ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/446/20 Справа № 206/6687/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року, якою в задоволенні подання начальника Державної установи Ігренського виправного центру №133 стосовно ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року було відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Ігренського виправного центру №133 стосовно ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що
засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в установі з 20.03.2019 року, має позитивну характеристику, 1 заохочення, працевлаштований по благоустрою за власним бажанням на добровільній основі, адміністрація установи вважає, що він твердо став на шлях виправлення, у червні 2019 року працював на контрагентському об`єкті ТОВ Сонячне, надано гарантійний лист від ФОП ОСОБА_9 про можливість працевлаштування ОСОБА_7 у разі заміни невідбутої частини покарання, окрім того зазначені вище дані ще не свідчать про стабільність поведінки засудженого, та про те, що останній довів те, що став на шлях виправлення під час відбування покарання у виді обмеження волі, а дотримання правил внутрішнього розпорядку установи та вчасне прибуття до установи для відбуття покарання є його прямим обов`язком, а не досягненням і безсумнівним показом того, що він став на шлях виправлення.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений став на шлях виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити подання начальника Державної установи Ігренського виправного центру №133 стосовно ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді обмеження волі більш м`яким виправними роботами.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник ОСОБА_8 вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги в достатній мірі те, що ОСОБА_7 за час перебування в установі зарекомендував себе позитивно, від відбування покарання не ухилявся, з`явився до установи у призначений строк, залучався до робіт та до праці ставився сумлінно та відповідально. В колективі засуджений підтримує рівні стосунки позитивної спрямованості, з представниками адміністрації спілкується коректно, ввічливо, дотримується тактовності у спілкуванні, своє місце утримує в чистоті, охайний в зовнішньому вигляді, врівноважений, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання.
Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_7 має намір працевлаштуватись і ФОП ОСОБА_9 листом підтвердив можливість працевлаштування засудженого на посаду водія та гарантує відрахування у дохід держави відсоток, встановлений судом. Вироком суду частково задоволений цивільний позов потерпілої та стягнуто з ОСОБА_7 шкоду. Наразі шкода не відшкодована в повному обсязі, однак в результаті пом`якшення невідбутої частини покарання у ОСОБА_7 з`явиться об`єктивна можливість працювати та відшкодовувати шкоду.
Також вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що покарання засудженому призначено ближче до мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, хоча санкція вказаної норми передбачає і більш суворий розмір обмеження волі та більш суворе покарання позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_8 вважає, що своєю сумлінною поведінкою засуджений довів, що він твердо став на шлях виправлення, однак вказані обставини не враховані судом першої інстанції та їм не надано належної правової оцінки.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисник та засуджений підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як слідує зі змісту роз`яснень вищевказаної постанови, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 82 КК України і призначення йому більш м`якого покарання є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання з 20.03.2019 року, характеризується позитивно, має 1 заохочення (08.10.2019 року), стягнень не має, працевлаштований по благоустрою установи за власним бажанням на добровільній основі, приймає участь у програмі диференційного виховного впливу Повернення, у червні 2019 року працював на контрагентському об`єкті ТОВ Сонячне, надано гарантійний лист від ФОП ОСОБА_9 про можливість працевлаштування ОСОБА_7 у разі заміни невідбутої частини покарання.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм дана належна оцінка, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений не повною мірою довів своє виправлення та його поведінка не є достатньо сумлінною, а отже його повне виправлення на теперішній час ще не доведено.
Доводи захисника ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам являються безпідставними, як і твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини справи. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.
Сам факт, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання з 20 березня 2019 року має лише одне заохочення за зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці не може свідчити, що він став на шлях виправлення.
Щодо наявності гарантійного листа від ФОП ОСОБА_9 щодо можливості працевлаштування засудженого у разі заміни невідбутої частини покарання, то дані обставини самі по собі не впливають у даному випадку на рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року, якою було відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Ігренського виправного центру №133 стосовно ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4