Справа № 202/519/20
Провадження № 1-кп/202/203/2020
УХВАЛА

24 березня 2020 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Індустріального районного суду м.Дніпропетровська клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у кримінальному провадженні №0000218 від 07 березня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.191 КК України -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 07 березня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 27 березня 2020 року включно.

У судовому засіданні прокурор, в порядку ст.331 КПК України, просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, посилаючись на ризики, передбачені п.п.1-4 ч.1 ст.177 КПК України. В обґрунтування клопотання зазначив, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Вказані обставини обумовлюють ризик (у виді можливості ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ) переховуватись від органу досудового розслідування та суду (шляхом виїзду за межі України (або в межах України) з метою уникнення кримінальної відповідальності та бути підданим справедливому покаранню. Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які використовувалися учасниками злочинної групи при підготовці до вчинення злочину, безпосередньої реалізації алгоритму злочинних дій щодо заволодіння групою осіб трубами безшовними обсадними, а також задля маскування злочинної діяльності та надання їй зовнішніх ознак легітимності, прокурор обґрунтовує специфікою вчинення злочину, шляхом зловживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як службовими особами підприємства, своїм службовим становищем, які, відповідно до своїх посадових інструкцій наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями. Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні прокурор також обґрунтовує способом вчинення злочину, враховуючи той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 займали керівні посади на підприємстві та здійснювали вплив на осіб із числа працівників заводу, причетних до вчинення кримінального правопорушення. З огляду на призначену у кримінальному провадженні додаткову судову економічну експертизу прокурор також вважає, що існує ризик позапроцесуального впливу обвинувачених на осіб, які мають спеціальні знання у певній галузі та проводять відповідні експертні дослідження та можливість іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Виходячи з того, що злочин, інкримінований ОСОБА_9 та ОСОБА_7 носить матеріальний характер і корисливий мотив, та полягає у нанесенні юридичній особі збитків у сумі 6 859 185,50 грн., скоєний у складі групи осіб із розподілом ролей і функцій їх учасників; вказаний злочин має суспільний резонанс, оскільки пов`язаний із використанням службовою особою підприємства свого службового становища та зловживання ним як способом заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, прокурор вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 повинен забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покладених на них процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора щодо продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що прокурором не були доведені ризики на які він посилається у своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу. Крім того заявили клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце помешкання та місто реєстрації.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що прокурором не були доведені ризики на які він посилається у своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу. Крім того заявили клопотання про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу на менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Крім того зазначили, що стан здоров`я ОСОБА_9 погіршується, але належна медична допомога, в умовах СІЗО, йому не надається.

Суд, вислухавши думки учасників судового засідання приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує,змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк,що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою,якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 27 березня 2020 року включно.

Мотивуючи клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначає, що ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, після обрання відносно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали.

Суд погоджується з прокурором та представником потерпілого, що ризики, наведені прокурором та передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України та обґрунтовані ним у судовому засіданні, наразі не можна повністю виключити. Одночасно суд звертає увагу на ту обставину, що суду не наведено фактів ухилення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не наведено нових ризиків, передбачених ст.177 КПК України, крім тих, що раніш враховувалась судом при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, що само по собі не виключає існування таких ризиків з огляду на майбутнє.

Водночас, суд звертає увагу на те, що ризики передбачені п.п.2,4 ч.1 ст.177 КПК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки прокурором не було надано будь-яких доказів щодо існування можливості з боку обвинувачених знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 переховуватись від суду, шляхом виїзду за межі України (або в межах України), з метою уникнення кримінальної відповідальності та бути підданим справедливому покаранню існує, оскільки останні обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.
При цьому суд також зважає на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на експертів та свідків з боку обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, теж продовжує існувати, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 займали керівні посади на підприємстві та здійснювали вплив на осіб із числа працівників заводу, причетних до вчинення кримінального правопорушення. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи. Допит свідків судом ще не розпочато.

При вирішенні клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу судом також враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України. Даних про те, що ОСОБА_9 , за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО, судом не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у разі зміни їм запобіжного заходу, можуть переховуватися від суду, перешкоджати розгляду справи по суті.

Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку та дотримання покладених на них процесуальних обов`язків.

У суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України та забезпечити їх належну поведінку.

Аналізуючи наведене, з метою захисту суспільного інтересу, з урахуванням обставин справи та осіб обвинувачених, колегія суддів вважає доцільним продовжити дію зазначеного запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, відповідно до ст.197 КПК України, на 60 днів.

З урахуванням вищезазначеного клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та їх захисників задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення ч.3 ст.183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , розмір завданої майнової шкоди, наявності вищезазначених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір застави у розмірі, який перевищує 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у розмірі 2 027 000 грн., оскільки застава у менших розмірах не здатна забезпечити виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст.ст.178,197,331,372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 22 травня 2020 року включно.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 22 травня 2020 року включно.

Визначити відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожному окремо, заставу у розмірі 2 027 000 (два мільйони двадцять сім гривень) грн. 00 коп.

У випадку внесення обвинуваченими ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожним окремо, встановленої застави у розмірі 2 027 000 (два мільйони двадцять сім гривень) грн. 00 коп., вважати, що до них обрано запобіжний захід у вигляді застави із покладенням наступних обов`язків:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або перебування та/або місця роботи;

4) утримуватися від будь-якого спілкування з обвинуваченими та свідками по кримінальному провадженню;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свого паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України роз`яснити обвинуваченим наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

У задоволенні клопотання ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та їх захисників про зміну запобіжного заходу відмовити.
Начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» забезпечити надання ОСОБА_9 належної та своєчасної медичної допомоги, зокрема в частині забезпечення регулярного медичного нагляду за станом здоров`я ОСОБА_9 , проведення медичного обстеження та забезпечення відповідного лікування.
Ухвала підлягає оскарженню на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 року до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3