печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2019 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 22.01.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_4 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2018 року за № 0000123 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 364, ст. 386 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2014 році на території м. Києва ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи про кримінальну караність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, але знаючи про високу прибутковість від вчинення цих злочинів, з метою отримання прибутку від їх збуту, реалізуючи злочинний умисел, направлений на створення стійкого ієрархічного об`єднання, члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, керівництва та координації злочинної діяльності інших осіб, а також забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших злочинних груп, створили злочинну організацію.

В подальшому, грошові кошти отримані від продажу наркотичних засобів, учасники злочинної організації легалізували на території України шляхом укладення правочинів щодо купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна.

В рамках здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 21.03.2019 року в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.03.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України та 26.06.2019 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з метою приховування грошових коштів, отриманих від продажу наркотичних засобів та відведення підозри щодо джерел отриманих ним вказаних доходів ОСОБА_7 здійснювалось придбання та оформлення на свою матір ОСОБА_4 об`єктів нерухомого майна.

Прокурор зазначає, що санкції, інкримінованих підозрюваному ОСОБА_7 ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 307 КК України передбачають додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку з чим, з метою запобігання відчуження вищевказаного майна, а також забезпечення можливої конфіскації майна, просить клопотання задовольнити.

Згідно ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

З метою забезпечення арешту майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, та з метою забезпечення арешту майна, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

В судове засідання прокурор не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Оскільки, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя визнав можливим розглянути клопотання за відсутності прокурора.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2018 року за № 0000123 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 364, ст. 386 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2014 році на території м. Києва ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи про кримінальну караність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, створено злочинну організацію, до складу якої входили, в тому числі, ОСОБА_7 .

В рамках здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 26.06.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України.

Як зазначає прокурор у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що з метою приховування грошових коштів, отриманих від продажу наркотичних засобів та відведення підозри щодо джерел отриманих ним вказаних доходів ОСОБА_7 здійснювалось придбання та оформлення нерухомого майна на свою матір ОСОБА_4 , а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Санкції ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 307 КК України, інкриміновані підозрюваному ОСОБА_7 передбачають додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Пунктом 3 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Вдповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, власнику майна - ОСОБА_4 повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0000123 не вручалося, отже на час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на вказане нерухоме майно, остання в статусі підозрюваного не перебуває, у зв`язку з чим у слідчого судді відсутні правові підстави для накладення арешту на належне їй на праві власності майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а посилання прокурора на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК України, оскільки наявні підстави вважати, що воно одержано злочинним шляхом та підлягатиме конфіскації не містить під собою правового підґрунтя, тому як дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

Крім того, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, за яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що прокурором у клопотанні не надано доказів, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, а відтак клопотання про арешт майна є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170-175, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання Прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 22.01.2018 року, - відмовити.

Ухвала про арешт майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1