Кримінальне провадження № 703/3456/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секрета рях ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13

потерпілої ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміли кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001459 від 20 червня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Сміла Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого:

- 23 червня 1999 року Смілянським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 141 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, із застосуванням ст. 46-1 КК України виконання вироку відкладено на 2 роки, штраф 680 гривень;

- 16 лютого 2000 року Смілянським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В силу ст. 43 КК України частково приєднано не відбуте покарання у виді 1 року позбавлення волі по вироку Смілянського міського суду від 23 червня 1999 року, та остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; 31 травня 2001 року звільнений умовно-достроково на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчуг Полтавської області. Не відбутий строк - 2 роки 6 місяців 3 дні;

- 25 грудня 2001 року Смілянським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ст.. 71 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 17 березня 2010 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна.

- 10 листопада 2017 року Городищенським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Судимість в порядку ст. 89 не знята та не погашена,

- за ч. 2 ст.186 КК України, -

встановив:

ОСОБА_11 маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності, повторно, 20 червня 2017 року близько 09 години з метою заволодіння чужим майном, умисно, перебуваючи в переході між першим та другим поверхами Смілянської міської лікарні, що по вул. Героїв Холодноярців, 8 в м. Сміла Черкаської області, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме: намагаючись зірвати з шиї ланцюжок, сильно смикав та наносив удари кулаком в обличчя, чим завдав забій м`яких тканин обличчя та садна шиї, які згідно висновку експерта № 05-6-01/245 від 11 липня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, в подальшому заволодів золотим ланцюжком вагою 10,3 грам та золотою підвіскою вагою 3, 22 грам, та зник з місця злочину з викраденим, чим спричинив ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 18 722, 91 гривень.

Обвинувачений винним себе визнав повністю, і пояснив, що дійсно, у вказаний день та час перебуваючи в переході між першим та другим поверхами Смілянської міської лікарні, що по вул. Героїв Холодноярців, 8 в м. Сміла Черкаської області, він, застосувавши фізичну силу, заволодів золотим ланцюжком вагою 10,3 г та золотою підвіскою вагою 3,22 г, які належали потерпілій ОСОБА_14 .

Потерпіла ОСОБА_14 в судовому засіданні підтримала поданий нею цивільний позов про стягнення з ОСОБА_11 матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої злочином. Щодо розміру матеріальних збитків потерпіла не заперечувала, що їх розмір буде визначено відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, а саме відповідно до висновку повторної судової товарознавчої експертизи від 19 грудня 2019 року.

Під час роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_11 суті пред`явленого йому обвинувачення, судом встановлено, що останньому зрозуміле викладене в обвинувальному акті обвинувачення, в якому він визнає себе винним у повному обсязі та згоден відшкодувати потерпілій заподіяні матеріальні збитки та моральну шкоду в повному обсязі.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються. Тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового провадження щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого, обмежившись лише його допитом та дослідженням письмових даних, які характеризують його особу. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_11 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Інші докази суду для дослідження не надавались, хоча суд роз`яснив учасникам розгляду справи вимоги ч.3 ст. 349 КПК України. Учасники судового розгляду не оспорювали фактичних обставин справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, за місцем проживання характеризується посередньо, згідно довідки КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради № 2642/02 від 04 серпня 2017 року обвинувачений знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради з 19 лютого 1999 року по 24 березня 1999 року з діагнозом «Патохарактерологічний розвиток особистості зі значною педагогічною занедбаністю, епізодичне вживання опіатів в анемнезі», заподіяні збитки потерпілій не відшкодував, однак в скоєному щиро розкаявся та попросив вибачення у потерпілої, крім того має на своєму утриманні малолітню дитину 2013 року народження.

Обтяжуючі вину обвинуваченого обставини відсутні.

В якості пом`якшуючих покарання обставин, згідно ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття в скоєному.

Виходячи з наведеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у виді реального позбавлення волі.

Підстав для застосування норм ст.69 КК України не встановлено.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст.ст. 70,71 КК України.

Судом встановлено, що згідно вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року ОСОБА_11 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і йому призначене покарання у виді 03 років 06 місяців позбавлення волі.

Враховуючи, що вищевказане кримінальне правопорушення ОСОБА_11 вчинив до постановлення відносно нього вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року, відтак при призначенні остаточного покарання слід керуватись вимогами ч.4 ст. 70 КК України та призначити покарання за сукупністю злочинів з врахуванням відповідного вироку суду.

Крім того, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2019 року в строк відбування покарання призначеного вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року ОСОБА_11 з розрахунку «день за два» зарахований строк попереднього ув`язнення, починаючи з 07 липня 2017 року по 28 березня 2018 року, тобто по день набрання вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року законної сили.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого, з врахуванням того, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення 20 червня 2017 року, з врахуванням положень п. ґ ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII, просив суд зарахувати до строку відбуття покарання ОСОБА_11 строк його попереднього ув`язнення та перерахувати термін перебування ОСОБА_11 в умовах слідчого ізолятора починаючи з 28 травня 2018 року, тобто з часу прибуття обвинуваченого ОСОБА_11 до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», куди він був переведений на виконання ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2018 року на час розгляду даного кримінального провадження № 0001459 від 20 червня 2017 року.

Таким чином, до 24 грудня 2015 року в ч. 5 ст. 72 КК України, яка встановлювала правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, було зазначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 ст. 72 КК України. При призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст. 72 КК України, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

26 листопада 2015 року було прийнято Закон № 838-VIII.

Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України.

Цю норму викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином законодавець фактично повернувся до редакції ч. 5 ст. 72 КК України, яка існувала до набрання чинності Законом № 838-VIII.

Положення ч. 5 ст.72 КК України в зазначених вище редакціях передбачають різні правила зарахування попереднього ув`язнення: 1) під час призначення покарання у виді позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України; 2) під час призначення виду покарання, не вказаного в ч. 1 ст. 72 КК України.

Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У тих випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4ст. 5 КК України).

Згідно із ч. 4 ст. 5 КК України коли закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів і наступні його редакції в силу погіршення кримінально-правового становища особи зворотної дії не мають, до правовідносин застосовується той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

У такому випадку йдеться про застосування так званого проміжного закону - закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі.

Із системного тлумачення норми ч. 4 ст. 5 КК України випливає, що «проміжний» закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з «наступним» («наступними») законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначається щодо злочинності, караності, а також інших кримінально-правових наслідків діяння.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 цього Кодексу, є «іншим кримінально-правовим наслідком діяння» в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Підставою для такого твердження є те, що інститут зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання впливає на кримінально-правове становище особи (покращує або погіршує його).

29 серпня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок згідно якого, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIIIв силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Відповідно до п. ґ ч. 5 ст. 72 у редакції Закону № 838-VIII, чинною на час скоєння ОСОБА_11 кримінального правопорушення у строк попереднього ув`язнення включається перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відтак, враховуючи викладене, та те, що обвинувачений скоїв злочин саме 20 червня 2017 року, тобто у період чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України, передбаченій Законом № 838-VIII, з огляду на ст. 5 КК України зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання має здійснюватися відповідно до вказаної норми закону, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднім ув`язненням у розумінні ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Тобто з моменту вступу вироку в законну силу строк попереднього ув`язнення закінчується.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 тривав з 07 липня 2017 року (дата затримання) по 28 березня 2018 р. (дата набрання вироком Городищенського районного суду Черкаської області законної сили), та підлягає до зарахування термін попереднього ув`язнення з 07 липня 2017 року по 28 березня 2018 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2019 року зараховано ОСОБА_11 термін попереднього ув`язнення з 07 липня 2017 року по 28 березня 2018 року в строк відбутого покарання з розрахунку «день за два».

Таким чином попереднє ув`язнення ОСОБА_11 відповідає зарахованому періоду визначеному в ухвалі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2019 року.

Оскільки з часу переведення ОСОБА_11 до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для участі в розгляді даного кримінального провадження, тобто з 28 травня 2018 року він фактично відбував покарання за попереднім вироком, який набрав законної сили, вказаний період не може бути зарахований як термін його попереднього ув`язнення.

Щодо заявленого потерпілою цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною другою ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновку експерта № 8/863 від 19 грудня 2019 року ринкова вартість викраденого майна, а саме золотого ланцюжка, вагою 10,03 г. та золотої підвіски вагою 3,22 г станом на 19 грудня 2019 року становить 19958 гривень 82 копійки.

Відтак, цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 , про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди в сумі 23452 гривні 50 копійок з врахуванням встановлення вини обвинуваченого та суми заподіяних збитків, підлягає до часткового задоволення в розмірі встановленої ринкової вартості викраденого майна в сумі 19958 гривень 82 копійки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 , про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 10000 гривень підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні питання про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує характер протиправних дій обвинуваченого як цивільного відповідача по відношенню до потерпілої як цивільного позивача, які є кримінально караними, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань позивача, які зумовлені заподіянням їй тілесних ушкоджень, фізичного болю та страждань, що призвели до ушкодження здоров`я, зміни звичного для неї способу життя та необхідність вжиття позивачем додаткових зусиль для його організації.

Що ж до розміру цієї шкоди, то з урахуванням ступеня вини ОСОБА_11 , обставин вчинення кримінального правопорушення, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілої, тяжкість завданих травм, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, які настали для неї, у зв`язку із ушкодженням здоров`я, суд вважає, що 10000 гривень, є достатньою компенсацією для відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З врахуванням норми ч.2 ст.124 КПК України, з ОСОБА_11 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта при проведенні судової дактилоскопічної експертизи в сумі 494 гривні 35 копійок, судової товарознавчої експертизи в сумі 1256 гривень 08 копійок, та повторної судової товарознавчої експертизи в сумі 942 гривні 06 копійок, а всього 2692 гривні 49 копійок.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 70-72, ч. 2 ст. 186 КК України ст.ст.100, 124, 127-129, 370, 374 КПК України, ст.ст. 23, 1167, 1192 ЦК України,-

засудив:

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, з врахуванням повністю відбутого покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання строком 5(п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховувати з 16 квітня 2020 року.

Зарахувати в строк відбування покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання, відбуте за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року.

У задоволенні клопотання захисника про зарахування до строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строку попереднього ув`язнення ОСОБА_11 за період з 28 травня 2018 року по теперішній час - відмовити.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 2692 (дві тисячі шістсот дев`яносто дві) гривні 49 (сорок дев`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 , в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди в сумі 19958 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень, а всього 29958 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки.

Речові докази - мобільний телефон марки «Samsung», поміщений в сейф-пакет №4223448 та переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області повернути власнику за належністю;

- сліди пальців рук та дактилокарту на ім`я ОСОБА_11 поміщену до сейф-пакету 3937371, передані на зберігання до кімнати речових доказів Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, з підстав не пов`язаних із запереченням обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1