Справа № 487/8705/19
Провадження № 1-кс/487/9124/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0004444 від 27.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
28.11.2019 року слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль «Мазда 6» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового вилученого майна в Заводському ВП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, для його подальшого зберігання у якості речового доказу у кримінальному провадженні №0004444 від 27.11.2019, з метою уникнення знищення, перетворення та відчуження вказаного майна.
Підставою для внесення клопотання слідчий зазначив те, що вилучений під час огляду автомобіль визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому, з метою уникнення знищення, перетворення та відчуження вказаного майна є необхідність у накладенні на нього арешту.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.
Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Із матеріалів клопотання встановлено, що СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0004444 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.11.2019 року до чергової частини Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшов рапорт працівника поліції ДПП НП про те, що 27.11.2019 року близько 09:00 год. було зупинено транспортний засіб марки «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , під час перевірки документів було виявлено ознаки підробки свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .
В ході проведення огляду місця події від 27.11.2019 року за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44 було вилучено автомобіль марки «Мазда 6» сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , у якого виявлено підробку свідоцтва про реєстрацію.
Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України) та за наявності підстав передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, слідчим не доведено необхідність арешту автомобілю «Мазда 6» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який був тимчасово вилучений в ході огляду місця події.
Слідчий не надав суду будь-яких вагомих даних, що без вилучення зазначеного вище транспортного засобу, неможливо отримати інформацію про наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження за ч.1 ст.358 КК України та підлягають встановленню.
Слідчий суддя вважає, що існує можливість без накладення арешту на вище вказане майно провести всі слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Також, зазначений автомобіль не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (використання завідомо підробленого документу), оскільки предметом злочину є офіційні документи.
Таким чином, правових підстав для арешту транспортного засобу слідчим суддею не встановлено.
Враховуючи викладене, розумність та співрозмірність обмеження права власності, яке завдає суттєвих матеріальних втрат для його власника, завдання кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказаний транспортний засіб.
Керуючись ст. ст. 131,132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0004444 від 27.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1