Справа № 676/2065/20
Провадження № 1-кс/676/630/20
УХВАЛА
14 травня 2020 року м. Кам`янець-Подільський

Слідчий суддя Кам`янець-Подiльського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , захисника-адвоката ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши скаргу на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання, -

встановив:
Представник скаржника, адвокат ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання.

В обґрунтування скарги зазначає, що постановою слідчого СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 30 квітня 2020 року у безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення та відмовлено у призначенні товарознавчої експертизи. Слідчий постанову не мотивував, обмежився тим, що відповідно до доручення прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 досудове розслідування завершене і ним здійснюється надання доступу до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження, що унеможливлює здійснення дій зазначених у клопотанні. З цих підстав, на думку слідчого, клопотання не підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 110,220 КПК України. З даною постановою слідчого захисник не погоджується, оскільки вона винесена всупереч вимогам КПК України, є незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.

В судовому засіданні, представник скаржника, адвокат ОСОБА_3 доводи скарги підтримав.

Прокурор вважав, що слідчий суддя не вправі розглядати вказану скаргу захисника поза межами строків досудового розслідування.

Слідчий суддя вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Слідчим ОСОБА_5 розслідується кримінальна справа за фактом зіткнення 27 травня 2017 року на станції Нігин ПЗЗ маневрового локомотиву та пасажирського потягу №139. 27 квітня 2020 року захисником подано клопотання про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення та призначення товарознавчої експертизи (т.4 а.с.255-256).

Згідно ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Статтею 303, ч.1 п.7 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником. Відповідно до ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора в порядку, передбаченому КПК. Згідно п.17 ч.1 ст. 7 КПК України, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є загальною засадою кримінального провадження, а зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам. Прокурор безпідставно вважає, що слідчий суддя не вправі розглядати подібні скарги, його позиція суперечить вимогам п.17 ч.1 ст.7; ч.6 ст. 9; ст. 24 КПК України.

Доводи прокурора про необхідність закриття провадження за скаргою не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 304, 305 КПК України, якими врегульовано право на повернення скарги, відмову у відкритті та закритті провадження за скаргою. Твердження прокурора про те, що досудове слідство завершено, а тому слідчий суддя не вправі слухати скаргу, не ґрунтується також на вимогах п.5ч.1 ст.3; ч.4 ст. 110 КПК України. Так, діюче кримінально процесуальне законодавство передбачає, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР (ч.2ст. 214 КПК). При цьому, згідно ч.4ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Отже, діючим КПК чітко визначено, що досудове розслідування завершується складенням обвинувального акту, а не повідомленням про завершення слідства. Аналогічне слідує і з вимог норми п.5 ч.1 ст. 3 КПК України, яка передбачає, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Викладені норми, кореспондуються зі змістом ст. 283 КПК України, у якій відображено перелік форм закінчення досудового розслідування, серед яких є і така форма, як завершення слідства, шляхом звернення до суду з обвинувальним актом. При цьому, ніким не заперечується, що згідно ч.1 ст.290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити учасників про завершення досудового розслідування та надати доступу до матеріалів досудового розслідування. Водночас, саме по собі повідомлення про завершення слідства не є формою завершення досудового розслідування, а тому і не може свідчити про безумовне припинення досудового розслідування, адже за наявності підстав, досудове слідство може відновлюватись, його строки можуть продовжуватись.

З наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження ЄРДР № 0000434 у 4-х томах слідує, що обвинувальний акт у провадженні не складено, а тому слідчий суддя позбавлений права вважати, що досудове слідство безповоротно завершено і сторона захисту, нібито, не вправі оскаржувати рішення і бездіяльність слідчого чи прокурора.

Згідно ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної , 2) мотивувальної , 3) резолютивної частин. Мотивувальна частина повинна містити : зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, а у резолютивній частині зазначаються відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; можливість та порядок оскарження постанови, та інше.

Ці вимоги закону слідчий проігнорував, він не мотивував своє рішення, а обмежився тим, що нібито, слідство завершено і захисник не має права подавати йому клопотання. Такі мотиви слідчого не стосуються предмету заявленого захисником клопотання, по суті, слідчий поза увагою залишив клопотання захисника, надав йому необґрунтовану відписку невірно посилаючись на процесуальні перешкоди у вирішенні клопотання захисту.

Так, документально підтверджується, що 27 квітня 2020 року слідчому ОСОБА_5 подано клопотання про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення та призначення товарознавчої експертизи (т.4 а.с.255-256). Постановою від 30 квітня 2020 року слідчий ОСОБА_5 безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту, зазначивши, що досудове розслідування завершене і, відповідно до доручення прокурора, ним здійснюється надання доступу до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження, що унеможливлює здійснення дій зазначених у клопотанні (т.4а.с.253).

Мотиви і рішення слідчого є невірними, слідчий зобов`язаний був вирішити клопотання захисника по суті. Приймаючи рішення про скасування постанови слідчого, слідчий суддя виходить з того, що є всі правові підстави для часткового задоволення клопотання захисника в частині призначення експертизи або витребування належних документів для встановлення шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням. Матеріали справи свідчать, що збитки слідчими органами встановлені неналежно, а долучена інформація без первинних бухгалтерських документів є сумнівною (т.4а.с.93), такою, що не відображає які складові утворюють матеріальні збитки 937111, 22 грн., адже в цю суму може входити і втрачена вигода і інші суми, які зазнав господарюючий суб`єкт, що не є ідентичним шкоді яка спричинена кримінальним правопорушенням. Водночас, ОСОБА_6 , яка офіційно залучена слідчим, як представник потерпілого АТ «Укрзалізниця» РФ «ПЗЗ» під час допиту (т.4а.с.144) повідомила про зовсім інші матеріальні збитки, зазначивши, що внаслідок зіткнення пасажирського і маневрового поїздів, матеріальні збитки складають : по локомотивному господарству 457937,48 грн.; по господарству сигналізації та зв`язку 2227,20 грн.; по колійному господарству 10110,30 грн.; по відбудовчих роботах 229121,48 грн.; по вагонному господарству 79127,13 грн.; тобто, загальною сумою 778523, 59 грн. При цьому, ОСОБА_6 зазначила слідчому, що шкода спричинена по регіональній філії «Пасажирська компанія» буде надана лише після складання акту ф. ВУ-25п про пошкодження та відновлення пошкоджених вагонів. Отже, представник потерпілого ОСОБА_6 не надала документів, що підтверджує розмір шкоди. Відповідно до п.6 ч.2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди. Слідчий цих вимог закону не дотримався і відмовив у обґрунтованому клопотанні захисника.

Підозрюваній ОСОБА_7 інкриміновано вчинення матеріального складу злочину, передбаченого ч.2ст. 276 КК України, з кваліфікуючою ознакою «діяння, що заподіяло велику матеріальну шкоду» у розмірі 973111, 22 грн. (т.4а.с.150-153). Велику матеріальну шкоду становлять вартість знищених транспортних засобів чи витрати на ремонт пошкоджених, вартість інших знищених або пошкоджених матеріальних цінностей, витрати на відновлення руху, витрати на компенсацію за порушення невиконання умов договорів перевезення пасажирів і вантажів, відшкодування особам, які потерпіли внаслідок аварії чи катастрофи, екологічна шкода тощо. Змістом цієї ознаки охоплюється лише пряма дійсна шкода. Велика матеріальна шкода поняття оціночне. Проте шкода для визнання її великою має бути, принаймні, не меншою, ніж, наприклад, шкода, визначена великою у КК стосовно злочинів проти власності, критерії якої закріплено в примітці 3 до ст.185 (шкода, яка перевищує в 250 разів і більше разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину). Очевидно, що для кваліфікації дій підозрюваної ОСОБА_7 за ч.2 ст. 276 КК України, за ознакою «діяння, що заподіяло велику матеріальну шкоду», вирішальне значення має розмір шкоди. Положення п.6 ч.2 ст.242 КПК спрямовано насамперед на забезпечення: правильності кваліфікації кримінального правопорушення (за умови, що розмір шкоди є ознакою складу злочину або кваліфікуючою ознакою); повноти досудового розслідування (оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є елементом предмета доказування); достовірності інформації, яка відображується в підсумкових рішеннях стадії досудового розслідування (згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням). За змістом ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. За своєю суттю та змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення кримінальними процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК. Особливістю норми п. 6 ст. 242 КПК щодо обов`язковості призначення експертизи є також те, що цей імперативний припис має застосовуватися у провадженнях про кримінальні правопорушення, які мають матеріальний склад злочину, тобто містять суспільно небезпечні наслідки, які можливо обчислити у вигляді збитків або шкоди.

Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

Таким чином, слідчий безпідставно відмовив захиснику у проведенні експертизи, шкоди спричиненої злочином не встановив, у матеріалах кримінального провадження відсутні категоричні і належні та допустимі докази про таку шкоду, а тому слідчий зобов`язаний був провести експертизу, або долучити документи потерпілого про таку шкоду.

Згідно ст. 307 КПК України, слідчий суддя вправі скасувати рішення слідчого і зобов`язати його вчинити певну дію .

Вирішуючи клопотання, слідчий міг його задоволити і призначити експертизу, а також вправі був частково його задоволити і долучити до матеріалів кримінального провадження належні і допустимі докази - документи , які б підтверджували розмір шкоди спричинений кримінальним правопорушенням. Таким чином, слідчого слід зобов`язати вчинити одну з вказаних дій.

Правових підстав зобов`язання слідчого вчинити перекваліфікацію дій підозрюваної у слідчого судді немає. З цих підстав слідчий суддя частково задовольняє скаргу захисника.

Одночасно, з досліджених у суді матеріалів слідує, що витяг з ЄРДР (т.1а.с.2) не підписаний реєстратором керівником слідчого підрозділу. Більше того у кримінальному провадженні з 27 травня 2017 року до січня 2020 року, всупереч вимогам ст.37 КПК України, керівництвом місцевої прокуратури у справі не визначався прокурор, і лише 14 січня 2020 року заступник керівника місцевої прокуратури ОСОБА_8 прийняв рішення (постанову) призначити у провадженні групу прокурорів, а 10 лютого 2020 року керівник прокуратури ОСОБА_9 виніс аналогічну постанову включивши до групи прокурорів заступника ОСОБА_8 (т.4а.с.67-70). Тобто, згідно наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження у 4-х томах, процесуальне керівництво у кримінальному провадженні з травня 2017 по січень 2020 не здійснювалось, процесуального прокурора не було визначено, будь-які інші постанови про призначення прокурора чи групи прокурорів у матеріалах відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 306, 307 КПК України, слідчий суддя
постановив:
Задоволити частково скаргу захисника - адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 .

Скасувати постанову старшого слідчого СВ Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 30 квітня 2020 року у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000434 про відмову в задоволенні клопотання захисника.

Зобов`язати старшого слідчого СВ Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 вчинити одну з дій : призначити у кримінальному провадженні ЄРДР №0000434 від 27 травня 2017 року експертизу з метою визначення розміру шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, або долучити до матеріалів кримінального провадження документи, які підтверджують розмір шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали оголосити 19 травня 2020 року о 8 год. 20 хв.

Слідчий суддя
Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1