Справа № 463/37/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/180/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 та доповненнями до неї на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватись, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він на початку вересня 2015 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у складських приміщеннях на території ТДВ «Львівського експериментального механічного заводу», що розташований на вул. Жасминова, 5 у м. Львові, таємно викрав шість камер відео нагляду марки «Hyundai HDC-700D», монітор марки «Liyama Prolite 481S», записуючий сервер марки «Partizan», заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 35 885 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 на початку жовтня 2015 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у складських приміщеннях на території ТДВ «Львівського експериментального механічного заводу», що розташований на вул. Жасминова, 5 у м. Львові, повторно таємно викрав з офісного приміщення № 311 99 комп`ютерних кулерів марки «Sunon», заподіявши потерпілому ОСОБА_9 шкоди на суму 5 445 гривень.

Крім цього, у жовтні 2015 року у не встановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 , шляхом обману та зловживання довірою, повідомив ОСОБА_9 , що йому потрібен ноутбук для організації робочого процесу, а саме для розробки комп`ютерного забезпечення, оскільки власного ноутбука у нього не має, у зв`язку з цим він не має на чому працювати. ОСОБА_9 погодився на дану пропозицію та привіз у орендовані офісні приміщення, що розташовані на ТДВ «Львівський експериментальний механічний завод», що на вул. Жасминова, 5 у м. Львові ноутбук марки «Acer Aspire One 756-D847 Сbb», вартістю 3 786 гривень, після чого передав його у користування обвинуваченому. ОСОБА_7 , упевнившись у тому, що увійшов у довіру до потерпілого ОСОБА_9 , повторно заволодів ноутбуком марки «Acer Aspire One 756-D847 Сbb», чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на 3 786 гривень.

На даний вирок суду потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в якій вважає такий необ`єктивним, упередженим та незаконним, оскільки судом не враховано те, що на момент вчинення злочину восени 2015 року ОСОБА_7 , був засуджений та відбував покарання з іспитовим строком, а у вироку зазначено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, що не відповідає дійсності. Крім того, вказує, що обвинувачений не розкаявся у скоєному, не приніс йому вибачення та не компенсував завдані йому матеріальні збитки, та що йому були повернуті лише ті речі, які вилучила поліція в ОСОБА_7 .

Просить даний вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК Українип у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 190 КК Українип у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без змін, міркування прокурора, який поклався на розгляд суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Так, як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність обвинуваченого ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах, через що такі досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників процесу не оскаржується.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ч. 2 ст. 185 КК України, як як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та ч. 2 ст. 190 КК України, як незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Що ж стосується виду та розміру покарання, то, на думку колегії суддів, таке призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості скоєних злочинів, даних про його особу, зокрема те, що обвинувачений є особою молодого віку, раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно та обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди.

При цьому, вирішуючи питання про обрання виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно врахував досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої результати оцінки правопорушника показали середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, середній ризик небезпеки для суспільства та можливість виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та це не становить високої небезпеки для суспільства, та прийшов до обгрунтованого висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому йому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді арешту в межах санкції статті, ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, у відповідності до ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а також на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими. Також, колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень вимог КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому подану потерпілим ОСОБА_9 апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді: