Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/17834/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Верховного Суду АРК від 10.02.1997 року за ст.ст. 69, 102, 222 ч. 1, ст.ст. 19 ч. 4, 93 пп. «а, г, е, з, і», ст.ст. 19 ч. 4, 17 ч. 2, 93 пп. «а, г, е, з», ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з відсутністю підстав, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання у вид довічного позбавлення волі за відсутністю обгрунтованих пенологічних підстав для подальшого тримання в місцях позбавлення волі. Вважає, ухвалу суду незаконною та необгрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції фактично не розглянув, наведені в її клопотанні доводи на користь можливості звільнення ОСОБА_8 на підставі вказаних в клопотанні норм права та практики Європейського суду з прав людини. Вказує, що представник установи виконання покарань в суд не з`явився та не навів жодних підстав, які б перешкоджали задоволенню її клопотання.

В ухвалі суду зазначено, що захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про звільнення засудженого від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі достроково/умовно або заміні зазначеного покарання на більш м`яке, відповідно до вимог «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В судовому засіданні суду першої інстанції захисник уточнила клопотання та просила звільнити засудженого від відбування покарання відповідно до вимог ст. 74 КК України з врахуванням рішення Європейського суду з прав людини «Петухов проти України».

Відмовляючи у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 засуджений вироком Верховного Суду АРК від 10.02.1997 року за ст.ст. 69, 102, 222 ч. 1, ст.ст. 19 ч. 4, 93 пп. «а, г, е, з, і», ст.ст. 19 ч. 4, 17 ч. 2, 93 пп. «а, г, е, з», ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари розстрілу, з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду АРК від 08.06.1999 року вирок суду був приведений у відповідність до закону, визначене покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Відповідно до ст. 2 «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» право кожного на життя охороняється законом. Захист цього права не поширюється на випадки коли це було необхідним заходом для: здійснення законного арешту або для запобігання втечі особи, яку законно тримають під вартою. Окрім того, відповідно до ст. 5 Конвенції право на свободу та особисту недоторканність означає, що жодна людина не може бути позбавлена свободи, за винятком таких випадків і в порядку, передбаченому законом, зокрема: законне ув`язнення особи після засудження її судом.

Оскільки ОСОБА_8 був визнаний винним у вчинені вмисного вбивства іншої людини, щодо нього і було застосовано певний вид обмеження волі, що в даному випадку не є надмірним та шкідливим для особи, враховуючи, що визначена попереднім законодавством України міра покарання у вигляді смертної кари була замінена на більш м`який вид покарання, тобто право ОСОБА_8 на життя, свободу не були порушені.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ст.87 КК України передбачено, що особи, які засуджені до довічного позбавлення волі, мають право на помилування після відбуття певного строку покарання, інших умов звільнення від відбування покарання діючим Кримінальним кодексом України на даний час не передбачено.
В рішенні Європейського суду з прав людини «Петухов проти України» від 12.03.2019р., яке набуло статусу остаточного 09.09.2019 року, зазначено, що органи влади України закликаються до виправлення законодавства з метою створення доступних умов звільнення (дострокового) для усіх довічно засуджених, після перегляду передбаченої загрози від них суспільству, на підставі індивідуальної оцінки ризику.
З огляду на наведене, враховуючи, що на даний час відсутні законодавчо встановлені підстави для застосування звільнення від покарання, механізм застосування, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Апеляційний розгляд проводиться без участі засудженого ОСОБА_8 , який належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, оскільки ОСОБА_8 подав заяву, в який просив провадити розгляд без нього, але в присутності його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регламентується ст. 539 КПК України.

Згідно ч.3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Частиною 5 статті 539 КПК України передбачено, що у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого і інші особи у разі необхідності.
Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Як вбачається з матеріалів провадження, довіреністю в.о. начальника ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» доручено приймати участь у судових засіданнях по розгляду клопотання щодо ОСОБА_8 ОСОБА_9 (а.п. 55).

Згідно журналу судового засідання від 19.06.2019 року представник ЖУВП (№8) ОСОБА_9 був присутній в судовому засідінні, яке було відкладено на 30.08.2019 року (а.п. 57 - 58).

Згідно повідомлень суду від 19.06.2019 року та 30.08.2019 року, явка представника ДУ «Житомирська УВП (№8)» в судові засідання 30.08.2019 року та 04.11.2019 року є обов`язковою (а.п. 59, 62).

Разом з тим, судові засідання 30.08.2019 року та 04.11.2019 року були проведені без участі представника ДУ «Житомирська УВП (№8)», що підтверджується журналами судових засідань у вказані дати. Крім того, на вказану обставину звертає свою увагу й апелянт.

Проте, матеріали провадження не містять інформації щодо належного повідомлення представника ДУ «Житомирська УВП (№8)» про місце та час розгляду даного клопотання 04.11.2019 року, а також будь-яких повідомлень представника ДУ «Житомирська УВП (№8)» про поважні причини неприбуття.
Отже, суд першої інстанції визнавши участь представника ДУ «Житомирська УВП (№8)» в судових засіданнях при розгляді клопотання щодо ОСОБА_8 обов`язковою, в порушення вимог абз. 2 ч.5 ст. 539 КПК України, розглянув зазначене клопотання без участі представника ДУ «Житомирська УВП (№8)», належним чином не повідомивши його про час та місце судового розгляду на 04.11.2019 року та ухвалив оскаржувану ухвалу.

Зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до ст. 412 КПК України апеляційний суд вважає істотним, яке перешкодило суду ухвалити законне судове рішення.
На підставі викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд не входить в обговорення всіх доводів апеляційної скарги, однак вважає, що вони підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
При новому судовому розгляді необхідно усунути зазначені порушення, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Верховного Суду АРК від 10.02.1997 року за ст.ст. 69, 102, 222 ч. 1, ст.ст. 19 ч. 4, 93 пп. «а, г, е, з, і», ст.ст. 19 ч. 4, 17 ч. 2, 93 пп. «а, г, е, з», ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з відсутністю підстав скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: