ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1424/15-к
провадження № 1-кп/753/21/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0010258 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

Головуючим у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 331 КПК України, поставлено на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Прокурор просить продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу тримання під вартою, зазначивши про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, які на даний час не допитані, продовжувати вчиняти злочини, а також, просив врахувати тяжкість вчинених правопорушень.

Захисник, думку якого підтримав обвинувачений, заперечували проти продовження строку запобіжного заходу, вважаючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, просили змінити на інший, більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Як вбачається з матеріалів провадження, в ході судового розгляду відносно ОСОБА_7 , який перебував у розшуку, застосовано запобіжний захід - тримання під вартою.

Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд вважає, що в даному випадкує обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин, а також факт ухилення ОСОБА_7 від суду.

При цьому органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочинів, покарання за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років.

З урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 наразі перебуває на стадії розгляду, вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на вказаних осіб, зокрема потерпілих та свідків, які безпосередньо судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті, продовжує існувати.

Приймаючи до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в сукупності з даними, що характеризують особу останнього, а саме вік та стан здоров`я, з огляду на ступінь тяжкості правопорушень та вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про те, що наведені обставини збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на те, що обвинувачений, будучи достовірно повідомленим про те, що відносно нього судом розглядається кримінальна справа, спочатку пішов до зони АТО, не повідомивши командування про свій статус обвинуваченого, та після звільнення з військової служби в судові засідання не з`являвся, суд приходить до висновку, що ризик ухилення від суду та перешкоджання виконанню завдань кримінального провадження є надзвичайно високим.

Відомостей, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження немає.

Враховуючи конкретні обставини вказаного кримінального провадження суд вважає, що ризик вчинення нових кримінальних правопорушень з боку обвинуваченого є реальним.

Сукупність встановлених обставин дає підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування такого винятково суворого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Дані про наявність міцних соціальних зв`язків, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , вчинений із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 09 лютого 2020 року включно.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді