Дата документу 17.03.2020
Справа № 501/883/20
У Х В А Л А
17 березня 2020 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
16 березня 2020 року до слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт на наступне майно: автомобіль марки «Toyota Corola», 1990 року випуску, номер шасі: НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , ключі від зазначеного автомобіля з брилком сигналізації шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування ними.
Також слідчий просить визначити місце зберігання зазначеного автомобіля арешт майданчик, який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Аеропортівська, 27/1.
Своє клопотання слідчий обґрунтовує наступним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 13 березня 2020 року до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від ТСЦ 5150 надійшло повідомлення про те, що в автомобілі марки «Toyota Corola», номерний знак НОМЕР_3 , перебитий номер двигуна. В ході огляду місця події та акту огляду ТЗ та реєстраційних документів було встановлено, що номер двигуна НОМЕР_4 , автомобіля «Toyota Corola», 1990 року випуску перебитий не в заводських умовах
В ході огляду автомобіля «Toyota Corola», 13 березня 2020 року, за дозволом власника майна ОСОБА_5 , було встановлено номер шасі: НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , вилучено зазначений транспортний засіб, свідоцтво про реєстраціє, ключі з брилком від сигналізації, та транспортний доставлено на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Аеропортівська, 27/1.
В своєму клопотання слідчий зазначає, що з метою забезпечення збереження речових доказів та проведення в подальшому відповідних судових експертиз, в тому числі експертизи з комплексного дослідження транспортного засобу та документів, що його супроводжують, виникла необхідність накласти арешт на зазначене майно шляхом позбавлення права на відчуження розпорядження та/або користування ними.
В судове засідання слідчий та власник майна не прибули, що відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, не перешкоджає подальшому розгляду клопотання.
Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч.3 ст.170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий суддя вважає, що особа, що подала клопотання про арешт майна, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме - можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Більш того, клопотання про арешт майна взагалі не містить посилання на обставини, які б свідчили про існування зазначених ризиків.
Крім того, слідчим у клопотанні слідчого взагалі відсутня правова кваліфікація кримінального правопорушення у відповідності до диспозиції ст.290 КК України, провадження за якою статтею здійснюється органом досудового розслідування.
Також, відповідно до ч.1 і ч.3 ст.233, ч.3 ст.234 та ч.2 ст.237 КПК України, проведення обшуку та огляду житла чи іншого володіння особи можливі тільки на підставі ухвали слідчого судді, суду, крім невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутись з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді
Згідно п.1 ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Відповідно до ч.4 ст.87 КПК України, докази, передбачені п.1 ч.2 цієї статті, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Частиною 2 статті 87 КПК України передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Як зазначалося вище, слідчим суддею встановлено, що 13 березня 2020 року було проведено огляд місця події (огляд автомобіля), однак, в порушення вимог КПК України, орган досудового розслідування невідкладно з відповідним клопотанням про надання дозволу на проведення огляду до слідчого судді не звернувся.
Враховуючи, що огляд місця події (огляд автомобіля), проведення якого потребувало попереднього дозволу слідчого судді, було здійснено без такого дозволу, тобто незаконний, що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя визнає докази, отримані в результаті цієї процесуальної дії - недопустимими доказами.
Як зазначалося вище, слідчим суддею встановлено, що огляд місця події (огляд автомобіля), під час якого було тимчасово вилучено майно, визнаний незаконним, а тому накладення арешту на майно, яке було вилучене під час такого огляду неможливо.
За таких обставин клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна є необґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 98, 110, 131-132, 171-174, 309, 395 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Копії ухвали надіслати (вручити) прокурору, слідчому, іншим зацікавленим особам.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя