Справа 761/ 4415/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/2021/2020 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених (в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року продовжено ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 травня 2020 року включно, також визначено ОСОБА_12 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції указав на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики їх ухилення від суду, відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я обвинувачених, який би унеможливлював їх подальше утримання під вартою, та не закінчення судового розгляду даного кримінального провадження.
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_11 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що на даний час кримінальне провадження знаходиться в суді, стороною обвинувачення були виконані всі необхідні слідчі дії, а тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України втратили своє існування. Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 зазначив, що стороною обвинувачення не було доведено наявності обґрунтованої підозри щодо нього, та не доведено того факту, що до нього не може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. Разом з тим, указав також і на порушення його права на захист в судовому засіданні від 31.03.2020, оскільки розгляд справи відбувся без участі його захисника ОСОБА_8 , а натомість йому було призначено іншого захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в м. Києві. За наведених обставин, просив скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати щодо нього інший, більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 указав на незаконність ухвали суду першої інстанції в наслідок порушення його права на захист. Просив скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до нього інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 підтримали і просили її задовольнити та не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_10 ;

обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 підтримали і просили її задовольнити та не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_11 ;

прокурора, який заперечував щодо задоволення обох апеляційних скарг обвинувачених, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до задоволення не підлягають з огляду на таке.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою, як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши обставини кримінального провадження, дані про особи обвинувачених у їх сукупності, а також ті обставини, які відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про існування ризику того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду. Обґрунтованість цього висновку, на думку колегії суддів, доводиться відсутністю у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Доводи апеляційних скарг про незаконність рішення суду у цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 в частині не врахування при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою репутації потерпілого, оскільки закон не надає можливості врахування такого виду даних при вирішенні питання про запобіжний захід.

Значна кількість доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 стосується обставин, які є предметом розгляду провадження по суті, зокрема щодо обґрунтованості визнання ОСОБА_13 потерпілим, щодо конкретних обставин вчинення злочину, наявності провокації із сторони потерпілого, тощо. З`ясування цих обставин віднесено до компетенції суду, який проводить судовий розгляд, їх оцінка можлива лише при ухваленні остаточного рішення і не може з`ясовуватись і оцінюватись у ході вирішення питання про запобіжний захід. Матеріали справи не містять даних про наявність у ОСОБА_11 захворювань, які перешкоджають його утриманню в умовах СІЗО. Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, із наявністю яких пов`язується обрання запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається наявність ризику ухилення від суду, що є достатнім для продовження строку тримання особи під вартою. Із урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 , жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти зазначеному вище ризику, що указує на обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій частині і на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про порушення його права на захист не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Відмова у задоволенні заяви про відвід захисника не свідчить про порушення права особи на захист. Підстав, які би дійсно виключали участь конкретного захисника у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Наведене указує на те, що обидві апеляційні скарги не містять доводів, які би указували на помилковість, незаконність чи необґрунтованість ухваленого судового рішення щодо запобіжних заходів обох обвинувачених.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до 29 травня 2020 року включно відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а обидві апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до 29 травня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4