КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/361/20
Провадження № 1-м/534/1/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2020 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з Автозаводським районним судом м.Кременчука клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст.Новобейсугск Виселківського району Краснодарського краю, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, остання відома документована адреса: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:
11.03.2020 Міністерство юстиції України звернулось до суду із клопотанням про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_5 , у якому прохає визначити за КК України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним вироком Кіровського районного суду м.Ростова-на-Дону від 06.08.2013 з урахуванням постанови цього ж суду від 01.03.2016; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 , зазначивши про початок відбування строку покарання.
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 засуджений вироком Кіровського районного суду м.Ростова-на-Дону від 06.08.2013, який набрав законної сили 17.12.2013, до покарання у виді 8 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.162 КК РФ (розбій, вчинений групою осіб за попередньою змовою, із застосуванням предметів, що використовувались в якості зброї, з незаконними проникненням в житло), що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №15 ГУФСВП Росії по Ростовській області, кінець строку відбування ним покарання становить 02.04.2020. Між тим, ОСОБА_5 є громадянином України та останнім місцем його проживання є АДРЕСА_1 .
Згідно із письмовою заявою засудженого ОСОБА_5 , останній має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився. Суду подане клопотання з проханням заявника про проведення судового розгляду за відсутності представника Міністерства юстиції України.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, зазначаючи про те, що на момент розгляду порушеного питання ОСОБА_5 повністю відбув призначене вироком суду покарання, тому необхідність у його передачі в Україну для подальшого відбування покарання фактично відпала.
Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , беручи участь в судовому засіданні дистанційно, погодилась із думкою прокурора та зазначила про відсутність правових підстав для задоволення клопотання.
Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній просить перевести його на територію України для подальшого відбування покарання.
Судом, з урахуванням вказаного, думки прокурора та захисника, положень ст.610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженого та представника Міністерства юстиції України.
Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.
Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання.
Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Згідно з ч.3 ст.610 КПК України та ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся із клопотанням про направлення його для подальшого відбування покарання до України від 09.08.2019, оскільки він є громадянином України.
За довідкою начальника ФКУ Виправної колонії №15 ГУФСВП Росії по Ростовській області, ОСОБА_5 засуджений до 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Початок строку покарання визначено 03.04.2012, кінець строку 02.04.2020, невідбутий строк покарання станом на 09.08.2019 становив 7 місяців 23 дні.
Відповідно до вироку Кіровоського районного суду м.Ростова-на-Дону від 06.08.2013, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.162 КК РФ з призначенням покарання у виді 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму без штрафу та подальшого обмеження волі.
Таким чином, на момент розгляду порушеного Міністерством юстиції України питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_5 , останній повністю відбув призначене йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
За змістом клопотання ОСОБА_5 , що приєднано до справи, останній прохає перевести його до України для подальшого відбування покарання, оскільки існують труднощі із спілкуванням з батьками і перебування у Російській Федерації унеможливлює право батьків навістити його в місцях позбавлення волі.
Враховуючи мету та цілі передачі засуджених осіб і умови їх прийняття для відбування покарання, беручи до уваги, що призначене покарання вироком Кіровського районного суду м.Ростова-на-Дону від 06.08.2013 ОСОБА_5 станом на 03.04.2020 повністю відбуто, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання та приведення вказаного вироку у відповідність до законодавства України.
На підставі ст.7 КК України, керуючись ст. 9, 10, 11, 12 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Додаткового проколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст.606-610 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_5 відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1