Справа № 495/732/20
№ провадження 1-кс/495/466/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2020 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000217, -
В С Т А Н О В И В:
06.02.2020 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на майно.
В клопотанні зазначено, що 02.02.2020, близко 12 години, на вул.Кишинівська в с.Випасне Білгород-Дністровського району мала місце ДТП, в ході якої сталося зіткнення автомобілю "OPEL ASCONA" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та мопеду"HONDA DIO AF 27" номер рами НОМЕР_2 під керванням ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження увигляді розриву правого ключично-акроміального зєднання та пошкодження звязок лівого гомілкового суглобу.
02.02.2020 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди вилучений автомобіль "OPEL ASCONA" реєстраційний номер НОМЕР_1 та мопед "HONDA DIO AF 27" номер рами НОМЕР_2 .
03.02.2020 відомості про вказану дорожньо-транспортну подію, тобто про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217 та по вказаному кримінальному провадженню розпочате досудове розслідування.
03.02.2020 вказані транспортні засоби визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000217.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобілю "OPEL ASCONA" реєстраційний номер НОМЕР_1 являється ОСОБА_6 .
На підставі наведеного слідчий просить задовольнити клопотання.
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, надали заяву у якій просять дане клопотання розглядати за відсутності слідчого та прокурора, зазначили також, що клопотання підтримують.
Вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що у його задоволенні необхідно відмовити виходячи с з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як вже зазначалося раніше, згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Разом з цим, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173, 174 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, необхідність подальшого перебування майна під арештом.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок чого, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Звертаюсь з зазначеним клопотанням, слідчий в обґрунтування необхідності накладення арешту на вказані транспортні засоби, посилався те, що арешт потрібен для позбавлення власників (володільців) можливості відчужувати вказане майно, щоб в ході подальшого розслідування мати можливість його огляду і направлення за місцем проведення комплексного дослідження, однак на підтвердження необхідності накладення арешту на зазначене майно не надав жодного доказу тог, що існують ризики того, що володільці вказаного майна будуть здійснювати спроби його відчуження або не нададуть добровільну згоду на направлення вказаних транспортних засобів на комплексне дослідження.
Враховуючи вищевказане, вважаю, що клопотання слідчого є необґрунтованим та передчасним, а арешт вказаних транспортних засобів може призвести до необґрунтованого порушення конституційних прав його власників, що є неприпустимим, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000217 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя