Справа №:755/4090/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" травня 2020 р. м.Київ
Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001906 від 09 березня 2020 року та додані до неї матеріали, -
за участю сторін кримінального провадження:
сдідчого ОСОБА_4 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
27.04.2020 року до Дніпровського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001906 від 09 березня 2020 року, а саме: автомобіля «Hyundai Accent» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 09 березня 2020 року на бульварі Перова в місті Києві був зупинений працівниками поліції та цього ж дня був затриманий його на підставі протоколу огляду місця події від 09.03.2020 співробітниками Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, яким він керував на законних підставах.
Відповідно до повідомлення правоохоронців, підставою для таких дій виявилася підозра у підробленні або заміні номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.
На підставі чого, 09.03.2020 відкрито кримінальне провадження №001906 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, а
слідчий ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києві з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , про арешт вилученого автомобіля «Нуundai Асcent», проте таке клопотання задоволено не було.
Враховуючи, що вилучене майно знаходиться в органу досудового розслідування без законних на те підстав та за відсутності рішення суду про його арешт, строк подачі клопотання про арешт майна сплив, що є порушенням прав власника на вільне володіння та користування належним майном.
В судовому засіданні скаржник та його захисник скаргу підтримали з підстав, викладених у ній, просили суд її задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні з розгляду скарги пояснив суду, що наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №001906 від 09 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України. З проведених експертиз вбачається, що було підроблено свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу, тому було направлено запит до центру адміністративних послуг для встановлення власника автомобіля, просив відмовити у задоволенні скарги. Разом з тим, згідно проведеної експертизи №12-2/127 від 24.03.2020 номера кузова автомобіля не змінювалися та є первісними.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Судом було встановлено, що 09.03.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ст.290 КК України (кримінальне провадження №001906).
Відповідно до вимог ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;
3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;
4) у разі скасування арешту.
В ході судового розгляду скарги встановлено що, слідчим суддею не було накладено арешт на вилучене майно під час огляду місця події, а тому таке майно безперечно має статус тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснених на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Частина 6 ст.173 КПК України передбачає, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше 72 годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за всіх обставин, передбачених ст.169 КПК України, в тому числі і у випадку, коли слідчий не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна не звернеться до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна (ч.5 ст.171 КПК України).
Отже, як встановлено в ході судового розгляду скарги, орган досудового розслідування з клопотанням про арешт вилученого 09.03.2020 року під час огляду місця події зазначеного вище майна в рамках кримінального провадження №001906, не звертався, арешт на вказане майно не накладався, зазначене майно на час розгляду скарги його особі не повернуте, що прямо вказує про безпідставність утримання такого майна, яке в силу положень ст.169 КПК України, підлягає негайному поверненню.
Водночас, органом досудового розслідування не надано належних доказів на підтвердження того що вказане тимчасово вилучене майно містить чи може містити в собі інформацію, яка має доказове значення для кримінального провадження №001906.
Згідно проведеної експертизи №12-2/127 від 24.03.2020 номера кузова автомобіля не змінювалися та є первісними.
Таким чином, жодних доказів, які б спростовували доводи скарги володільця тимчасово вилученого майна та підтверджували обставини, які є підставою для продовження утримання такого тимчасово вилученого майна, його значення у кримінальному провадженні до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в скарзі, є обґрунтованими.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Питання застосування інституту тимчасового вилучення майна врегульоване Главами 16 та 17 Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема статтями 167-175 цього Кодексу. Даними правовими нормами законодавцем визначено конкретне визначення можливої наступної долі вилученого майна, зокрема до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для задоволення скарги на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, вилученого 09.03.2020 року під час огляду місця події, у кримінальному провадженні №001906.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.2, 3, 7-9, 16, 21, 24, 94, 98, 131-132, 167-175, 303-307, 309, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001906 від 09 березня 2020 року, задовольнити.
Зобов`язати слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м.Києві, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження №001906 від 09 березня 2020 року, негайно повернути особі, у якої було вилучено майно, - ОСОБА_3 автомобіль «Hyundai Accent», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був вилучений під час огляду місця події 09 березня 2020 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити сторонам судового провадження, а також не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1