Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/3/20

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 (не з`явилась),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000160 від 20 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2020 року прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000160 від 20 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечила.

Суд, заслухавши прокурора, потерпілу, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0000160 від 20 грудня 2012 року вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 грудня 2008 року за фактом незаконного викрадення невідомими особами ОСОБА_5 порушено кримінальну справу № 12-6044 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України.

20 грудня 2012 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000160 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 жовтня 2008 року до Ржищівського МВМ Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_6 , житель АДРЕСА_1 , про те, що його дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 жовтня 2008 року пішла відпочивати в бар «Бархан», що знаходиться в м. Ржищів по вул. Адмірала Петренка та до цього часу додому не повернулась, її місцезнаходження невідоме. В подальшому було встановлено, що ОСОБА_5 17 жовтня 2008 року близько 23 год. вийшла з приміщення бару «Бархан» в присутності двох невідомих чоловіків, з якими сіла до їх автомобіля марки джип «Греат Вол» темного кольору та вони поїхали в невідомому напрямку.

В ході досудового розслідування вживались заходи до встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 , та осіб, із якими вона залишила бар «Бархан» в м. Ржищів, однак ці заходи позитивного результату не дали. Під час розслідування не встановлено жодних фактичних даних, які б могли свідчити про те, що по відношенню до ОСОБА_5 було вчинено інший злочин, або ж її позбавлено життя. Ніяких даних та інших фактів, які б вказували на можливе спричинення смерті ОСОБА_5 під час розслідування не встановлено.

Проведеним досудовим розслідуванням встановити осіб, які можуть бути причетними до викрадення ОСОБА_5 не вдалося.

Підстави для зміни правової кваліфікації злочину відсутні.

Згідно санкції ч. 1 ст. 146 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 146 КК України - це злочин середньої тяжкості (злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

З моменту вчинення злочину, внесеного до ЄРДР за № 0000160 від 20 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України минуло 11 років.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з абз. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Тобто, формально існують підстави для застосування п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В той же час, закриття - є однією з форм закінчення досудового розслідування.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, зокрема, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність відповідно ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст. 9, 25 КПК України.

В даному випадку, як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, слідчим починаючи з 20 грудня 2012 року проводилось ряд слідчих дій спрямованих на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, проте вони були проведені не в повному обсязі, особу, яка вчинила даний злочин встановити не вдалось, що свідчить про факт неповноти проведення досудового розслідування. Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку встановленого ст. 92 КПК України. Прокурор не зважаючи на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , яка є матір`ю зниклої ОСОБА_5 стверджувала про те, що згідно висновку експерта № 20-344 від 14 серпня 2012 року в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що надані на експертизу кісткові рештки належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі, хоча згідно постанови про ексгумацію трупа від 6 листопада 2013 року та протоколу огляду трупа, пов`язаного з ексгумацією від 22 листопада 2013 року було проведено ексгумацію трупа № 2017/2 невстановленої жінки з місця її поховання на Північному цвинтарі в с. Літки Броварського району Київської області. Крім того, потерпіла повідомила, що труп невстановленої жінки № 2017/2 за зовнішніми та характерними ознаками був схожий на її зниклу доньку, але в той же час з довідки про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва від 13 жовтня 2009 року не вбачається що на ділянці АДРЕСА_2 , де було проведено ексгумацію, проведено поховання саме даної невстановленої особи.

Перед направленням справи до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження органом досудового розслідування не проведено слідчих (розшукових) дій, результати яких переконливо свідчили б про вичерпання можливостей досягнути мети кримінального провадження та встановити особу винного.

Суд вважає, що розслідування у цій справі не було ретельним, необхідно провести подальші процесуальні та слідчі дії, оскільки закриття провадження без достатньо обґрунтованого висновку про неможливість встановлення винної особи може свідчити про неефективність розслідування державою обставин зникнення доньки потерпілої.

За таких обставин, в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 284, 309, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000160 від 20 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 09 год 30 хв. 28 лютого 2020 року.

Суддя