Провадження № 11-сс/824/350/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
заявника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000121 від 01.03.2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Державним бюро розслідувань проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені 01.03.2018 слідчим Головного слідчого управління Національної поліції України за № 0000121 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.
До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000121 від 01.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , так як на думку суду, для цього відсутні законні підстави.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити вимоги його клопотання про закриття кримінального провадження.
В обґрунтуванні вказує, що ухвала слідчого судді підлягає оскарженню в апеляційному порядку, посилається на практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.
Заслухавши доповідача, ОСОБА_6 , що підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Стаття 13 Конвенції передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в Суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 14 Закону «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.
У своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією.
Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядаєтеся, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
У справі «Зубак проти Хорватії» Європейський суд з прав людини, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.
Таким чином, Європейський суд з прав людини роз`яснив, що положення ст.6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 , як особа, свободи та інтереси якої у кримінальному провадженні обмежуються, має право на подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про закриття кримінального провадження.
Щодо доводів апеляційної скарги про скасування ухвали слідчого судді, то колегія суддів приходить до висновку, що вона винесена у відповідності до вимог закону та підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке зареєстроване 01.03.2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000121 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України за фактом замаху невстановлених осіб на заволодіння шляхом обману коштами ПАТ «Компанія «Райз» в розмірі 17 536 000 доларів США.
Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України по вказаному кримінальному провадженню були внесені 01.03.2018 року.
Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIIIчастину 1 статті 219 КПК України викладено у наступній редакції, а саме: строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку; 2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Разом з тим, зміни, внесені Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до ст. 219 КПК України, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін, тобто після 15.03.2018 року.
Оскільки по кримінальному провадженні №0000121 відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 01.03.2018 року, тому зміни, внесені Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIIIдо ст. 219 КПК України, не застосовуються до вказаного кримінального провадження, а посилання апелянта на ст.58 Конституції України, на думку колегії суддів, є помилковим.
Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Тобто фактично в наведеній статті Конституції України йде мова про особу, якій висунуто підозру чи обвинувачення, а процесуальне становище апелянта свідок.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000121 від 01.03.2018 року без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: