановлений без врахування всіх обставин справи, призначене покарання вважає надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для обвинуваченого. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_7 відшкодував потерпілому завдану шкоду та те, що потерпілий не має будь-яких претензій до обвинуваченого. Вважає, що покарання у виді штрафу буде достатнім для виправлення обвинуваченого. Крім того зазначає, що ОСОБА_7 збирався повернути телефон потерпілому, але не встиг цього зробити вчасно.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відповідності до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, погодився на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги захисника, виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника стосовно невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого у зв`язку з суворістю, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливого злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив новий злочин в період іспитового строку, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його майновий стан. Враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_7 відшкодував потерпілому завдану шкоду, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції зазначені обставини у вироку були враховані.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних покарань, суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, у тому числіза вчинення корисливого злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив новий злочин в період іспитового строку. Крім того, як вбачається з матеріалів справу, ОСОБА_7 за вироком від 4.12.2017 року вже було призначено покарання у виді штрафу, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

З урахуванням наведеного, призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, призначене з врахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, і є домірним скоєному. Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя