КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/193/2020 . Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, задоволено клопотання старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_10 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної власності належить ОСОБА_7 (розмір частки 3/5) та ОСОБА_11 (розмір частки 2/5).
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної власності належить ОСОБА_7 (розмір частки 3/5) та ОСОБА_11 (розмір частки 2/5) та заборонено особам, у володінні яких перебуває вищезазначене майно, відчужувати його та будь-яким чином розпоряджатися ним.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що протягом 2014-2019 років ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вели судову боротьбу за повернення Квартири, яка незаконно вибула з їх володіння, та повернули право власності на Квартиру на підставі постанови Верховного Суду від 24.07.2019 р. у справі № 757/34105/14-ц, яка залишила в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2016 р. у справі № 757/34105/14-ц про витребування Квартири з незаконного володіння ОСОБА_12 . У діях ОСОБА_7 не може бути ознак шахрайства щодо заволодіння Квартирою, оскільки він повернув своє право власності на Квартиру після вирішення спору в судах.

Також апелянт зазначає, що після того, як судові рішення щодо Квартири були ухвалені на користь попередніх власників, ОСОБА_12 звернулася до Печерського УП ГУ НП в м. Києві із заявою, в якій зазначила про нібито шахрайське заволодіння її майном невстановленими особами. До накладення арешту на Квартиру, а ні ОСОБА_7 , а ні ОСОБА_11 не викликали для дачі пояснень у кримінальному провадженні № 004765 від 30.10.2019 р. Розгляд в Печерському районному суді м. Києві клопотання про накладення арешту теж відбувся без виклику власників квартири.
Крім того апелянт зазначає, що відсутні критерії, передбачені ст. 98 КПК України, для накладення арешту на Квартиру, оскільки право власності ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на майно набуте не кримінально протиправним шляхом, а правомірно - на підставі судового рішення після 5 років розгляду справи щодо Квартири в судах усіх інстанцій. Накладення арешту на майно законного власника квартири за наклепницькою та недостовірною заявою ОСОБА_12 порушує право власності ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2019 у справі № 757/64855/19-к отримано ОСОБА_7 від слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 19 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та вважав рішення слідчого судді законним та обґрунтованим, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами частини 2 статті 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 12 грудня 2019 року було постановлено без виклику власника майна та його представника, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004765 від 30.10.2019 року за ознаками вчинення злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
11.12.2019 старший слідчий СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в даному кримінальному провадженні з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної власності належить ОСОБА_7 (розмір частки 3/5) та ОСОБА_11 (розмір частки 2/5), з метою забезпечення збереження речових доказів.

Обґрунтовуючи внесене клопотання сторона кримінального провадження вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що 28.10.2019 року до Печерського УП ГУНП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи її квартирою АДРЕСА_1 , яку вона придбала в 2014 році за грошові кошти 360 000 доларів США.

В ході досудового розслідування було отримано матеріали перевірки за зверненням ОСОБА_12 від 24.10.2019 з приводу можливих неправомірних дій невідомих осіб стосовно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Під час перевірки вказаного звернення було встановлено, що 24.10.2019 слідчо-оперативною групою Печерського УП ГУНП в м. Києві було проведено огляд місця події за вказаною адресою, під час якого зафіксовано, що особи, які відрекомендувались як ОСОБА_13 та ОСОБА_7 проникли до приміщення квартири АДРЕСА_1 де проживала ОСОБА_12 та змінили на дверях вхідні замки, і не дали останній забрати з квартири свої особисті речі, що фактично виселили її та заволоділи ОСОБА_12 особистими речами, які знаходяться в даній квартирі. Під час надання пояснень, ОСОБА_7 повідомив, що ніякі речі останній не віддасть.

Відповідно до листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2019, ОСОБА_12 25.10.2019 року було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Крім цього, потерпілою ОСОБА_12 було надано клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження доказів, а саме опису майна загальною вартістю 1 086 400 (один мільйон вісімдесят шість тисяч чотириста) грн., яке залишилось в приміщенні квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
02.12.2019 року слідчим винесено постанову про визнання об`єкту нерухомості, квартиру АДРЕСА_1 речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004765 від 30.10.2019 року.
12.12.2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно є об`єктом кримінального правопорушення.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги представника власника майна про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.
Крім того, слідчим суддею накладено арешт на майно з урахуванням вимог ч. 11 ст. 170 КПК України з огляду на встановлені ризики, оскільки квартира виставлена на продаж. При цьому виселення ОСОБА_12 відбулося у не передбаченому законом порядку, та без повернення її майна, яке є її власністю.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Разом з тим, колегією суддів враховано доводи апелянта, що напідставі постанови Верховного Суду від 24.07.2019 р. у справі № 757/34105/14-ц, р

ішення апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року у частині вирішення позову ОСОБА_7 , ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , треті особи: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано, рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року у цій частині залишено у силі. Проте, враховуючи обставини, кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, а також його наслідки, колегія суддів, вважає, що це не може бути підставою, для скасування оскаржуваної ухвали.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Зазначені в апеляційній скарзі представника власника майна обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_10 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної власності належить ОСОБА_7 (розмір частки 3/5) та ОСОБА_11 (розмір частки 2/5).
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної власності належить ОСОБА_7 (розмір частки 3/5) та ОСОБА_11 (розмір частки 2/5) та заборонено особам, у володінні яких перебуває вищезазначене майно, відчужувати його та будь-яким чином розпоряджатися ним, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4