Справа № 314/3907/19
Провадження № 1-кп/336/291/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі колегії суддів - головуючої судді ОСОБА_10., суддів ОСОБА_11., ОСОБА_12., за участю секретарки судового засідання ОСОБА_13., прокурора ОСОБА_14., захисниці ОСОБА_15. , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_2 в виді тримання під вартою і клопотання захисниці - адвоката ОСОБА_15. про заміну ОСОБА_2 запобіжного заходу на домашній арешт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України.

Під час судового розгляду прокурором заявлене клопотання, яке надійшло до канцелярії суду і передане суду, про продовження обвинуваченому ОСОБА_2 строку тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, ОСОБА_2 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме ОСОБА_2 обвинувачується зокрема у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і невідворотного покарання, обвинувачений ОСОБА_2 з урахуванням встановлених обставин, може переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_2 не одружений, дітей не має та не має стійких соціальних зв`язків, що вказує на те, що останній може у будь-який момент залишити територію Запорізької області та переховуватись від суду, чим перешкоджатиме судовому розгляду кримінального провадження. Також прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_2 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілих та свідків, провокувати у них бажання відмовлятися від наданих свідчень, тим самим перешкодити кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисниця ОСОБА_15 . проти клопотання прокурора заперечувала, просила змінити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час за місцем його проживання, надавши письмове клопотання про це, посилаючись в ньому на те, що саме такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, на утриманні якого знаходиться мати похилого віку, що потребує його допомоги, сім`я позитивно характеризується мешканцями за місцем проживання, а ОСОБА_2 також за місцем його минулої роботи. Також посилалась на те, що обвинувачений має постійне місце проживання у власному житловому будинку, не переховувався від слідства, не перебував у розшуку та не перешкоджав встановленню істини у кримінальному провадженні.

ОСОБА_2 проти клопотання прокурора заперечує, вважає його кримінальне переслідування незаконним, оскільки жодного обвинувального акту, належним чином завіреного, не існує. Клопотання захисниці не підтримує, оскільки не просить пощади ні в кого.

Потерпілий ОСОБА_4 погоджується з позицією прокурора.

ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9. в судовому засіданні присутніми не були, надали суду заяви в яких просили проводити судове засідання без їх участі.

Представниця потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просила у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим збитків завданих злочином розглядати справу без участі уповноваженого представника потерпілого і цивільного позивача.

Суд розглянувши клопотання прокурора, захисниці, заслухавши думку сторін і інших учасників кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Обвинуваченому ОСОБА_2 під час досудового розслідування обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.08.2019 року останньому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.10.2019 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2019 року обвинуваченому продовжено строк дії обрано запобіжного заходу до 24-00 години 10 грудня 2019 року включно, з підстав того, що ризики, які стали підставою для обрання даного виду запобіжного заходу не зменшились. З такими висновками суду погодилась колегія суддів апеляційної інстанції залишивши вказану ухвалу без змін своєю ухвалою від 25.11.2019 р. В подальшому ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2019 року, від 29.01.2020 року запобіжний захід ОСОБА_2 продовжувався, ухвали Шевченківського районного суду залишені в силі ухвалами Запорізького апеляційного суду від 12.02.2020 р. та від 16.03.2020 р. Востаннє обвинуваченому продовжено строк дії обрано запобіжного заходу включно до 24-00 години 07 червня 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду від 01.04.2020 року.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частина 2 статті 331 КПК України передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути встановлені достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

При вирішенні питання продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни під час судового розгляду, на переконання суду, оцінка доведеності винуватості особи є передчасною.

Таким чином, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаних ризиків слід віднести ті обставини, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України, в тому числі і в період іспитового строку, тобто у вчиненні злочинів тяжких та особливо тяжких, за вчинення яких законом, зокрема, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, за характеристикою сільського голови є особою з запальним характером, на яку до сільської ради надходили неодноразові скарги від сусідів і мешканців села, під час судового розгляду демонструє агресію про відношенню як до потерпілого ОСОБА_4 , так і протестні дії щодо судового розгляду щодо себе.

ОСОБА_2 раніше засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України, і звільнений від відбування призначеного судом покарання в вигляді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, в період якого обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України відносно потерпілого ОСОБА_4 . Крім того, наступні обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України і за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України теж стосується того ж потерпілого, що з врахуванням того, що потерпілий є сусідом ОСОБА_2 , свідчить про можливість продовження ним злочинної діяльності.

Під час судового розгляду ОСОБА_2 неодноразово висловлював погрози на адресу цього потерпілого, прокурора, ображає їх, перешкоджає стороні обвинувачення виконувати свій професійний обов`язок у судовому засіданні, не даючи своїми гучними криками йому змоги надавати докази, заявляти клопотання, висловлювати свою думку з приводу клопотань інших учасників, допускає аналогічну поведінку і щодо своєї захисниці, перешкоджає судовому розгляду, порушуючи порядок судового засідання, не підкоряючись розпорядженням головуючого, в зв`язку з чим до нього суд вимушений був неодноразово застосовувати заходи, передбачені ст. 330 КПК України, видаляючи його тимчасово з залди судового засідання. Незважаючи на це, ОСОБА_2 продовжує поводитися в судовому засіданні зухвало, закликає надати йому автомат, демонструє небажання підкорятися порядку в судовому засіданні, продовжує перешкоджати судовому розгляду, що підтверджує наявність реальних ризиків продовження ОСОБА_2 як позапроцесуальної поведінки, зокрема порушення умов іншого більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, так і вказує на можливість продовження вчинення ним злочинів, в тому числі щодо потерпілого ОСОБА_4 .

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Як неодноразово підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

На переконання суду, наявні достатні підстави вважати, що, знаходячись на волі, усвідомлюючи суворість можливого покарання, ОСОБА_2 може переховуватись від суду, та вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі і щодо потерпілих в цьому кримінальному провадженні, що є ризиками, передбаченим п. п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, є всі підстави вважати, що ОСОБА_2 , знаходячись на свободі, матиме реальну можливість незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням узгодженого з захистом графіку подальшого судового розгляду, строком не на 60, як просить прокурор, а на 30 днів, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, частково задовольняючи клопотання прокурора, суд, враховуючи також сімейний стан і стан здоров`я ОСОБА_2 , який не одружений, офіційно не працевлаштований, є інвалідом третьої групи і не є непрацездатним, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, проживає з матір`ю, яка є особою похилого віку та отримує пенсію за віком, виходить із необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, із ступеня тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також приймаючи до уваги ту обставину, що ризики, за наявності яких судом було обрано і продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час не відпали.

Оскільки обставини по справі з часу останнього продовження строку дії запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України не тільки не зменшились, а й збільшилися, то це унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі, домашнього арешту у нічній час, про застосування якого просить сторона захисту.

Таким чином, за висновками суду застосування більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, внаслідок чого, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_2 дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 30 діб з моменту закінчення строку дії ухвали від 01.04.2020 року, якою було продовжено строк дії тримання під вартою ОСОБА_2 до 24-00 годин 07.06.2020 р.

Керуючись статтями 177, 178, 197, 315, 372, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб - з 00-00 години 08 червня квітня 2020 року до 24-00 години 07 липня 2020 року включно.

Тримати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на час дії запобіжного заходу.

В задоволенні клопотання захисниці ОСОБА_15. про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічий час доби - відмовити.

Строк дії ухвали - до 24-00 години 07 липня 2020 року включно.

Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченому, захисниці обвинуваченого та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи діб з дня її ухвалення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуюча суддя ОСОБА_16

Судді ОСОБА_11.

ОСОБА_12