Справа № 306/753/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

15.01.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп /4806/454/20, відомості про кримінальне правопорушення в якому 27.02.2015 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000043, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :
ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2019 року обвинувальний акт, складений і затверджений за ч. 2 ст. 162 КК України щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Керецьки Свалявського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із вищою освітою, одруженого, старшого слідчого СВ Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, раніше не судимого,

повернуто прокурору.

В ухвалі суду вказується на те, що, передаючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 до суду, прокурор у порушення вимог передбачених ст. 293 КПК України не вручив копію обвинувального акту під розписку захиснику ОСОБА_8 та не оформив це відповідним документом розпискою, що є істотним порушенням гарантованого обвинуваченому права на захист. При цьому, вказується на те, що в ході підготовчого судового засідання знайшли своє підтвердження і пояснення потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , про те, що відповідно до ст. 290 КПК України їм не надана можливість ознайомитися з матеріалами досудового розслідування і їх не повідомлено про завершення досудового розслідування, чим порушено їхнє право заявляти клопотання на стадії досудового розслідування. Тому, суд прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, яка унеможливлює призначення кримінального провадження до розгляду. Разом із тим, суд не прийняв до уваги доводи потерпілого та його представника (зокрема, про те, що досудове розслідування проведено неефективно та однобічно, проігноровано ряд клопотань потерпілого і не прийнято по них жодних рішень, в обвинувальному акті не зазначено розміру матеріальної шкоди, завданої злочином, неправдиво вказаний час вчинення злочину, відсутня інформація, які саме предмети та речі були вилучені при проведенні обшуку, обшук проводився не в той час, що вказано в обвинувальному акті, інформація про те, що ОСОБА_8 вчиняв цей та інші злочини разом із 14 працівниками Свалявського РВ УМВС України в Закарпатській області, в доданому до обвинувального акту Реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано ряд свідків, які не мають жодного відношення до проведення обшуку, що прокурором не виконано ряд ухвал Свалявського районного суду та Апеляційного суду Закарпатської області, а також ухвали слідчих суддів), посилаючись на те, що такі обставини були предметом оцінки судом апеляційної інстанції і відповідно до ухвали Закарпатського апеляційного суду від 17.09.2019, яка є чинною, не являються підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції не врахував те, що відповідно до ухвали Закарпатського апеляційного суду від 17.09.2019 такий відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і при цьому, апеляційним судом не встановлено такої невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду. Зазначає, що в обвинувальному акті викладені як фактичні обставини кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення та дії обвинуваченого із посиланням на статтю та частину статті кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, а також зазначено й усі інші обставини, які підлягають доказуванню відповідно до ст. ст. 91 та 291 КПК України. Разом із тим, вказує на те, що до обвинувального акту додана розписка обвинуваченого ОСОБА_8 про отримання ним 05.04.2019 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а положеннями ст. 291 КПК України не передбачено приєднання до обвинувального акту розписки захисника про отримання копії обвинувального акту, а твердження суду про те, що підставою для повернення обвинувального акту прокурору є ненадання потерпілому та його представнику можливості ознайомитися з матеріалами досудового розслідування відповідно до ст. 290 КПК України є такими, що суперечить вимогам закону. Також стверджує, що наведені в ухвалі суду підстави для повернення обвинувального акту є формальними й тягнуть за собою порушення розумних строків судового розгляду, передбачених ст. 318 КПК України. Просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_8 у суді першої інстанції.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , їх представники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 , посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваної прокурором ухвали суду першої інстанції та безпідставінсть доводів апеляційної скарги, просять ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

До початку судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 , подала письмову про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .. В обгрунтування доводів посилалась на те, що судді ОСОБА_3 (головуючий), ОСОБА_1 у складі колегії суддів апеляційного суду 17.09.2019 приймали участь у розгляді апеляційної скарги прокурора на ухвалу суду першої інстанції, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 було повернуто прокурору, яка була скасована з призначенням обвинувального акту до судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання. Посилалась на те, що судді ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вказаному судовому рішенні висловили думку щодо можливості призначення справи до судового розгляду, що дає підстави для суджень про імовірну їх упередженість при розгляді апеляційної скарги прокурора.

У ході судового розгляду суддя ОСОБА_2 , який відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями визначений суддею у кримінальному провадженні, заявив самовідвід, який мотивував тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження приймав участь його родич ОСОБА_12 . В обґрунтування доводів посилався на Реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому міститься посилання на його родича ОСОБА_12 . Вказану обставину вважав такою, що перешкоджає йому приймати участь у розгляді кримінального провадження й тому заявив самовідвід.

Суддя ОСОБА_1 , який відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями визначений головуючим суддею у кримінальному провадженні, у ході судового розгляду також заявив самовідвід, який мотивував тим, що 11.12.2019, перебуваючи у залі судових засідань апеляційного суду потерпілий ОСОБА_6 допустив висловлювання, які свідчать про явну недовіру до судді ОСОБА_1 . У залі судових засідань у цей момент знаходилась значна кількість громадян. Допущені висловлювання вважає такими, що у стороннього спостерігача, і зокрема, обвинуваченого ОСОБА_8 можуть викликати підстави для суджень про те, що суддя перебуває під тиском, а тому, з метою уникнення будь-яких сумнівів у сторін кримінального провадження в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді кримінального провадження та законності постановленого судового рішення, просив подану ним заяву про самовідвід задовольнити.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_13 , який заяви суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважав обгрунтованими і просив їх задовольнити; потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які просили відхилити заяви про відвід та самовідвід, колегія суддів вважає, що заява адвоката ОСОБА_11 про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та заяви суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про самовідвід підлягають до задоволення.

Заяви про відвід та самовідвід розглядаються за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , неявка яких, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому, враховується, що адвокат ОСОБА_11 ,

потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 , просили заяву та справу розглянути за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд його справи належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зазначена міжнародна-правова норма, у тому числі й ст. 53 Конвенції, гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

17.07.1997 Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 474/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до положень ст. ст. 8, 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-ІУ в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Щодо безсторонності суду, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших підстав, які викликають сумнів у його неупередженості.

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

З урахуванням вищенаведеного, а також положень Кодексу суддівської етики, які містять обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм у поведінці судді під час здійснення правосуддя, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, яким визначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення; ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, ч. 1 ст. 21 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що допущені висловлювання на адресу судді не свідчать про можливу необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_1 у даній справі, однак за допущених потерпілим ОСОБА_6 висловлювань не видається можливим виключити сумніви щодо безсторонності судді, - з метою уникнення виникнення в учасників справи будь-яких сумнівів щодо неупередженості та об`єктивності судді під час розгляду даної справи, заява про самовідвід підлягає задоволенню.

При оцінці пояснень потерпілого ОСОБА_6 враховуються доводи поданої ним письмової заяви на адресу апеляційного суду, відповідно до якої «головуючий суддя ОСОБА_1 недотримується практики Європейського Суду з прав людини, норм КПК, норм Конституції України, що неприпустимо. По суті не може розглядати справу, у зв`язку з тим, що приймали рішення по справі попередньо».

З ухвали Закарпатського апеляційного суду від 17.09.2019 вбачається, що судді ОСОБА_3 (головуючий), ОСОБА_1 у складі колегії суддів апеляційного суду приймали участь у розгляді апеляційної скарги прокурора на ухвалу суду першої інстанції від 03.07.2019, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 повернуто прокурору й яка була скасована з призначенням обвинувального акту до судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання. Відповідно до мотивувальної частини ухвали : «обвинувальний акту кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 162 КК України відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України».

З Реєстру матеріалів досудового розслідування, вбачається, що свідком у кримінальному провадженні визнаний ОСОБА_12 , який є родичем судді ОСОБА_2 .

Вказану обставину вважав такою, що перешкоджає йому приймати участь у розгляді кримінального провадження й тому заявив самовідвід.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вказані обставини вважає такими, що перешкоджають суддям приймати участь у розгляді кримінального провадження й тому підлягають до задоволення заява суддів ОСОБА_2 про самовідвід та заява адвоката ОСОБА_11 про відвід судді ОСОБА_3 .

Керуючись ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 8, 9, 22, 55, 64 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-ІУ, ст. ст. 21, 75, 81, 82, 405 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та заяви суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про самовідвід задовольнити.

Матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/454/20, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2019 року, якою обвинувальний акт складений і затверджений щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 162 КК України ОСОБА_8 , повернуто прокурору, передати на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого складу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: