Справа № 466/6060/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1240/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні спільного клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28 серпня 2019 року, розглянути клопотання про його умовно-дострокове звільнення та задовольнити його.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно, однобічно, упереджено, порушуючи закон, прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення.

На його переконання, в порушення вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 судом першої інстанції не взято до уваги його ставлення до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, оскільки засуджений не довів своє виправлення, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч.3 ст.81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

Підставою для умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесу відбування покарання.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Відповідно до матеріалів судового провадження, адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Згідно з даними подання та характеристикою (а.с.п.3), наданою адміністрацією державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_6 , який раніше судимий, зокрема 14 листопада 2014 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.307, ч.2 ст.309, ст.70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений 12.12.2014 року по відбуттю терміну покарання, по даній справі засуджений 30 грудня 2015 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст.ст. 70, 75, 76 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим терміном 3 роки, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30 грудня 2016 року іспитовий термін скасовано та направлено в місця позбавлення волі.
До державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» прибув 01 березня 2017 року. Перебуваючи в установі вимоги встановленого порядку відбування покарання порушував 9 разів, одне порушення було скасовано вказівкою прокуратури, адміністрацією установи не заохочувався.
До державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» прибув 27 вересня 2017 року, по прибуттю не був працевлаштований, однак приймає активну участь у роботах з благоустрою відділення. За час перебування в установі допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочувався адміністрацією установи 2 рази. Відвідує виховні заходи, які проводяться у виправній колонії, богослужіння, релігійні обряди та бібліотеку установи. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться сумлінно, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення. Вміє самостійно виконувати роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. Приймає участь та відповідально відноситься до робіт з благоустрою установи, при цьому вбачає суспільну необхідність у їх виконанні, постійно утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів. На профілактичному обліку в установі перебуває як схильний до вживання наркотичних та одурманюючих речовин. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. За характером спокійний, врівноважений. На заходи виховного та індивідуально профілактичного характерів реагує задовільно, робить для себе правильні висновки з кримінального минулого. Дотримується вимог пожежної безпеки. Інтелектуально розвинутий достатньо. 26 квітня 2018 року адміністративною комісією установи відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст.100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення, а 23 листопада 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України.
Дослідивши характеристику особи засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього, в якого хоч і спостерігається позитивна динаміка щодо виправлення, не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому не вбачає підстав до задоволення подання.

Наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини та дані, що характеризують його особу, як на підставу скасування оскаржуваної ухвали, були предметом дослідження судом першої інстанції, такі враховуються судом при вирішенні питання умовно-дострокового звільнення, однак такі не є безумовними підставами для його застосування.

Суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28 серпня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні спільного клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4