ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/2205/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа №621/446/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гур`єв Казахстан, росіянина, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2012 року за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням на строк 2 роки; 18.04.2013 року повернений до Харківської виправної колонії №43 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова на строк 3 роки;
- вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.07.2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, згідно ухвали апеляційного суду Харківської області від 11.11.2014, в силу ст. 6 Закону України "Про амністію" від 08.04.2014 не відбуту частину покарання скорочено навпіл, звільнений 06.11.2015 року за відбуттям строку покарання, -

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
-за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки.
У відповідності до вимог ст. 76 КК України на період іспитового строку, покладено на ОСОБА_7 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-попросити публічно пробачення у потерпілої ОСОБА_9 .

Вироком встановлено, що 20.12.2018 року приблизно о 13:00 год., в приміщенні домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_7 , взявши в праву руку металеву кочергу, умисно наніс декілька ударів кочергою в область передпліччя та плеча лівої руки потерпілої, після чого ОСОБА_9 впала на підлогу та ОСОБА_7 наніс їй ще два удари кочергою та ногою в область стегна.
В результаті зазначених дій ОСОБА_7 потерпілій, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/12-Зм/19 від 12.02.2019, заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритого консолідованого перелому нижньої третини ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням відламків та утворенням кісткової мозолі, по ступеню тяжкості вказане ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, за тривалістю розладу здоров`я (згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).
Крім того, 29.01.2019 року приблизно о 17:00 год., в приміщенні домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . З метою реалізації свого умислу, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 , взявши до рук дерев`яний табурет, умисно хаотично наніс потерпілій ОСОБА_9 удари вказаним табуретом по тулубу, спині, ногах, руках та голові.
В результаті зазначених дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/12-Зм/19 від 12.02.2019, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців на розгинальній поверхні лівого передпліччя, в проекції лівого плеча, на передній поверхні лівого стегна, в проекції лівої сідниці, по ступеню тяжкості вказані тілесні ушкодження як в сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень (відповідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995), та забиті рани на передній поверхні лівого стегна, по ступеню тяжкості вказані тілесні ушкодження як в сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (відповідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

Вказані дії обвинуваченого судом кваліфіковані:
-за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження;
-за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування апеляційної вимоги зазначає, що не спричиняв ніяких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 . Звертає увагу, що з часу події до проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілої минуло майже два місяці, тому, на думку обвинувачуваного, ОСОБА_9 могла сама заподіяти собі дані ушкодження або хтось інший.
Щодо визнання в суді першої інстанції своєї провини ОСОБА_7 зазначає, що він себе обмовив під тиском прокурора, який ввів його в оману з приводу можливості закриття кримінального провадження в разі визнання ним своєї вини.

Крім того, вважає призначений термін іспитового строку явно несправедливим через суворість й просить зменшити його.

Вирок суду першої інстанції не був оскаржений іншими учасниками кримінального провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого; вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу й просили зменшити випробувальний термін ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони кримінального провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставинам справи, які ними не оспорюються. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін кримінального провадження, з огляду на визнання обвинуваченим фактичних обставин, якими обґрунтовано обвинувачення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, районний суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що позиція ОСОБА_7 та його відношення до пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 125 КК України не була стабільною та незмінною.
Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованих йому злочинах визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, пояснив, що кримінальні правопорушення вчинені ним при обставинах, як вони викладені в обвинувальному акті. Тобто, в суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .
Проте, після постановлення обвинувального вироку та призначення йому покарання, в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочинів не визнав та виклав позицію, яка зводилась до того, що він себе обмовив внаслідок переконання прокурора, який ввів його в оману з приводу можливості закриття кримінального провадження в разі визнання ним своєї вини.
Апеляційним судом перевірено такі доводи обвинуваченого і враховуючи сукупність всіх наявних по справі доказів обвинувачення, які без жодних сумнівів доводять, що умисні тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 заподіяв саме ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що така позиція є лише способом захисту обвинуваченого від призначеного йому покарання, його намаганням будь-яким чином уникнути або пом`якшити покарання за вчинення умисного злочину.
Так, згідно аудіозапису та журналу судового засідання, в суді першої інстанції обвинувачений, в присутності захисника вину визнав у повному обсязі, самостійно надав логічні та послідовні пояснення з приводу обставин нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, добровільно надавав конкретні відповіді на уточнюючі запитання суду, прокурора і захисника, тому вказані показання жодним чином не виглядають надуманими та такими, що надані з метою обмовити себе, і сумнівів у їх правдивості у колегії суддів, так само, як і у суду першої інстанції, не викликають.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на нього здійснювався тиск з боку прокурора, колегія суддів вважає нічим необґрунтованим твердженням, матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження версії обвинуваченого про те, що прокурор шляхом введення в оману намагався змусити його обмовити себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів, і у колегії суддів відсутні підстави вважати, що визнання своєї провини обвинуваченим є наслідком його самообмови.
Крім того, оскільки обвинувачений не оспорював фактичні обставини, суд першої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, і з урахуванням ч. 2 ст. 394 КПК України, обвинувачений ОСОБА_7 позбавлений можливості оскаржувати їх в апеляційному порядку.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 випробувального терміну строком на три роки, яке на його думку є занадто суворим, колегія суддів дійшла наступного.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, районний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, є злочинами невеликої та середньої тяжкості, наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, та наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття; особу обвинуваченого, який раніше судимий, новий злочин вчинив у період непогашеної судимості, за місцем проживання характеризується задовільно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має постійне місце роботи; та дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України та у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України й визначив остаточне покарання, на підставі ст. 70 КК України, у виді двох років позбавлення волі.
Разом з тим, враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості, вчинення злочину у період непогашеної судимості, усвідомлення наслідків скоєних злочинів та щире його каяття, що свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, районний суд, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України строком на три роки.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а також враховує, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також на підставі Закону України «Про амністію» йому було скорочено навпіл невідбуту частину покарання, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, тому колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання в частині зменшення іспитового строку.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання та його меті, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції.
Судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді: