Єдиний унікальний номер 205/1162/19
Провадження № 1-кп/205/211/20
У Х В А Л А
29 квітня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні № 0002864 і № 0000335 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ризики, які послужили підставою для обрання йому саме такого запобіжного заходу не змінилися, окрім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_3 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.
Крім того, в судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ризики, які послужили підставою для обрання йому саме такого запобіжного заходу не змінилися, окрім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність прокурором зазначених ризиків. Просив суд обрати відносно них інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали думку свого захисника та просили суд обрати відносно них інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Вислухавши клопотання прокурора, думку обвинувачених, їх захисника, дослідивши їх доводи і обґрунтування, приходить до наступного висновку.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Так, як вбачається з матеріалів обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, документи в підтвердження позитивної репутації обвинуваченого останнім не надано, офіційного місця реєстрації проживання немає. Також, на розгляді в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.187 КК України, що свідчить про схильність ОСОБА_3 до вчинення злочинів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення, при цьому вважає доведеним існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, та які на теперішній час залишаються актуальними, а саме, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, які на теперішній час ще не допитані, вчинити інші злочини.

Оцінюючи в сукупності відносно обвинуваченого всі обставини, зазначені в ч.1.ст. 178 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2020 року було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого збігає 07.05.2020 року.

Статтею 177 КПК України визначені мета застосування запобіжного заходу та підстави застосування такого. Окрім того, статтею 178 КПК України визначені обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу.

Всі ці обставини, в сукупності, протягом тривалого часу, враховувалися судом при вирішенні питання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Запобіжний захід, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме, тримання під вартою, в розумінні ст.173 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд погоджується з позицією сторони захисту, що прокурором тривалий час не здійснено заходів для забезпечення розгляду кримінального провадження, а саме, не з`являються в судові засідання потерпілий та свідки.

Крім того, згідно обвинувального акту, окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинувачення пред`явлено до ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, якого тривалий час не може бути доставлено до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки останній перебуває в іншій області та перераховується за іншим судом. У зв`язку з чим, на даний час не представляється можливим об`єднати в одне провадження об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з чим порушуються строки розгляду справи.
У зв`язку з викладеним вище, суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою понад 1 рік поспіль, що з огляду на практику Європейського Суду не може бути визнано розумним строком.

При цьому, Європейський Суд з прав людини свій підхід до розгляду питання доцільності продовження строків тримання особи під вартою протягом судового розгляду ґрунтує на презумпції, що з перебігом ефективного розгляду справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави подальшого втручання у право на свободу особи.

При тому, що главою 18 КПК України передбачено, що незалежно від стадії судового розгляду обов`язок доказування щодо необхідності застосування конкретного запобіжного заходу, наявності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу покладається саме на прокурора.

Крім того, суд, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до п.47 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 року у справі «Болдирєв проти України» викладені висновки про те, що, згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення волі, і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. На таку ж позицію ЄСПЛ вказував і в рішеннях у справах «Яблонський проти Польщі» та «І. А. проти Франції».

Суд також вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення, сама по собі, не може слугувати виправданням та обґрунтуванням тривалого періоду утримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, а саме, з березня 2019 року. На це посилається у своєму рішенні і ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії» вкотре нагадавши, що лише сам по собі факт обвинувачення особи у вчиненні тяжкого злочину не може бути підставою для тримання особи під вартою у період проведення судового розгляду.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації, проживав до затримання разом з матір`ю, під вартою перебуває з березня 2019 року, що, на думку суду, є достатнім строком для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене та зазначені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що прокурором недостатньо доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а також те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, тому суд вважає можливим обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки продовжує існувати ризик переховування від суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.110, 177, 182, 183, 217, 334, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 26 червня 2020 року включно.
У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу задовольнити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк судового розгляду, але не більше 60 днів до 24-00 години 26 червня 2020 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1.Не відлучатися цілодобово з постійного місця проживання, що знаходиться для обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.
2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.
3. Повідомляти прокурора, суд про зміну місця фактичного проживання.
Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , негайно звільнити з-під варти в залі суду.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Новокодацькому ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1