Справа №295/3515/20
УХВАЛА
Про повернення клопотання для усунення недоліків

25.03.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, внесене в кримінальному провадженні № 0001386 від 21.03.2020 року, та додані до клопотання матеріали,-
в с т а н о в и в:
Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на змив речовини бурого кольору, зроблений на марлевий тампон, який упаковано до паперового конверту; виріз із наволочки зі слідами бурого кольору, який упаковано до паперового конверту; кухонний ніж, який поміщено до паперового пакету; ганчірку зі слідами бурого кольору; три скляні стопки, які поміщені до картонної коробки; скляну пляшку об`ємом 0,5 літра «Боржомі», яка поміщена до картонної коробки; зразок марлевого тампону, на який було зроблено змиви; марлевий тампон з контрольним змивом речовини бурого кольору; спортивні штани чорного кольору з червоними смужками; пару резинових капців чорного кольору, які поміщені до картонної коробки; футболку білого кольору з надписом синього кольору, яка поміщена до картонної коробки.

Вказані речі були вилучені в ході огляду місця події 21.03.2020 року та додаткового огляду місця події від 21.03.2020 року в АДРЕСА_1 .

Вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001386, а тому з метою їх збереження слідчий просить накласти на них арешт.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна, в тому числі, з метою збереження речових доказів.
Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України). Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Всупереч вказаній нормі закону в клопотанні про арешт майна не вказано підстави відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а саме не зазначено на можливість досягнення завдання арешту майна, яке полягає в запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Клопотання слідчого містить лише передрукований зміст частини 1 статті 170 КПК України, проте слідчий суддя не наділений процесуальними повноваженнями самостійно визначати підставу, відповідно до якої слідчий просить накласти арешт на майно та самостійно обґрунтовувати необхідність такого арешту.
Ні в клопотанні, ні в постанові про приєднання речових доказів не зазначено, яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, в цьому кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідає майно, арешт на яке просить накласти слідчий.
Також слідчим не долучено до клопотання Повідомлення про підозру ОСОБА_4 , хоча долучено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, що в свою чергу не дає можливості визначити процесуальний статус особи, щодо майна якої подано клопотання, та визначити повноваження слідчого щодо можливості звернення з таким клопотанням до слідчого судді.
Крім того, клопотання про арешт майна подане слідчим за погодженням з прокурором повноваження якого не підтвердженні належним чином, а саме відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурор ОСОБА_3 не вказаний як прокурор, який здійснює повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, також відсутня і постанова про визначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до частини третьої статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що також зміст клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України; клопотання погоджене прокурором, повноваження якого не підтвердженні належним чином.
З огляду на викладене, слідчий суддя повертає клопотання прокурору для усунення недоліків на підставі статті 172 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про повернення клопотання про арешт майна для усунення недоліків в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 36, 37, 64-2, 132, 168, 169, 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, внесене в кримінальному провадженні № 0001386 від 21.03.2020 року, повернути прокурору для усунення недоліків.
Встановити строк для усунення зазначених недоліків, що не перевищує 72 години з моменту отримання копії ухвали.
Після усунення недоліків сторона кримінального провадження не позбавлена права повторно звернутися із даним клопотанням до суду в загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1