Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 555/1505/18
Провадження № 1-кп/572/341/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000282 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого, останній раз Гощанським районним судом Рівненської області від 08.02.2013 р. за ч.3 ст.185 до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 7 місяців, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Сарненського районного суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000282 щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з підстав, наведених в клопотанні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання з підстав недоведеності ризиків вказаних в останньому, просили застосувати цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали колегія суддів приходить до наступного.

В порядку ч. 1 ст. 177 КПК України метою метою продовження запобіжного заходу стосовно підозрюваного є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також відповідно до змісту клопотання запобігти спробам останнього:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

- вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення особи. З цього правила випливають два природних наслідки, що тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення.

Роль суду при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою У цьому контексті має враховуватися, як зазначено вище, зокрема, особистість підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії»). Ця ж сама теза висловлена і в рішеннях ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії», «Летельє проти Франції», «Бекчієв проти Молдови»).

Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Колегією суддів враховується вік та стан здоров`я ОСОБА_6 , що не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, обвинувачений не надав підтвердження офіційного працевлаштування, не надано підтверджень щодо наявності сталих соціальних зв`язків за місцем проживання, не надано підтвердження щодо постійного місця проживання, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні не має, є особою раніше неодноразово судимою за злочини проти власності, вчинив кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, за місцем проживання характеризується посередньо, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також те, що останній був затриманий поблизу кордонів Рівненської та Хмельницької областей, пересувався користуючись попутним транспортом, чітка мета поїздки органом досудового розслідування не встановлена. Крім того, колегія суддів приймає до уваги повідомлення обвинуваченого про те, що у 2014 році останній здійснював виїзд до Німеччини на заробітки не маючи паспорту для виїзду за кордон.

Колегія суддів вважає ризики обгрунтовані прокурором існуючими та повністю доведеними і встановленими.

Продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на його тривалість, не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а загроза достатньо суворого покарання саме по собі детермінує один з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню від суду чи належній процесуальній поведінці в подальшому.

Колегії суддів, на даний час не надано доказів, які свідчать про достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, зазначеним в ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, які існують, лишаються дійсними та триваючими.

Колегією суддів перевірено та встановлено існування достатніх даних, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

З огляду на наведене та враховуючи, що ризики, визначені ухвалою про обрання запобіжного заходу на даний час лишаються дійсними та триваючими, виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає за необхідне продовжити строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого і вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 192-194, 196, 197, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити для ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в Рівненському слідчому ізоляторі до 29 грудня 2018 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Сарненську місцеву прокуратуру.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий Суддя Суддя