ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/2130/20
Провадження № 1-кс/210/1080/20

"16" червня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

представників потерпілої, - адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного, - адвоката: ОСОБА_8 ,

свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, винесене по кримінальному провадженню №0000546 від 10 квітня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.2 КК України, слідчим СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Долинська Долинського району Кіровоградської області, українця за національністю, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, працюючого машиністом крану (кранівник) на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2020 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася слідчий СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , винесене в рамках кримінального провадження №0000546 від 10 квітня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.2 КК України, та погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що досудовим розслідуванням в даному кримінальному провадженні встановлено, що 09 квітня 2020 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою свого мешкання в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, та знаючи про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким остання перебувала в близьких відносинах, повернувся до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області з проходження строкової військової служби у Збройних Силах України, зателефонувала йому та в ході телефонної розмови останні домовились про зустріч. Потім, ОСОБА_4 викликала автомобіль таксі та приблизно о 01 годині 00 хвилин 10 квітня 2020 року поїхала до ОСОБА_7 за місцем його знаходження на зупинці громадського транспорту «Шкільна» в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Далі, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зустрівшись у визначеному місці на автомобілі таксі направились, за проханням ОСОБА_7 за адресою його мешкання по АДРЕСА_1 , щоб переодягнутися.

Так, 10 квітня 2020 року, у невизначений слідством час, але не пізніше 02 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи разом з ОСОБА_4 , з якою раніше перебував у близьких відносинах, в кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 , штовхнув ОСОБА_4 на ліжко, від чого остання не втрималась на ногах та впала на нього. Після чого, ОСОБА_7 сів на ОСОБА_4 зверху та утримуючи її руками на ліжку, тим самим застосовуючи насильство до ОСОБА_4 , в ході розмови попрохав поцілувати його на що остання категорично відмовилась та в цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел на вчинення з останньою насильницьких дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням, з використанням геніталій, без добровільної згоди ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 діючи з метою задоволення своєї статевої пристрасті, утримуючи ОСОБА_4 на ліжку, намагався її поцілувати, однак остання чинила опір його діям, та ОСОБА_7 бажаючи подавити її опір став рукою втримувати голову ОСОБА_4 , намагаючись її поцілувати та наніс їй один удар долонею правої руки в область обличчя ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, посягаючи на статеву свободу ОСОБА_4 , придушив волю потерпілої до опору утримуючи її на ліжку, зняв з неї штани та усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, реалізував свої злочинні наміри та проти бажання ОСОБА_4 здійснив з нею дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій.

В результаті застосованого до ОСОБА_4 фізичного насильства з метою вчинення з нею дій сексуального характеру, без добровільної згоди останньої, ОСОБА_7 навмисне заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, правої нижньої кінцівки, саден ротової порожнини, шиї, правої молочної залози, піхви, які згідно висновку експерта №579 від 24 квітня 2020 року, за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 06-ти днів.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.2 КК України, як зґвалтування, за ознаками вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи вчинені щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах.

15 червня 2020 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру на підставі зібраних доказів у кримінальному провадженні №0000546 від 10 квітня 2020 року.

В ході проведення досудового розслідування на думку слідства зібрано сукупність належних і достатніх доказів, які підтверджують вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що є підставою для обґрунтованої підозри, а саме: протокол огляду місця події від 10 квітня 2020 року; протокол допиту потерпілої ОСОБА_4 від 10 квітня 2020 року; висновок експерта №579 від 24 квітня 2020 року; протоколи допиту свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; протокол огляду предметів від 10 квітня 2020 року; речові докази; висновок експерта №126 від 04 травня 2020 року; висновок експерта №114 від 13 квітня 2020 року; висновок експерта №117 від 16 квітня 2020 року; висновок експерта №8-381 від 05 червня 2020 року.

Досудовим розслідуванням встановлена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. В обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного, на думку слідства, є запобігання спробам підозрюваного ОСОБА_7 :

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик на переконання слідства підтверджується тим, що підозрюваний не одружений, на утримані неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, тобто не має належних та постійних засобів для існування, також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, відсутність міцних соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, які б могли стримати останнього не покидати постійного місця мешкання та не покидати межі м. Кривого Рогу або території України, свідчить про можливе виникнення у підозрюваного бажання переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тобто наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України;

- незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Зазначений ризик на думку слідства підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 знає потерпілу та свідків особисто та місце їх проживання, а отже може здійснювати психічний та фізичний тиск на них з метою ухилення від кримінальної відповідальності. При цьому, слідство звертає увагу на те, що особи, які є свідками у даному кримінальному провадженні, в судовому засіданні не допитувались, а відповідно до ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Крім того, враховуючи майновий стан ОСОБА_7 , а також беручі до уваги наявність вищевказаних ризиків, у слідства є об`єктивні підстави вважати, що для забезпечення підозрюваним покладених на нього обов`язків у разі внесення застави, необхідно визначити максимальний розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України для підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів, а саме, - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, слідчий просить клопотання задовольнити.

Присутній у судовому засіданні прокурор, мотивуючи доцільність задоволення клопотання слідчого, зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за вчинення котрого законом передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, не одружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, раніше не судимий, однак знаходячись на волі, може впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, не має міцних соціальних зв`язків, тобто, в сукупності його поведінка дає підстави вважати, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від слідства, а у подальшому і від суду. Також зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, і відповідає меті такого заходу.

Присутні у судовому засіданні потерпіла та її представники, кожен окремо клопотання підтримали повністю, просили суд його задовольнити. Допита під час розгляду клопотання потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що зі сторони друзів підозрюваного їй надходили погрози. Від самого підозрюваного погрози на її адресу не надходили. Погрози із застосуванням фізичної сили до неї також не застосовувалися. Також пояснила, що проживала разом із підозрюваним однією сім`єю, до часу як він пішов до армії, мали статеві стосунки. Потім розійшлися.

Підозрюваний та його захисник, кожен окремо проти клопотання слідчого заперечували вважаючи його необґрунтованим, та просили відмовити у його задоволенні. Також посилалися на необґрунтованість підозри, відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК України, та просили врахувати характеризуючі дані підозрюваного, який працює, характеризується за місцем роботи позитивно, та міцність соціальних зв`язків. Копії відповідних документів, на які посилався підозрюваний та його захисник, за клопотанням адвоката долучені до матеріалів клопотання.

Допитана в ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту, свідок ОСОБА_9 , суду пояснила, що знайома з потерпілою та підозрюваним. Проживає разом з підозрюваним в одному гуртожитку, на одному поверсі. Потерпілу знає з чотирнадцяти років, вона проживала разом з підозрюваним до того, як він пішов до армії. До того як підозрюваний пішов до армії, він контролював поведінку потерпілої. Після того, як ОСОБА_7 пішов до армії неодноразово бачила потерпілу у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. В момент нібито вчинення зґвалтування ніяких криків та шуму вона не чула. Лише під ранок був шум, коли вже приїхали працівники поліції. Підозрюваного може характеризувати з позитивної сторони, потерпілу з негативної.

Допитаний в ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту, свідок ОСОБА_10 , суду пояснив, що знайомий з потерпілою та підозрюваним. Підтвердив факт проживання потерпілої та підозрюваного разом до того, як він пішов до армії. Про погрози зі сторони підозрюваного в сторону потерпілої йому нічого не відомо. Неодноразово бачив потерпілу у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Коли підозрюваний був в армії, та вважав, що їх з потерпілою стосунки до сих пір існують, остання проживала з іншим чоловіком. Підозрюваного у стані сильного сп`яніння ніколи не бачив. Підозрюваний ніколи не застосував до потерпілої фізичну силу. Наркотичні засоби підозрюваний не вживає. За фактом зґвалтування йому нічого не відомо.

Заслухавши доводи прокурора про необхідність задоволення клопотання, пояснення потерпілої, її представників, підозрюваного та його захисника, пояснення свідків, дослідивши матеріали провадження додані до клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.194 ч.1 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п.13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно зі ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів правової визначеності та презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку; кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слідчий суддя враховує ст.9 ч.5 КПК України, якою передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Відповідно до статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод №ETS 005 від 04 листопада 1950 року, ратифікована 17 липня 1997 року, набрала чинності 11 вересня 1997 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до принципів Конвенції, - пропорційності та забезпечення рівності інтересів - коли мова йде про обмеження тих чи інших прав і свобод, суд завжди звертає увагу на кілька параметрів, встановлених Конвенцією, яким мають відповідати застосовані державою заходи щодо цих прав, а саме: 1) наявність правових підстав для обмеження прав і свобод; 2) наявність легітимної мети для застосування обмежень; 3) пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, якої держава намагалася досягти.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Вирішуючи дане питання суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення підозрюваного на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Згідно витягу з кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000546, розпочате досудове розслідування по кримінальному правопорушенню, передбаченого ст.152 ч.2 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення підтверджується наданими до клопотання доказами.

У клопотанні слідчого наведені дані, що вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя відхиляє доводи прокурора про наявність такого ризику, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, де і зареєстрований, проживає разом з матір`ю, хоча і не одружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, однак працює машиністом крану (кранівник) на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», характеризується позитивно, має близьких родичів, мати, сестру, тобто наявні міцні соціальні зв`язки. Крім того, сторонами провадження не заперечувалося, що підозрюваний з`являвся до слідчого по першому виклику, не намагався приховуватися. Також у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відповідний ризик буде повністю нівельовано.

Крім того, прокурором у судовому засіданні не обґрунтовано та не доведено, ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків, а саме яким чином підозрюваний може впливати на них, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, потерпіла у судовому засіданні зазначила, що від самого підозрюваного погрози їй не надходили, а надходили нібито від третіх осіб. З підозрюваним вона не спілкується, до неї він не приїздить, стосунки не виясняє.

Таким чином, слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_7 продовжує вчиняти злочини, може впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, раніше ухилявся від слідства.

Крім того, слідчий суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, у слідчого судді відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ст.194 ч.5 КПК України, зокрема, прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час, не спілкуватися з потерпілою та свідками.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу підозрюваному, не пов`язаний з триманням під вартою, - домашній арешт.

Положеннями ст.181 ч.ч.1, 2 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яким обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше не судимий, не одружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, має постійне місце проживання, де і зареєстрований, працює, характеризується позитивно, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, недоведеність прокурором необхідності застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Також судом враховано і характеристику самої потерпілої.

Тому, підозрюваному ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час; не залишати місце своєї реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 14 серпня 2020 року включно, зобов`язавши підозрюваного не залишати житло з 22:00 години по 06:00 годину, у робочі, вихідні та святкові дні, без дозволу слідчого, прокурора або суду; не спілкуватися з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Суд вважає, що прокурор не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а лише посилання на тяжкість злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, яка перебуває під домашнім арештом згідно ухвали суду, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

На підставі вищевикладеного та керуючись вимогами ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Винесене по кримінальному провадженню №0000546 від 10 квітня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.2 КК України, слідчим СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

У застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , строком до 14 серпня 2020 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час;

- не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 14 серпня 2020 року включно, зобов`язавши підозрюваного не залишати житло з 22:00 години по 06:00 годину, у робочі, вихідні та святкові дні, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- не спілкуватися з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ст.181 ч.5 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в провадженні котрого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали до 14 серпня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1