ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/648/20 Справа № 212/2520/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000797 від 10 квітня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

за участю секретаря ОСОБА_6

скаржника ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року накладено арешт на майно, визнане речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000797, а саме: 4 металеві вироби у формі металевих уголків довжиною по 0,7 метри кожна, 4 металеві вироби довжиною по 2 метри кожна, залізні труби у кількості 3 штуки, різної довжини, які належать ПАТ «Кривбасзалізрудком»; бензопилу синьо-зеленого кольору торгової марки «Зеніт», власником якої є не встановлена слідством особа; автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 власником якої є ОСОБА_8 .
Слідчий суддя вважав за необхідне клопотання слідчого задовольнити, накласти арешт на значене у клопотанні майно та речі з метою збереження речових доказів, забезпечення можливості експертного дослідження автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також запобіганню можливості їх приховування, перетворення, відчуження або знищення.

В апеляції:
- ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
В обґрунтування зазначає, що слідчим не наведено сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , є доказом злочину та відповідає критеріям ст. 98 КПК України в частині того, що даний автомобіль зберіг на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зазначає, що слідчим та прокурором не доведено наявність ризиків можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилученого майна, а тому слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують найбільш обтяжливий спосіб арешту майна як заборона користуванням автомобілем марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 .
Також вказує, що слідчим суддею залишилися не дослідженими деякі обставини, а саме не було отримано показань особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, з приводу добровільності згоди, наданої слідчому при проникненні до автомобіля під час огляду місцевості.
Вказує, що слідчим суддею не було розглянуто по суті клопотання адвоката про визнання доказів недопустимими.
Крім цього зазначив, що слідчим суддею було порушено строки постановлення ухвали.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За наявними матеріалами долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що 10 квітня 2020 року до ЄРДР за № 0000797 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000797 від 10.04.2020, речі та предмети, які вилучені під час проведення огляду місця події від 09.04.2020, а саме: 4 металеві вироби у формі металевих уголків довжиною по 0,7 метри кожна, 4 металеві вироби довжиною по 2 метри кожна, та бензопила синьо-зеленого кольору торгової марки «Зеніт», залізні труби у кількості 3 штуки, різної довжини, автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , постановою слідчого від 10 квітня 2020 року були визнані у якості речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для підозрюваного або інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості доказів, з посиланням на незаконність проведення обшуку автомобіля без згоди його власника є безпідставними, оскільки такий огляд автомобіля проводився за згодою ОСОБА_9 , що підтверджується його письмовою заявою наявною в матеріалах кримінального провадження. Інші доводи щодо непричетності останнього до вчинення злочину є передчасними та підлягають оцінці і з`ясуванню в іншій стадії судового розгляду і на даному етапі досудового розгляду ці питання не розглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Як видно з матеріалів справи, клопотання слідчого про арешт майна надійшло до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу 13 квітня 2020 року. Судове засідання за вказаним клопотання було призначене слідчим суддею на 15 квітня 2020 року, в ході якого, за клопотанням в тому числі і захисника ОСОБА_7 , розгляд справи був відкладений на 17 квітня 2020 року, для ознайомлення сторін з матеріалами справи. В подальшому, 17 квітня 2020 року, розгляд справи не відбувся та був перенесений на 21 квітня 2020 року у зв`язку із перебуванням судді ОСОБА_1 в колегіальному розгляді кримінального провадження за ч. 4 ст. 187, п. 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Таким чином, розгляд клопотання слідчого про арешт майна був відкладний в тому числі і за клопотанням сторони захисту з метою не порушення права на захист, а тому, з огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів не вбачає порушень слідчим суддею строків розгляду клопотання слідчого.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.
Підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000797 від 10 квітня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4