ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2723/19 Справа № 208/464/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Вільховатка Кобеляцького району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ;
обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_9 ,
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року клопотання прокурора задоволено, продовжено дію міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до 28 жовтня 2019 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, а також на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не припинили існувати.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, відмовити прокурору у задоволенні клопотання про про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що прокурором під час судового розгляду не було доведено обставини, які виправдовують необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Так, адвокат вказує на те, що прокурор обмежився лише перерахуванням ризиків, не надавши належних доказів на підтвердження їх існування. ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що на цей час у кримінальному провадженні допитані потерпіла та всі свідки, окрім одного, якого попереджено під час досудового розслідування про кримінальну відповідальність. За таких обставин ризик впливу на потерпілу та свідків є непідтвердженим. Поряд із цим, захисник вважає недоведеним й ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Адвокат зауважує, що досудове розслідування кримінального провадження закінчено та наразі всі матеріали провадження перебувають у суді, тому сторона обвинувачення повинна була надати суду відомості, які в дійсності підтверджують цей ризик. Щодо ризиків переховування від суду та вчинення іншого злочину, то і вони, з позиції захисту, не підтверджені жодними доказами. На переконання адвоката, сторона обвинувачення не надала суду підтверджень, що ОСОБА_6 планує або планував здійснити будь-який злочин. Поряд із цим, обвинувачений мав реєстрацію, постійне місце проживання, тісні соціальні зв`язки, що виключає можливість його переховування.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 та змінити їй запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Свої вимоги захисник обґрунтовує істотним порушенням слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Так, адвокат зазначає, що судом та прокурором було порушено право ОСОБА_8 на захист, оскільки не надано йому, як захиснику, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 184 КПК України, клопотання прокурора для ознайомлення. Поряд із цим, адвокат вказує на те, що судове рішення ухвалено незаконним складом суду. Адвокат вважає, що розподіл клопотання прокурора мало бути здійснено в загальному порядку та в робочий час суду. Окрім цього, ОСОБА_7 зазначає, що прокурором документально не доведено реальне існування будь-яких ризиків щодо ОСОБА_8 . На переконання адвоката, слідчим суддею не було дотримано вимог ст.ст. 176 та 199 КПК України, внаслідок чого він дійшов необґрунтованого висновку про необхідність задоволення цього клопотання. Адвокат звертає увагу суду на те, що всі матеріали кримінального провадження перебувають у володінні сторони обвинувачення, а у ОСОБА_8 відсутні документи, що посвідчують її особу та надають їй право перетнути кордон. Захисник вказує, що обґрунтування необхідності продовження строків тримання під вартою є незмінним протягом всього строку перебування кримінального провадження в суді. Адвокат вважає, що судове рішення не узгоджується з рішеннями ЄСПЛ, а наведені у ньому висновки ґрунтуються виключно на тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та на покаранні, яке їй загрожує.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинувачених, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційним судом встановлено, що 30 серпня 2019 року судом першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених, суд належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та доводи захисників в їх інтересах щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Разом з цим, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, та обставини злочину, у вчиненні яких вони обвинувачуються, що відносяться до категорії, зокрема особливо тяжких, а також відомості про особу ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , й відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду і незаконного впливу на учасників провадження, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Всі викладені захисниками доводи апеляційних скарг були предметом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість доводів поданих апеляційних скарг не встановлено.
Наявність тих обставин, що обвинувачена ОСОБА_8 розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину, міцні соціальні зв`язки, до взяття під варту мала постійне місце проживання та те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, місце реєстрації та постійне місце проживання, позитивну характеристику з місця проживання, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 про розгляд клопотання прокурора незаконним складом суду, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки, як видно з журналу та технічного засобу судового засідання, захисником ОСОБА_7 було заявлено відвід колегії суддів суду першої інстанції, який розглянуто в установленому законом порядку.
Доводи захисника ОСОБА_7 , про те, що рішення суду не є преюдиційними та посилання у цьому провадженні на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08.08.2019, якою було залишено без змін аналогічну за змістом ухвалу, хоч і мають місце, проте не можуть бути безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним, вмотивованим і обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11