Справа №523/3037/20
Провадження №1-кс/523/809/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №0000006 від 24.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання прокурора, досудовим розслідуванням встановлено, що до місцевої прокуратури надійшла заява ОСОБА_4 , зареєстрована за № 1794-20 від 24.02.2020 за фактом того, що невстановлена особа 30.01.2020 у невстановлений час, шляхом обману, заволоділа майном територіальної громади м. Одеси, а саме нежитловим приміщенням, загальною площею 220, 9 кв.м, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
За даним фактом відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України 24.02.2020 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006.

Вивченням інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 30.01.2020 приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на нежитлове приміщення, загальною площею 220, 9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для реєстрації права власності зазначено: договір купівлі-продажу № 5-1029, виданий 07.05.2007 державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серія та номер: 14477549 від 08.05.2007, видавник КМ «ОМБТІ та РОН».

Поряд з цим, з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.09.2006 по справі № 2-4902 за позовом ОСОБА_8 до Одеської міської ради про визнання права власності за ОСОБА_8 було визнано право власності на нежитлове приміщення площею 220,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2007 заочне рішення від 19.09.2006 скасовано, а справу призначено на новий розгляд.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2007 провадження по справі було закрито з підстав того, що за зазначеним позовом слід звертатися до господарського суду.

Водночас, ОСОБА_8 07.05.2007 укладено з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 220,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за № 5-1029 від 07.05.2007 державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.10.2010 по справі №2-1129/2010 позовні вимоги представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (нині Департамент комунальної власності Одеської міської ради) були задоволені в повному обсязі, договір купівлі-продажу від 07.05.2007, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , визнаний недійсним, майно витребуване у ОСОБА_6 на користь Одеської міської ради.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.03.2011 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.07.2011 вищевказане рішення залишено без змін.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що нежитлове приміщення площею 220,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом комунальної власності Одеської міської ради.

Як повідомлялося раніше, зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру прав вбачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення площею 220,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , 30.01.2020 зареєстровано за ОСОБА_6 приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 5-1029, виданого 07.05.2007 державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 , що визнаний вищевказаними рішеннями суду недійсним.

Поряд з цим, з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що того ж дня 30.01.2020 між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 220,9 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, 26, за № 33, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 .

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення площею 220,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 .

З наведеного, вбачається, що невстановлена досудовим розслідування особа вчинила шахрайські дії та незаконно, шляхом обману, заволоділа майном територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч.1 КК України.

На теперішній час, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, 26, належить ОСОБА_9 .

Відповідно до рішення прокурора у кримінальному провадженні постановою від 24.02.2020 нежитлове приміщення площею 220,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом, оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна є предметом кримінально-протиправних дій.

У своєму клопотанні прокурор просить накласти арешт на майно, оскільки на теперішній час існує сукупність підстав вважати, що вказане нежитлове приміщення є речовим доказом кримінального правопорушення, та з метою збереження речового доказу, а також запобігання можливості його перетворення та відчуження.

В судовому засіданні прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 підтримала подане клопотання та просила його задовольнити.

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши матеріали поданого клопотання, приймаючи до уваги необхідність всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, враховуючи те, що необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, а також можуть зберігати на собі сліди кримінального правопорушення і незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а також перешкоджати у забезпечені цивільного позову, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167-169, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення площею 220,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.

Виконання ухвали доручити прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1