ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/512/20 Справа № 932/3782/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, офіційно працевлаштованого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2020 року клопотання слідчого ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , було задоволено.
Обрано ОСОБА_9 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 00 годин 01 хвилини 23 травня 2020 року, без визначення застави.
У задоволенні клопотання сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що прокурор у судовому засіданні надав достатні докази наявності обґрунтованої підозри у причетності підозрюваного ОСОБА_9 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, та довів вказані у клопотанні ризики, враховуючи, що останній, який офіційно не працевлаштований, утриманців не має, підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років, він усвідомлює невідворотність покарання за вчинене кримінальне правопорушення у разі доведеності вини, підозрюваному відомі анкетні дані та місце мешкання потерпілого, який звернувся до органу досудового розслідування із заявою про захист від можливих протиправних дій з боку ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.03.2020 року та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська є незаконною, необгрунтованою, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що висновки слідчого судді про наявність обставин, які свідчать на користь існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були зазначені в клопотанні слідчого, а саме знищення речових доказів, вплив на свідків та приховування від слідства є надуманими, необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам.
Вказує на те, що відомостей щодо виключних обставин для тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором/слідчим в судовому засіданні не доведено. Заявлені у клопотанні слідчого ризики в сукупності з тяжкістю злочину та даними про особу підозрюваного, не можуть слугувати виключною підставою для тримання підозрюваного під вартою.
Також звертає увагу, що в резолютивній частині клопотання слідчий просить суд саме «Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 на строк досудового розслідування...», на що адвокатом у судовому засіданні зверталось увагу слідчого судді на вказаний факт, проте повністю слідчим суддею проігноровано, та не усунуто будь-яким чином зазначену незаконну вимогу слідчого. Вважає, що слідчий суддя взагалі не мав можливості розглядати зазначене клопотання, оскільки щодо підозрюваного ОСОБА_9 раніше не обирався запобіжний захід, а тому його продовження не можливе, а тому, на думку апелянта, це є суттєвим порушенням права на захист підозрюваного та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, яка вважала за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_12 , протоколом обшуку від 26.03.2020 року, під час якого у підозрюваного вилучено пристрій для куріння, який належить потерпілому, та револьвер, протоколами пред`явлення для впізнання речей за участю потерпілого ОСОБА_12 , протоколами допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом пред`явлення для впізнання особи за участю свідка ОСОБА_13 .
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_9 , знаходячись на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити речі та цінності, що мають істотне значення для досудового розслідування, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Посилання ж захисника на порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону та права на захист підозрюваного через те, що він розглянув клопотання слідчого, не приділивши увагу тому факту, що в резолютивній частині клопотання слідчий просив суд продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , та постановив рішення про обрання цього запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Так, перевіркою наданих судом першої інстанції матеріалів, журналом судового засідання та технічним записом фіксування судового розгляду встановлено, що 28 березня 2020 року в судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 зазначив про те, що у резолютивній частині клопотання допущено описку, а саме помилково вказано про продовження запобіжного заходу та просив слідчого суддю застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб. З цих підстав судом було відкладено розгляд справи на 3 години, але сторона захисту наполягала на продовженні судового засідання, до того ж як підозрюваний, так і захисник зазначили, що в даному випадку це не буде порушенням права ОСОБА_9 на захист.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4