ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/68/20 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа суду 1 -ї інстанції № 643/2648/18
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2018 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, громадянина України, одруженого, не судимого, приватного підприємця, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, зобов`язано засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, середньою освітою, раніше не судимого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,-

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, зобов`язано засудженого ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком встановлено, що, 31.07.2017, близько 03:46 год. ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем SUBARU LEGACY OUTBACK, р.н. НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. Гвардійців Широнінців м. Харкова зі сторони вул. Дружби Народів в напрямку вул. Героїв Праці. Під час руху ОСОБА_7 наближаючись до перехрестя вул. Гвардійців Широнінців та вул. Бучми м. Харкова, який регулюється світлофорними об`єктами, діючи необережно, проявив злочинну самовпевненість, та при наближенні до перехрестя не вжив заходів для зупинки транспортного засобу перед перехрестям при загорянні жовтого сигналу світлофора для його руху, виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух транспортних засобів, де не впевнившись у безпеці і що він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав змінювати напрямок руху у ліво, чим ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 8.7.3 (ґ) та (е), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

-п.8.7.3 «Сигнали світлофора мають такі значення: Ґ) жовтий забороняє рух та попереджає про майбутню зміну сигналу, е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»;

-п. 8.10 «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед порожньою

розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;

-п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Внаслідок порушення зазначених пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 створив перешкоду для автомобіля ВАЗ 2105, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку по вул. Гвардійців Широнінців м. Харкова, зі сторони вул. Героїв Праці в напрямку вул. Дружби Народів, внаслідок чого трапилось зіткнення вказаних транспортних засобів на перехресті вул. Гвардійців Широнінцівта вул. Бучми м. Харкова. За результатами дорожньо- транспортної події пасажир автомобіля ВАЗ 2105, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи №959-А/17 від 22.09.2017 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, саден лобової області, закритої травми грудної клітини із забієм правої легені та правостороннім гемопневмотораксом, закритої травми живота із розривом брижі товстої кишки, двохмоментного розриву 5-6 сегментів печінки, забою великого сальника та гемоперитоніумому 1-2 ступеню, відкритого ускладненого перелому нижньої третини лівого стегна зі зміщенням з розвитком невриту малогомілкового нерву. Згідно з висновком комплексної судової транспортно- трасологічної експертизи, автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №17759/18507/4303 від 27.02.2018 дії водія ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками дорожньо-транспортної події.

Також, судом встановлено, що 31.07.2017, близько 03:46 год. ОСОБА_8 , керував технічно справним автомобілем ВАЗ 2105, р.н. НОМЕР_2 , на якому рухався по вул. Гвардійців Широнінців м. Харкова, зі сторони вул. Героїв Праці в напрямку вул. Дружби Народів.

Під час руху ОСОБА_8 наближаючись до перехрестя вул. Гвардійців Широнінців та вул. Бучми м. Харкова, який регулюється світлофорними об`єктами, діючи необережно, проявив злочинну самовпевненість, та при наближенні до перехрестя не вжив заходів для зупинки транспортного засобу перед перехрестям при загорянні жовтого сигналу світлофора для його руху, виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух транспортних засобів, де не впевнившись у безпеці, почав пересікати перехрестя, чим ОСОБА_8 , грубо порушив вимоги п.п. 8.7.3 (ґ) та (е), 8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

-п.8.7.3 «Сигнали світлофора мають такі значення: Ґ) жовтий забороняє рух та попереджає про майбутню зміну сигналу, е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»;

-п. 8.10 «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;

-п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Внаслідок порушення зазначених пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 на перехресті вул. Гвардійців Широнінців та вул. Бучми м. Харкова трапилось зіткнення автомобіля ВАЗ 2105, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням останнього та автомобіля SUBARU LEGACY OUTBACK, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по вул. Гвардійців Широнінців м. Харкова у зустрічному напрямку, зі сторони вул. Дружби Народів в напрямку вул. Героїв Праці, та на перехресті змінював напрямок руху у ліво, тобто рухався зліва направо по ходу руху автомобіля ВАЗ 2105.

За результатами дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля ВАЗ 2105, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи № 959-А/17 від 22.09.2017 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден лобової області, закритої травми грудної клітини із забієм правої легені та правостороннім гемопневмотораксом, закритої травми живота із розривом брижі товстої кишки, двохмоментного розриву 5-6 сегментів печінки, забою великого сальника та гемоперитоніумому 1-2 ступеню, відкритого ускладненого перелому нижньої третини лівого стегна зі зміщенням з розвитком невриту малогомілкового нерву.

Згідно з висновком комплексної судової транспортно-трасологічної експертизи, автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 17759/18507/4303 від 27.02.2018 дії водія ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками дорожньо-транспортної події.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.

В обґрунтування свого апеляційного прохання прокурор посилається на те, що без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами обох обвинувачених не буде досягнуто мету кримінального покарання, що передбачена ст. 50 КК України. Він звернув увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скоїли грубе порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпілому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а тому незастосування до обвинувачених додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є незаконним, оскільки за встановлених обставин, що визнані судом доведеними, звільняти водіїв від додаткового покарання у вигляду позбавлення права керування транспортним засобом на певний строк у суду не було законних підстав.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а також заперечення обвинувачених та їх захисникив, які вважали вирок законним і обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора в частині призначення додаткового покарання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду, відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Разом з тим, обґрунтовано обравши обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, тобто призначивши достатнє за видом та розміром основне покарання за ч.2 ст.286 КК України обвинуваченим, суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про можливість виправлення обвинувачених без призначення додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених в наслідок м`якості, у зв`язку з чим вирок в цій частині підлягає скасуванню, оскільки судом не враховані в повному обсязі вимоги ст.ст. 50 та 65 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд першої інстанції врахував відомості про особу обвинувачених.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин вперше, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому у повному обсязі та останній претензій матеріального характеру до нього не має.

Обвинувачений ОСОБА_8 , на час вчинення злочину, раніше не судимий, не працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину є опікуном недієздатного рідного брата.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов належного висновку, щодо необхідності призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з подальшим звільненням від відбування покарання, відповідно до норм ст. 75 КК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що згідно висновків, наведених судом у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, він врахував одні і ті ж самі однакові обставини, як при обґрунтуванні виду та міри основного покарання, а також по тим самим підставам щодо не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами щодо кожного обвинуваченого, зокрема пославшись на відшкодування шкоди потерпілому та відсутність претензій з його боку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора щодо необґрунтованості таких висновків суду та м`якості покарання, призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме в частині не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки це суперечить меті кримінального покарання, тобто реальне її досягнення спрямовано на виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, поряд з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Проте, судом першої інстанції не було приділено належної уваги вищезазначеним нормам та роз`ясненням, суд не достатньо враховував конкретні обставини вчинення злочину, а саме те, що обвинувачені вчинили злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, кожен, виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, тобто грубо порушивши вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого трапилося зіткнення транспортних засобів, за результатами якого потерпілому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. При цьому, колегія суддів керується нормами ст. 3 Конституції України, де зазначено, що людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів враховує, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, згідно норм ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин.

Поряд з цим, відповідно до матеріалів провадження та особистих пояснень вбачається, що ОСОБА_7 є приватним підприємцем та надає транспортно-експедиційні послуги, які не пов`язані з використанням власного автомобіля, а ОСОБА_8 на даний час офіційно не працевлаштований та взагалі не має власного транспортного засобу.

Суд першої інстанції обґрунтував можливість не призначення додаткового покарання лише тим, що потерпілому шкода відшкодована в повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру потерпілий не має.

Разом з цим, належить врахувати, що такі мотиви прийнятого судом рішення не узгоджується з завданням Кримінального кодексу України, яке полягає в тому числі і у забезпеченні громадського порядку та громадської безпеки від злочинних посягань, а також запобігання злочинам. При цьому суспільні інтереси щодо забезпеченні громадського порядку та громадської безпеки від злочинних посягань у транспортній сфері повинні домінувати над особистими інтересами обвинувачених та їх родичів, якими сторона захисту обґрунтовує свою незгоду з апеляційними вимогами прокурора щодо необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк. Тобто, прокурор слушно зазначив в своїх доводах, що відшкодування збитків потерпілому не може бути вирішальною підставою, що звільняє від призначення додаткового покарання. Цей довід прокурора є обгрунтованим, оскільки узгоджується з роз`ясненнями,які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», де у пункті першому зазначено, що особі, що вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попередження нових злочинів.
Отже, дотримуючись вимог, передбачених ч. 2 ст. 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що без призначення додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, виправлення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та попередження вчинення ними нових злочинів - є неможливим, а не призначення цього додаткового покарання не слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора з вимогою щодо скасування вироку в частині призначеного обвинуваченим покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості злочину та особі обвинувачених, і ухвалення нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, з застосуванням додаткового покарання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що лише при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, не в максимальному розмірі, що передбачений санкцією ст. 286 ч.2 КК України, додаткове покарання разом з основним стане дієвим для досягнення мети щодо виправлення обвинувачених, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, відомостей про особу обвинувачених, враховуючи пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин, тобто не в максимальних межах санкції, що передбачена ч.2 ст.286 КК України, що обумовлює часткове задоволення апеляційних вимог прокурора. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить звільнити від основного покарання з випробуванням та покласти обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

На думку колегії судців, такий вид та міра основного і додаткового покарання, буде відповідати вимогами ст.ст.50, 65 КК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 п.3 ч.1, 409, 413, ч.1 п.1, 414, 418, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, колегія судців,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2018 року, в частині призначення покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - скасувати.

Призначити ОСОБА_7 , покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та призначити іспитовий строк на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до

уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначити ОСОБА_8 , покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та призначити іспитовий строк на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до

уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4