ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Cправа № 653/3149/15-к
Провадження: 11-сс/819/1/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала про арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
іменем України
20 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника компанії «КОМБЕСТ СЕРВІСІЗ ЛТД» - адвоката ОСОБА_7 ,

представника ТОВ «КГ`Гектар-Херсон» - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0001583 за клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням в якому просив: винести ухвалу про арешт майна у кримінальному провадженні №0001583, а саме на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «Енергія» () та нерухоме майно за адресами: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, 38, та Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, 44, шляхом накладення арешту та забороною проведення будь-яких реєстраційних дій.
Вищевказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.

В клопотанні про поновлення строку прокурор зазначає, що апеляційну скаргу на оскаржуване рішення, було направлено, згідно із реєстром відправлень, 18.11.2019 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи зазначені обставини вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому просить його поновити.

Не погодившись із зазначеною ухвалою прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, фактичним обставинам справи.

Апелянт наголошує, що слідчим суддею необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, оскільки слідчий суддя вийшов за межі обставин, що мають бути досліджені на стадії розгляду такого клопотання та надав правову оцінку доказам та складу кримінального правопорушення.

Також, апелянтом зазначено, що докази, які надані суду, вказують на намагання ТОВ «КГ «Гектар - Херсон» та інших невстановлених осіб вжити заходів направлених на знищення, приховування майна, а саме поділ(дроблення) земельної ділянки на декілька кадастрових номерів, а тому прокурор стверджує, що у відповідності ст. 170 КПК України наявні підстави для накладення арешту на вказане майно.
Зважаючи на викладене, просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні під 0001583.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та представника компанії «КОМБЕСТ СЕРВІСІЗ ЛТД» - адвоката ОСОБА_7 , які наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, представника ТОВ «КГ`Гектар-Херсон» - адвоката ОСОБА_8 , в судових дебатах сторони залишились на висловлених позиціях, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня його проголошення, крім того положеннями ч.3 ст. 395 КПК України зазначено, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме наданого реєстру відправки кореспонденції, прокурором дійсно було подано апеляційну скаргу 18.11.2019 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Зазначені в клопотанні обставини знайшли своє підтвердження, а тому колегія суддів визнає їх поважними, що є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Так, частиною 1 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7) ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.170 КПК України-ст.173 КПК України.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. З ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів наданих суду, 18 жовтня 2019 року до Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення від представника Компанії «Комбест Сервісіз ЛТД» за фактом заволодіння корпоративними правами Компанії «Комбест Сервісіз ЛТД» у статутному капіталі ТОВ «ОК «Енергія» та в подальшому нерухомим майном вказаного підприємства третіми особами.
За вказаним фактом СВ Генічеського ВП внесено відомості до ЄРДР за №0001788 за ч. 1 ст. 190 КК України.
Окрім цього, слідчим відділом здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001583 зареєстровано СВ Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області 05 серпня 2015 року на підставі заяви фінансового директора ТОВ «ОК «Енергія» ОСОБА_9 від 05 серпня 2015 року про те, що невстановлені особи самовільно, намагаються заволодіти майном, фінансовими та установчими документами підприємства.
05 листопада 2019 року вказані кримінальні провадження об`єднано в одне провадження під загальним номером № 0001583 за ч. 1,4 ст. 190 КК України
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом положень ч. 1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна, доказів розміру шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, доказів самого факту завдання шкоди ї розміру цієї шкоди, а також наявності цивільного позову.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановивши зазначені обставини, перевіривши обґрунтованість доводів клопотання слідчого про необхідність арешту вилученого майна, та врахувавши положення ч.2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства і доводи апеляційної скарги з цього приводу їх не спростовують.

Стан доказів, що вказують на вчинення злочинів, а також на наявність підстав вважати, що майно, яке було вилучене має ознаки, передбачені ст. 98 КПК України, є достатнім для застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зазначені докази були предметом належної перевірки слідчого судді.

Однак зазначених вимог при зверненні із клопотанням дотримано не було.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. На даному етапі провадження до завдань суду не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб, що на думку колегії суддів було дотримано, а тому слідчим суддею вірно зроблено висновок, щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання слідчого, з підстав його необґрунтованості.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав, у даному випадку, як про те зазначає прокурор, відповідно до вимог КПК України являється недопустимим.

Так, доводи апеляційної скарги, містить посилання на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28 січня 2019 року, якою позов Компанії Комбест Сервізіс ЛТД задоволено, рішення щодо зміни реєстраційних змін скасовано. Однак, вищевказана постанова скасована 18 квітня 2019 року постановою Верховного Суду та справа направлена на новий судовий розгляд до Господарського суду Херсонської області, а тому всі реєстраційні дії внесені 06 лютого 2019 року на підставі постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28 січня 2019 року скасовані 03 травня 2019 року на підставі постанови Верховного Суду від 18 квітня 2019 року.
Враховуючи викладене, посилання прокурора на те, що представники ТОВ «Консалтингова група «Гектар-Херсон» та інші невстановлені особи вживають заходи спрямовані на приховування незаконного набуття права власності на спірне нерухоме майно, шляхом його виділення, дробління земельної ділянки на декілька кадастрових номерів, незважаючи на вищевказане рішення суду, не відповідає дійсності.
Крім того, слідчим суддею вірно зазначено, що така позиція клопотання є необґрунтованою з тих підстав, що останні правочини по відчуженню спірного майна відбувалися ще в 2017 році, а основна частина майна так і залишилася у власності ТОВ «ОК «Енергія».
Відповідно до вимог ч.2 п.5 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя, оцінивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про те, що накладення арешту на майно в даному випадку являється невиправданим обмеженням майнових прав суб`єктів господарювання та може призвести до перешкоджання в його правомірному здійсненні та завданні збитків.

Отже, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді є обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим, колегія судді не вбачає підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги.

Інші обставини на які посилається в апеляційній скарзі прокурор були відомі слідчому судді при ухваленні оскаржуваного рішення та з урахуванням зазначених обставин було постановлене відповідне судове рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які стали б безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення колегія судді не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 171-174,404,407,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити прокурору строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001583 від 05.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,4 ст.190 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Секретар судового засідання ОСОБА_10 .
20.01.2020 року