Справа № 191/3747/19
Провадження № 1-кп/191/335/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000036 від 27.08.2019 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любашівка Любашівського району Одеської області, громадянина України, водія структурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», який на утриманні має неповнолітню доньку, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч. 1 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України,за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , працюючи водієм структурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ "Укрзалізниця", яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Харківська, 1-А, діючи із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, приблизно у листопаді 2016 року вирішив привласнити чуже майно у вигляді бензину марки А-95-Євро5-Е5, який в грудні 2016 року йому буде виданий матеріально-відповідальною особою структурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» РФ «Придніпровська залізниця» АТ Укрзалізниця» для виконання робіт на службовому автомобілі, шляхом надання фіктивних документів щодо заправки автомобіля пальним.
Так, ОСОБА_3 , відповідно до відомостей видачі пального водіям структурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» в грудні 2016 року отримав під звіт у матеріально-відповідальної особи зазначеного підрозділу талони на бензин А-95-Євро5-Е5 в кількості 220 літрів, для виконання виробничих завдань.
При цьому, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний намір, виданий йому раніше бензин А-95-Євро5-Е5 в кількості 140 літрів в свій службовий автомобіль не заправив, а в грудні 2016 року привласнив та використав для заправки власного автомобіля, обернувши таким чином на свою користь майно РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що перебувало у його віданні.
В той же час ОСОБА_3 , з метою приховання факту привласнення зазначеного бензину в кількості 140 літрів, 30.12.2017 року в приміщенні стриктурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» РФ Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» надав матеріально- відповідальній особі заздалегідь придбані фіктивні документи, а саме: фіскальний чек № 184580 від 12.12.2016 року та фіскальний чек № 185544 від 14.12.2016 року, тим самим прозвітувавши, про начебто заправку свого службового автомобіля бензином А-95-Євро5-Е5 в кількості 140 літрів на АЗС «ВОГ РІТЕЙЛ», яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Набережна Заводська, 3.
Таким чином, ОСОБА_3 в грудні 2016 року привласнив бензин А-95-Євро5-Е5, що належить РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» в загальній кількості 140 літрів, вартість якого відповідно до висновку експерта № 19/12.1/1071 від 17.09.2019 року складає 3422,80 грн., який перебував у його віданні, чим завдав матеріальної шкоди вказаному підприємству на зазначену суму.
Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 191 КК України привласнення чуже майна, яке перебувало у його віданні.
Крім того, ОСОБА_3 30.12.2016 року знаходячись в приміщені службового кабінету матеріально-відповідальної особи структурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ "Укрзалізниця", яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове: вул. Харківська, 1-А, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою приховання факту привласнення бензину А-95-Євро5-Е5, що належить зазначеному підприємству та перебував у віданні ОСОБА_3 , умисно, при звітуванні про заправку свого службового автомобіля бензином А-95-Євро5-І надав матеріально-відповідальній особі структурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» завідомо підроблені документи, а саме: фіскальний чек № 184580 від 12.12.2016 року та фіскальний чек № 185544 від 14.12.2016 року тобто використав завідомо підроблені документи.
Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені вище та при цьому пояснив, що дійсно в грудні 2016 року привласнив бензин у кількості 140 літрів, який заправив у свій власний автомобіль, а потім придбав фіктивні чеки для звітності у бухгалтерії у кількості 140 літрів. У скоєному щиро кається. Шкоду відшкодовано в повному обсязі.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав показання в судовому засіданні, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, та погодився на скорочений порядок судового слідства, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його добровільне і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 191 та ч. 4 ст. 358 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи та використання завідомо підроблених документів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає за можливим визнати щире каяття обвинуваченого у вчинених кримінальних правопорушеннях та добровільне відшкодування ним завданого збитку потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої та середньої тяжкості, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування його на профілактичному обліку у лікаря психіатра та нарколога, і те, що він раніше не судимий.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, добровільно відшкодував завдану шкоду, що останній раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, працевлаштований, має на утриманні неповнолітню доньку, характеризується позитивно крім того, обвинувачений ОСОБА_3 в подальшому зобов`язався дотримуватись бездоганної поведінки, зважив на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів буде достатнім призначення покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 191 та ч.4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу без застосування додаткового покарання, оскільки відсутні підстави.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення ОСОБА_3 такого покарання буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання ним нових злочинів.
Питання розподілу процесуальних витрат судом вирішується в порядку, передбаченому ст.124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні до обвинуваченого не застосовувалися

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.191 та ч. 4 ст. 358 КК України і призначити ОСОБА_3 покарання:

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмір сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

- за ч.1 ст. 191 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_3 за сукупністю вчинених злочинів призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят ) грн. 00 коп. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 не обирати.

Цивільний позов не поданий.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави вартість судово-товарознавчої експертизи № 19/12.1/1071 від 17.09.2019 року в сумі 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 04 коп.

Речовий доказ, а саме: фіскальні чеки № 184580 від 12.12.2016 року та № 185544 від 14.12.2016 року , які знаходяться у потерпілого знищити, копії фіскальних чеків зберігати при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1