ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження : 11-кп/819/194/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : про заміну невідбутої частини покарання Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року лютого місяця 11 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Засудженого : ОСОБА_7

Захисника : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції з ДУ «Північна виправна колонія (№90)» матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, раніше неодноразово судимого, по теперішній справі 18.05.2012 року Червоногвардійським районним судом АР Крим за ч.1 ст.115, ст.71 КК України на 11 років позбавлення волі, ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.05.2016 року застосовано ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк час попереднього ув`язнення з 26.01.2012 по 06.06.2012; початок строку - 26.01.2012, кінець строку 16.09.2022, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, раніше до нього двічі застосовувались заохочувальні норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, один раз амністія та звільнення від відбування покарання з випробуванням. Проте, застосування заохочувальних норм не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві і в період звільнення від відбування покарання з випробуванням він знову вчинив умисний особливо тяжкий злочин вбивство. А ті відомості, які містяться у довідці про застосування до ОСОБА_7 заохочень і відсутність на даний час стягнень не дають можливості дійти до висновку про сумлінність його поведінки.
В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його переглянути та звернути увагу на те, що він працевлаштований, з адміністрацією та засудженими не конфліктує, має сина 2006 року народження.
Просить застосувати до нього ст.82 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляцію, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного особливо тяжкого злочину.

Згідно роз`яснень даних у п.2 Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджено вироком Червоногвардійського районного суду АР Крим від 18.05.2012 року за ч.1 ст.115, ст.71 КК України на 11 років позбавлення волі, ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.05.2016 року застосовано ч.5 ст.72 КК України та зараховано в строк час попереднього ув`язнення з 26.01.2012 по 06.06.2012. В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 знаходиться з 07.02.2012 року. Рішенням комісії з питань розподілу протоколом №16 від 11.06.2012 року ОСОБА_7 визначено жилі приміщення максимального рівня безпеки, для осіб, які раніше відбували покарання. За період відбування покарання в Державній установі «Петровська виправна колонія (№49)» зарекомендував себе з позитивної сторони, вимоги режиму утримання порушував, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності 4 рази, має 4 стягнення, які погашено в законному порядку, адміністрацією установи заохочувався 8 разів. В Державній установі «Північна виправна колонія (№90)» відбуває покарання з 03.11.2017 року. За період відбування покарання засуджений ОСОБА_7 порушував режим утримання та має 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, має 6 заохочень, працевлаштований робітником на виробничий зоні установи, з представниками адміністрації установи тактовний та ввічливий, на заходи виховного впливу реагує та робить правильні висновки, у скоєному злочині розкаюється, вину визнає в повному обсязі.
Разом з цим, в матеріалах провадження містяться дані про те, що ОСОБА_7 раніше шість разів судимий та звільнявся по амністії і умовно-достроково, востаннє був судимий вироком Червоногвардійського районного суду АР Крим за ч.1 ст.122, ст.ст.7, 76 КК України до 2 років позбавлення волі умовно з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та в період іспитового строку знову вчинив новий злочин, а саме умисне вбивство за яке він в даний час відбуває покарання, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення. Крім того, 21.01.2019 року ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, як такому, що не став на шлях виправлення.

Оцінюючи вказані відомості про особу засудженого в цілому, наявність судимостей та його відношення до цього в загалом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 , навіть з урахуванням наявності заохочень під час відбуття ним покарання, процес його виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновків, що суд повно та всебічно дослідив усі данні про особу засудженого, дав їм належну оцінку та правильно дійшов висновку, що ОСОБА_7 не достатньо довів своє виправлення, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а особа засудженого в цілому спростовує його прагнення стати на шлях виправлення.

Ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та належним чином мотивованою, а її висновки відповідають фактичним обставинам провадження. Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)