Дата документу 18.03.2020 Справа № 937/1258/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/304/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/1258/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненням до неї прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року частково задоволено клопотання слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_9 та накладений арешт на вилучений 14 лютого 2020 у ході огляду місця події велосипед ARDIS жовтого кольору, який наразі перебуває на зберіганні в приміщенні управління ТУ ДБР у м. Мелітополі по вул. Індустріальній, 89, з передачею його на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі з доповненням до неї прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити в повному обсязі та накласти арешт на велосипед ARDIS жовтого кольору, шляхом заборони його розпорядження, відчуження та користування, та зобов`язати власника арештованого майна ОСОБА_6 надати слідчому, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, доступ до велосипеду ARDIS жовтого кольору.

Апелянт посилається на те, що призначені органом досудового розслідування експертизи не можуть бути проведені, оскільки на неодноразові вимоги слідчих, доступ до велосипеду власником не надається, а слідчий суддя дійшов хибного висновку про відсутність підстав вчинення ОСОБА_6 дій щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження арештованого майна, що, в свою чергу, суттєво перешкоджає проведенню подальшого досудового розслідування та встановленню всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, знаходиться кримінальне провадження, внесене 14 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 14 лютого 2020 року о 07 годині 06 хвилин працівник правоохоронного органу ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом Шевроле Авео державний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на перехресті вул. Сєдова та вул. Брянській у м. Запоріжжі, в порушення правил безпеки дорожнього руху, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

14 лютого 2020 року під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди велосипед ARDIS жовтого кольору було вилучено та поміщено на майданчик тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області за адресою: вул. Космічна, 140 у м. Запоріжжі. Вказаний велосипед ARDIS жовтого кольору було вилучено у власника велосипедиста, що постраждав внаслідок ДТП ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

17 лютого 2020 року слідчий Першого СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час огляду місця події.

Частково задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на майно, слідчий суддя послався на те, що зазначений у клопотанні велосипед ARDIS жовтого кольору, відповідно до ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, отже на це майно необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження цього речового доказу. При цьому, слідчий суддя дійшов висновку про можливість передачі цього майна на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку колегії суддів, приймаючи рішення про накладення арешту на зазначене вище майно, слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вилучений велосипед ARDIS жовтого кольору, що належить ОСОБА_6 , з чим погоджується й колегія суддів.

Разом з цим, колегія суддів вважає неспроможними доводи слідчого судді в частині передачі зазначеного майна на відповідальне зберігання ОСОБА_6 за місцем проживання останнього, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 20 постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Отже, вирішуючи питання про накладення арешту на майно одночасно з питанням про передачу цього майна на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , слідчий суддя вийшов за межі розгляду питання про арешт майна, оскільки рішення щодо речових доказів не є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто, перебуває поза межами положень не тільки глави 17 КПК України, яка регулює питання арешту майна, а й розділу II цього Кодексу, яким визначено заходи забезпечення кримінального провадження та підстави їх застосування.

Виходячи з викладеного вище, зазначених вимог КПК України та постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року, колегія суддів вважає необґрунтованою і заявлену прокурором в апеляційній скарзі вимогу про зобов`язання власника арештованого майна ОСОБА_6 надати слідчому, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, доступ до велосипеду ARDIS жовтого кольору, у зв`язку з чим, доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги.

За значених вище обставин, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненням до неї прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі та накласти арешт на велосипед ARDIS жовтого кольору, шляхом заборони його розпорядження, відчуження та користування.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: