ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1328/20 Справа № 191/1051/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
законного представника

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000279 від 17 лютого 2018 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року відносно
ОСОБА_7 , який народився у 2003 році жовтні місяці 05 дня в смт. Іларіонове, Синельниківського району, Дніпропетровської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, українця, громадянина України, учня 10 класу, № 11, навчається в СІЗО м. Дніпро, раніше судимого:
11 червня 2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області засуджений за п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, 70 КК до 10 років позбавлення волі. Вирок суду ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2019 року залишено без змін,
ОСОБА_10 , який народився у 2001 році грудні місяці 23 дня в смт. Іларіонове, Синельниківського району, Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, українця, громадянина України, студента 1 го курсу ДЦПТО м. Дніпро, раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , кожного окремо, визнано винуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289 КК України.

ОСОБА_10 призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 104, 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим, поглинено призначене покарання покаранням призначеним вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, строк відбування покарання вирішено рахувати з 03 червня 2018 року.

Цим вироком, дії обвинувачених неповнолітнього ОСОБА_10 та малолітнього ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як такі, що виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.

За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, 15 лютого 2018 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з малолітнім ОСОБА_7 , маючи спільний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаний з проникненням в інше сховище, прийшли до домоволодіння АДРЕСА_1 , де побачили моторолер, який стояв за парканом на подвір`ї вказаного домоволодіння.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , відкрили незачинену хвіртку та проникли на територію подвір`я (іншого сховища).
Знаходячись на території вказаного подвір`я, переконались, в тому, що на території подвір`я знаходиться моторолер марки «Reflex 150» 2009 року випуску, сірого кольору, номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , без державного реєстраційного номеру, який належить ОСОБА_11 , ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , із застосуванням фізичної сили, штовхаючи руками, викотили даний моторолер з території вказаного домоволодіння на вулицю, після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, з корисливих мотивів, помістили викрадений моторолер марки «Reflex 150» 2009 року випуску, сірого кольору, номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , без державного реєстраційного номеру, в гаражі на території домоволодіння АДРЕСА_3 , тим самим незаконно заволоділи колісним транспортним засобом марки «Reflex 150» 2009 року випуску, сірого кольору, номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , без державного реєстраційного номеру, вартість якого складає 5564 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн.00 коп., чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 , матеріальних збитків на вказану суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , так як покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особи як обвинуваченого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що суд першої інстанції посилаючись на ст. 374 КПК України, прийняв як належні докази висновки експертів, протоколи огляду, речові докази, слідчий експеримент, у зв`язку з чим, оцінюючи в сукупності зібрані та безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази, суд прийшов до висновку про те, що винність обвинуваченого в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження та доведені в повному обсязі.

Однак, захисник вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, так як покарання, призначене ОСОБА_7 , за своїм виглядом є занадто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також не враховано обставин, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений визнав свою провину в скоєному правопорушенні, щиро розкаявся в скоєному, скоїв кримінальне правопорушення неповнолітнім.

Крім того, судом при розгляді справи не було прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування сприяв слідчому у встановленні істини по кримінальному провадженню, на обліку у лікаря-нарколога, -психіатра не знаходиться, навчався в Іларіонівській середній школі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, у зв`язку з тим, що покарання не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити, вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене покарання.
Законний представник обвинуваченого підтримав думку обвинуваченого.
Прокурор заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Враховуючи, що висновки суду у вироку стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, правильність правової кваліфікації дій за ч. 2 ст. 289 КК України, в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, а тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, тому доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо необхідності призначення більш м`якого покарання у зв`язку з невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, за колишнім місцем навчання, а саме КОНЗ «Іларіонівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Іларіонівської селищної ради характеризується незадовільно, учня 10 класу, №11, СІЗО, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на обліку у ювенальній превенції Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття.
Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним інших кримінальних правопорушень. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими внаслідок суворості немає.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не в повній мірі було враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений визнав свою провину в скоєному правопорушенні, щиро розкаявся в скоєному, скоїв кримінальне правопорушення неповнолітнім, а також те, що на обліку у лікаря-нарколога, -психіатра не знаходиться, навчався в Іларіонівській середній школі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно з вироком дані обставини були враховані судом при призначенні покарання та з урахуванням всіх обставин справи, даних про особу обвинуваченого, суд обґрунтовано призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України.
Також при призначенні остаточно покарання судом було правильно застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, призначене судом покарання було повністю поглинуто вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо не врахування судом першої інстанції сприяння обвинуваченого ОСОБА_7 слідчому у встановленні істини по кримінальному провадженню, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана обставина не була встановлена як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні суду першої інстанції.
За наведених обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що призначене покарання у виді позбавлення волі повністю відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають задоволенню.
Таким чином, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визнано виннними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4