справа № 208/1096/20
№ провадження 1-кс/208/360/20
УХВАЛА
Іменем України

19 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , особи яка здійснювала керування транспортним засобом ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000294 від 17.02.2020 року за ч.1 ст. 286 КК України, -

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді із погодженим з прокурором вказаним клопотанням, просив накласти арешт на автомобіль «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном.

З матеріалів клопотання та досудового розслідування вбачається, що 16.02.2020 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин на проїжджій частині вул. Романківської, в районі перехрестя з вул. Таращанська в м. Кам`янське, відбулось ДТП, а саме водій автомобіля «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині вул. Романківська з боку вул. Леонтовича в напрямку бул. Бузкова, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 1974 р.н., який раптово вийшов на проїжджу частину дороги, в невстановленому для цього місці, перед близько рухомим транспортним засобом, внаслідок чого потрапив під автомобіль.

В наслідок ДТП травмовано пішохода ОСОБА_6 , та з діагнозом ЗЧМТ, СГМ, СТТ, алкогольне сп`яніння госпіталізовано до реанімаційного відділення КНП КМР «МЛШМД» м. Кам`янське.

Таким чином, встановлено, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 та закладу охорони здоров`я, спричинено збитки при наданні медичної допомоги зазначеним особам.

У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведені, зокрема, наступні слідчі дії, у ході проведення яких тимчасово вилучено наступне майно.

За даним фактом СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відомості зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000294 за ч.1 ст. 286 КК України.

У період часу з 21.00 год. до 22.30 год. 16.02.2020 слідчим проведено огляд місця ДТП, що мало місце на проїжджій частині вул. Романківської, в районі перехрестя з вул. Таращанська в м. Кам`янське, в ході якого було оглянуто та вилучено автомобіль «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто 16.02.2020 року в ході огляду місця ДТП автомобіль «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 , яким керував гр. ОСОБА_4 було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою м. Кам`янське вул. Медична б. 15.

Вилучений автомобіль «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, яке полягає у наступному.

Для з`ясування істини у кримінальному провадженні, необхідно провести автотехнічну експертизу, трасологічну експертизу та експертизу технічного стану транспортного засобу, а також з метою збереження речового доказу, а саме автомобіля «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 .

На думку слідчого, вказаний автомобіль має суттєве значення для повного та неупередженого проведення досудового розслідування та встановлення обставин кримінального правопорушення, а також відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказамом, так як містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Необхідність арешту майна зумовлюється тим, що не застосування цього заходу спричинить можливість подальшого відчуження, переховування, знищення та втрати транспортного засобу.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання частково, та просив врахувати що арешт майна є необхідним з метою збереження транспортних засобів, виключення ризику знищення, пошкодження та втрати, також дані транспортні засоби є об`єктами дослідження експертизи призначеної в межах даного провадження, і до її проведення повернення транспортних засобів не є можливим. А тому просив накласти арешт в частині обмеження власника транспортного засобу у праві на відчуження та розпорядження, щодо права користування транспортним засобом в зазначеній частині клопотання не підтримав.

В судове засідання прокурор ОСОБА_7 , будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду не прибув, заяв та клопотань не подавав.

Власник автомобіля «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 в судове засіданні не з`явився.

Особа, яка здійснювала керування транспортним засобом ОСОБА_4 зазначив що не заперечує проти заявленого клопотання щодо накладення арешту на транспортний засіб, в частині заборони на його відчуження та розпорядження.

Слідчий суддя, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

З положень ч.1 ст.170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певного майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані в наслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, що до якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч.3 та ч.5ст.132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання про накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Надані органом досудового розслідування докази, наявні в матеріалах клопотання, а саме витяг з ЄРДР за № 0000294 від 17.02.2020 року, письмові пояснення ОСОБА_4 від 16.02.2020 р., протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.02.2020 р. рапорту інспектора чергової частини Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 17.02.2020 р., посвідчення водія ОСОБА_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , наразі утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Наразі транспортний засіб «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 має ознаки предмету злочину та слідчий суддя вважає доведеними заявлені слідчим ризики відчуження, переховування, знищення та перетворення предмету злочину.

Тимчасове обмеження майнових прав на предмет клопотання, з урахуванням вказаних ризиків наразі має легітимну мету збереження предмету злочину як речового доказу з метою встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та зібрання доказової бази стороною обвинувачення.

На підстав і вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, Series A N 98).

Враховуючи встановлені вище ризики відчуження, переховування, знищення транспортного засобу, що є речовим доказом, слідчий суддя вважає, що клопотання в підтриманому обсязі слідчим про арешт транспортних засобів, без обмеження у праві користування, є обґрунтованим та відповідає меті накладенні арешту, і підлягає задоволенню.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, що до якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 22, 131-132, 170-171 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «ЗАЗ-Daewoo T13110» д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , в частині тимчасового, на час накладення арешту, позбавлення права на відчуження, розпорядження арештованим майном.

В іншій частині клопотання відмовити.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .

Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст.174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1