Справа № 467/1103/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка, обвинувальний акт, погоджений прокурором Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 0000343, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2019 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого 13 березня 2006 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі, звільнений умовно достроково 10 жовтня 2014 року на 2 роки 17 діб,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Прокурор висунув ОСОБА_4 обвинувачення у тому, що 04 вересня 2019 року, приблизно о 16 год. 00 хв., він проходив повз домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого по АДРЕСА_3 , та в цей час вирішив незаконно проникнути до належного останній житлового будинку.

Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бачачи їх настання, ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч волі володільця житла, без його дозволу та відома, порушуючи норму ст. 30 Конституції України, за якою кожному гарантується право на недоторканість житла, пересвідчивши, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан, яким було огороджене домоволодіння АДРЕСА_3 , після чого, підійшовши до вікна житлового будинку, переліз через відчинену кватирку, незаконно проникнувши всередину житла, тим самим порушивши його недоторканість.

Діє ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

В судовому засідання потерпіла ОСОБА_5 заявила про відмову від обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 162 КК України, паралельно зазначивши, що не має до нього жодних претензій, чи то матеріального, чи то морального характеру. Наслідки закриття провадження з такого роджу підстави їй зрозумілі.

Обвинувачений ОСОБА_4 обставини, відображені в обвинувальному акті, підтвердив, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав, вказавши на те, що не заперечує проти закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Прокурор посилався на наявність права потерпілої на відмову від обвинувачення, у зв`язку із чим проти задоволення її клопотання не заперечував. Вказав, на те, що обвинувачений і потерпіла не особами, які підпадають під дію Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, а тому обставини, які б перешкоджали б закриттю кримінального провадження, відсутні.

За таких обставин, суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи заявленого потерпілою клопотання, а так само, наявність визначених кримінальним процесуальним законом передумов для його задоволення, виходив зі такого.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до житла без обтяжуючих обставин), відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, тобто, такого провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Тож, це кримінальне провадження однозначно має форму приватного обвинувачення.

При цьому, суд виходив із того, що таке провадження здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема: підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (частина 4 статті 26, частина 1 статті 478 КПК); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з частиною 4 статті 26, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення, а також примирення потерпілого з підозрюваним/обвинуваченим у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом (частина 4 статті 56 КПК).

Водночас, право потерпілого відмовитись від обвинувачення випливає із змісту п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Зокрема, Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 20.02.2018 у справі № 142/1291/16-к зауважив, що приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Тобто законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме відмова потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер.

Та у цьому випадку, судом установлено, що ОСОБА_5 , маючи статус потерпілої в силу ч.1 ст. 55 КПК України, за умови подання нею заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, щодо якого, у свою чергу, кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, вправі відмовитись від обвинувачення, про що й звернулась до суду з відповідною письмовою заявою.

У цьому аспекті суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висвітлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, за якої особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

У той же час, кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обовязками, у тому числі й правом відмовитися від обвинувачення, яке висунуте прокурором в рамках кримінального провадження саме у формі приватного обвинувачення.

Суд же, у свою чергу, у контексті засади диспозитивності вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, у той час, як сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

З огляду на це, оскільки потерпіла відмовилась від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що, як зазначено судом вище, є безумовною підставою для його закриття, наслідки такої відмови їй зрозумілі, то суд не убачає перешкод для задоволення відповідного клопотання і закриття кримінального провадження на цій стадії, згідно положень п.2 ч.3 ст. 314 КПК України.

Стосовно наявності обтяжуючої обставини, як то, рецидиву злочинів, що вказана у обвинувальному акті, то суд не сприймає її як перешкоду для закриття провадження.

У цьому випадку, суд бере до уваги зміст правової позиції Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18 травня 2017 року із приводу правильного застосування норми права, передбаченої статтею 477 КПК, яка полягає в тому, що для визнання кримінального провадження таким, що здійснюється у формі приватного обвинувачення, застереження у статті 477 КПК щодо обтяжуючих обставин стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення і не поширюється на передбачені частиною першою статті 67 КК обставини, які обтяжують покарання.

При цьому, суд, у даному випадку, не вдається до оцінки причин відмови потерпілої від обвинувачення, так як кримінальний процесуальний закон України не передбачає ані такого права суду, ані, тим більше, обов`язку, проте, суд вважає за необхідне зазначити, що потерпіла указала на відсутність претензій будь якого характеру у бік обвинуваченого та на добровільність своєї позиції щодо відмови від підтримання цього обвинувачення.

До того ж, обвинувачений та потерпіла не є близькими родичами чи членами сім`ї у розумінні норми п.1 ч.1 ст. 3 КПК України та Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Тож, це кримінальне провадження підлягає закриттю за передумов, що наведені судом вище.

Речові докази у кримінальному провадженні, як видно із обвинувального акта, відсутні, а тому суд не вирішує їх долю.

Так само суд не убачає підстав для стягнення з обвинуваченої будь яких процесуальних витрат, ні на користь потерпілої, ні на користь держави у зв`язку з відсутністю для цього визначених ст. 124 КПК України передумов.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження не заявлений і запобіжний захід не обрався.

Тому з цих мотивів, керуючись ст.ст. 284, 314, 370-372, 376, 477 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Кримінальне провадження № 0000345, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1