Справа № 182/398/18
1-кп/214/364/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

за участю захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

за участю обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001896 за обвинуваченням ОСОБА_10 за ст.ст. 257, 187 ч.4, 115 ч.2 п.1,6, 289 ч.3, 185 ч. 5, 263 ч. 1 КК України, обвинуваченого ОСОБА_11 за ст.ст. 257, 187 ч.4, 185 ч.5, 289 ч.3 КК України, ОСОБА_12 . за ст.ст. 257, 187 ч.4, 15 ч.2 ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3, 263 ч. 1 КК України, ОСОБА_13 за ст.ст. 257, 187 ч.4, 289 ч.3, 185 ч. 5 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В ході судового засідання при обговоренні питання про доцільність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 під вартою.

В обґрунтування клопотань зазначив наступне. ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. Наполягає, що причетність ОСОБА_10 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_10 Орджонікідзевським міським судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався. Вказує, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_10 та у ході продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Зазначає, що, ОСОБА_10 може переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки до моменту затримання постійного джерела доходів не мав, іншою суспільно корисною працею не був зайнятий, не мав ніякого іншого громадського навантаження, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів, з метою отримання матеріальних цінностей, необхідних для проживання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказує, що застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_10 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_10 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Зазначає, що ОСОБА_10 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, тобто останній створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Вважає, що враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_10 , зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання проте. Чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014).

ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. Вказує, що причетність ОСОБА_12 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_12 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався Орджонікідзевським міським судом та Апеляційним судом Дніпропетровської області. Вважає, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_12 та у ході неодноразового продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Наполягає, що ОСОБА_12 може: переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою отримання матеріальних цінностей, оскільки вищевказані злочини вчинив саме з такою метою; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказує, що застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_12 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_12 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Вказує, що ОСОБА_12 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, а тому останній створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_12 , зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_12 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання проте. Чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014).

ОСОБА_13 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Вказує, що причетність ОСОБА_13 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_13 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою який у подальшому продовжувався. Зазначає, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_13 та у ході продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та не має дружини, дітей, інших непрацездатних осіб на утриманні, тобто міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати його не покидати обраного ним місця проживання або території України продовжують існувати. Наполягає, що ОСОБА_13 може: переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі; вчинити інше кримінальне правопорушення з метою отримання матеріальних цінностей; перешкоджати кримінальному провадження іншим чином.Вважає, що застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_13 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_13 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Зазначає, що ОСОБА_13 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, тому останній створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_13 зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання проте. Чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014).

Зазначає, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Вказує, що причетність ОСОБА_11 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_11 Орджонікідзевським міським судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався Апеляційним судом Дніпропетровської області. Наполягає, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_11 та у ході продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Зазначає, що ОСОБА_11 може: переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений до моменту затримання постійного джерела доходів не мав, іншою суспільно корисною працею не був зайнятий, не мав ніякого іншого громадського навантаження, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів, з метою отримання матеріальних цінностей, необхідних для проживання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказує, що зміна на теперішній час запобіжного заходу на більш м`який є недоцільним, оскільки: застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_11 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_11 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Зазначає, що ОСОБА_11 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, а тому останній створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_11 , зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання проте. Чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014).

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою, заперечує проти клопотань про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачені, їхні захисники, кожний окремо, заперечують проти продовження строку тримання під вартою.

При цьому обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що має дружину, 4 дітей, не судимий, вплинути на свідків не може, тривалий час тримається під вартою. Просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_11 пояснив, що доказів його причетності до злочину та зазначених прокурором ризиків, не мається. Також пояснив, що понад два роки тримається під вартою, характеризується позитивно, не буде перешкоджати суду, ухилятися від суду. Він працював, його мати хворіє та потребує допомоги. Також просить врахувати практику Європейського суду.

Обвинувачений ОСОБА_12 просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

ОСОБА_13 також висловив думку про можливість зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 має дружину, 4 дітей, не судимий, вплинути на свідків не може, тривалий час тримається під вартою. Просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 зазначила, що зазначені прокурором ризики ґрунтуються на припущеннях, вважає за можливе змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_8 зазначив, що згоден з позицією ОСОБА_12 .

Захисник ОСОБА_9 зазначив, що підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_13 не мається, прокурором не надано доказів наявності ризиків.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Згідно ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відносно кожного з обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначений під час досудового розслідування судом строк тримання обвинуваченого під вартою, був продовжений судом до 23 березня 2020 року. До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим.

ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_14 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. При цьому суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, має дружину та дітей та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 15 ч.2 ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3, 263 ч. 1 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_12 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має родину та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 289 ч.3, 185 ч. 5 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_13 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. Враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, не працює та вважає, суд вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 185 ч.5, 289 ч.3 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_11 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

Думку обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає необґрунтованою. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає необґрунтованою. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Думку обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає необґрунтованою. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Думку обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника про зміну запобіжного заходу, суд вважає необґрунтованою. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою кожному з обвинувачених належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 15 травня 2020 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 15 травня 2020 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 15 травня 2020 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 15 травня 2020 року.

У задоволенні клопотань захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу на протязі семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_15