ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/77/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника - ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 11-кп/817/77/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 03.01.2020 року про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Строк дії ухвали встановлено до 2 березня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити .

Мотивує скаргу тим, що клопотання про продовження запобіжного заходу всупереч вимогам КПК України вручено слідчим, а не прокурором, оскільки досудове розслідування кримінального провадження завершено, вважає що слідчий не мав жодних повноважень на виконання будь-яких дій.

Крім того посилається не недоведення прокурором у судовому засіданні продовження існування ризиків визначених ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу.

Також зазначає про неврахування судом при прийнятті рішення вимог ст.178 КПК України щодо даних, які характеризують особу його підзахисного , стану здоровя, який хворіє хронічною правобічною люмбоішалгією та в звязку з перебування в умовах ізоляції від суспільства не може отримати належну медичну допомогу. На підтвердження своїх доводів посилається на практику ЄСПЛ у справі Попов проти Російської Федереації від 13.07.2006 року, у якому суд визначив що держава зобовязана забезпечувати перебування особи в умовах сумісних з повагою до людської гідності, способи реалізації таких заходів не повинні піддавати людину стресам, приниженням, занепокоєнням, які перевищують допустий рівень страждань, що викликається позбавленням волі і, враховуючи практичне значення застосовуваних заходів, його здоровя, душевний стан повинен адкватно гарантуватись, в тому числі наданням необхідної медичної допомоги.

Крім того зазначає що судом не враховано те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання і мешкає єдиною родиною із дружиною яка виховує неповнолініх дітей, харкактеризується позитивно, вважається раніше не судимою особою в силу ст.89 КК України.

Не погоджується з правовою кваліфікацією дій його підхзахисного за п.13 ч.2 ст.115 КК України з огляду на висновки судових екпертів в галузі психології та психіатрії, які містяться у матеріалах провадження та спростовують наявність у діях ОСОБА_6 умислу на скоєння протиправного позбавлення життя іншої особи.

Також вказує на недоведення прокурорм у судовому засіданні неможливості застосування до ОСОБА_6 більш мякого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду, перевіривши матеріали провадження за апеляційною скаргою, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №000234 від 7.08.2017 року відносно ОСОБА_6 за п.13 ч.2 ст.115 КК України

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 9 серпня 2017 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід в вигляді тримання під вартою та в подальшому йому неодноразово продовжувався строк вказаного запобіжного заходу, зокрема, 11 листопада 2019 року ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10 січня 2020 року.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 слідчий суддя визнав доведеним: обґрунтованість підозри його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України з огляду на рішення прокурора про визнання достатніми доказів для обвинуваченння ОСОБА_6 за вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність, незменшення ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, незаконного впливу ним на свідків та потерпілих у вказаному провадженні, можливості вчинення ним іншого кримінального праворушення. При цьому в якості обставин, які їх підтверджують навів те, що злочин, у скоєнні якого він підозрюється відноситься до категорії особливо тяжких, покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, слабку міцність соціальних звязків підозрюваного, його сімейний та матеріальний стан, наявність судимості за вчинення умисного вбивства, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства та з врахуванням неможливості завершення судового розгляду кримінального провадження до спливу строку попередньої ухвали слідчого судді у звязку з проведенням судового слідства прийшов до висновку про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи захисника щодо незадовільного стану здоровя його підзахисного колегія суддів виходить з того, що стороною захисту не представлено та в матеріалах провадження не міститься доказів неможливості перебування ОСОБА_6 в умовах установи попереднього увязнення.

З приводу тверджень апелянта про відсутність умислу ОСОБА_6 на скоєння злочину слід зазначити що вказане питання буде досліджуватись судом при розгляду кримінального провадження по суті та йому буде надано оцінку при прийнятті остаточного рішення , а жоден доказ, в тому числі і висновок екперта, на який він посилається, у відповідності до вимог ч.2 ст.94 КПК України не має наперед встановленої сили.

З огляду на вищенаведене, посилання захисника обвинуваченого на недоведення прокурором продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та можливості забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 обранням до нього менш суворого запобіжного заходу не грунтуються на матеріалах провадження, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

В зв"язку з чим, в задоволенні апеляції захисника обвинуваченого слід відмовити, а ухвалу слідчого судді щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 182, 183, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого відмовити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 3 січня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи