Справа № 645/6118/16-к
Провадження № 1-кп/645/51/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захистника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, українки, з середньою освітою, розлученої, працюючої молодшою сестрою у Комунальному некомерційному підприємстві «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради, має неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 30.11.2016 року, приблизно о 22 год. 00 хв., знаходячись на подвір`ї за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи на підставі раптово виниклих неприязних відносин, маючи намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, підійшла до паркану, що розділяє домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , по АДРЕСА_1 , де на другому боці паркана знаходився ОСОБА_6 , та з метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_4 підняла з землі твердий предмет з гострими кутами, схожий на цеглу або деревину, висловлюючи при цьому погрози фізичною розправою та даний предмет кинула правою рукою в голову ОСОБА_6 , в результаті чого влучила в ліву верхню ділянку голови потерпілого. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинила ОСОБА_6 наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забійну рану на голові ( висновок судово-медичної експертизи № 2285-С/16 від 26.07.2016 року), які відповідно до п.п. 2.3.1 «а», 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року та висновків експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але не більше 3 тижнів (21 днів).
В судовому засіданні ОСОБА_4 винною себе за обвинуваченням не визнала, проти задоволення цивільного позову заперечувала. Пояснила суду, що 30.11.2016 року, вона перебувала у себе вдома, займалася побутовими справами, на їхньому подвір`ї тихо лунала музика. В цей час сусіди ОСОБА_9 винесли на своє подвір`я колонки та гучно включили музику. Вони діяли так навмисно, на зауваження ОСОБА_4 діти сусідів стали казати їй образи. В 21.00 сусіди знову винесли колонки та гучно включили музику, вона знову пішла робити їм зауваження, проте з їх ділянки в голову обвинуваченій полетів шматок деревини, вона його кинула їм назад, а їй у відповідь полетіли каміння. Обвинувачена не виключає можливості, що саме вона влучила в голову потерпілому.
Незважаючи на відсутність визнання своєї вини за обвинуваченням, причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами.
Показами наступних свідків:
-свідка ОСОБА_10 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_6 , та пояснила суду, що 19.06.2016 року вони приймали гостей на території свого будинковолодіння за адрсою: АДРЕСА_1 . Конфлікт із сусідами виник з приводу гучного слухання музики. Не дійшовши порозуміння з`ясування відносин переросло у сварку, в процесі якої ОСОБА_4 висловлювалася брудною лайкою, погрожувала на їх адресу, зокрема наміром розбити голову, та реалізуючи свої погрози стала кидати через паркан, що поділяє їх подвір`я, щось схоже на шматок дошки. Цей предмет влучив у голову її чоловіку ОСОБА_6 , заподіявши рану, з місця рани стала текти кров. Вони викликали швидку допомогу та чоловіка госпіталізували. Крім того, на їх виклики неодноразово приїжджали екіпажі поліції, бо ОСОБА_4 продовжувала погрози, лізла через паркан на їх ділянку, вела себе зухвало;
-свідка ОСОБА_11 , який є родичом дружини потерпілого, та пояснив суду, що 19.06.2016 року разом із дружиною та дітьми перебував у ОСОБА_6 в гостях, вони відпочивали на подвір`ї, слухали музику. Спілкуватися їм було важко, бо гучна музика на сусідньому подвір`ї цьому заважала. На прохання зробити музику тихіше, вони отримали брудні образи з боку ОСОБА_4 , яка навмисно зробила музику ще гучніше, провокувала сварку. Вони вимушені були припинити відпочинок та поїхати додому. Через деякий час ОСОБА_10 йому зателефонувала, повідомила, що її чоловіку ОСОБА_4 розбила голову та просила повернутися. Вони вимушені були повернутися та безпосередньо побачили ОСОБА_6 , у якого усе обличчя було залита кров`ю, а голова перев`язана. Потерпілий та його дружина пояснили, що із-за паркану ОСОБА_4 щось кинула у голову ОСОБА_6 . Сама ОСОБА_4 не припиняла сваритися, лізла через паркан до подвірья ОСОБА_6 , при цьому кричала, що розбила голову йому і має намір зробити таке ж його дружині;
-неповнолітнього свідка ОСОБА_12 , який підтвердив суду, що 19.06.2016 року під час того, як в них перебували гості, виникла сварка з мешканцями сусіднього подвір`я через гучну музику. ОСОБА_4 відмовлялася приглушити музику. В процесі сварки вона зі шлангу поливала їх двір та колонки, кричала, що рознесе його батькові голову та перебуваючи за парканом, що відділяє їх подвір`я, на відстані близько 1 м від батька, навмисно кинула каміння в голову, від чого у батька з голови потекла кров;
- свідків ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які є працівниками Управління-патрульної поліції, та пояснили, що перебуваючи у чергуванні 19.06.2016 року на виклик, що надходив у службу «102» за скаргою на сварку між сусідами, чергові екіпажі прибували за адресою проживання потерпілого ОСОБА_6 . Сам потерпілий вже був госпіталізований швидкою допомогою до лікарні. За допомогою до поліції зверталася його дружина, яку ображала ОСОБА_4 , вона була п`яна, вела себе зухвало, лізла через паркан, погрожувала;
- свідка ОСОБА_17 , який є чоловіком обвинуваченої, та в судовому засіданні факту виникнення сварки 19.06.2016 року між ними та сусідами ОСОБА_9 не заперечував. Він пояснив, що близько 21.00 вони разом з ОСОБА_4 стали святкувати за столом, випивали горілку, конфлікт із сусідами був через гучну музику, яку слухали сусіди. Не реагуючи на їх вимоги, сусіди продовжували слухати музику, через паркан в їх бік летіли каміння, що кидали діти. Палка, що перелетіла з подвір`я ОСОБА_9 , вдарила у голову ОСОБА_4 . Вона кинула цю палку назад їм на подвір`я, на вулиці було темно та вона не прицілювалася навмисно. Проте після цього потерпілий ОСОБА_6 крикнув, що вона влучила йому в голову, став тримати себе за голову та затвердив, що зафіксує це тілесне ушкодження. Свідок зазначив, що внаслідок цієї сварки та кидання каміння в їх бік і він, і ОСОБА_4 також отримали пошкодження, проте вони не зафіксували пошкодження, від медичної допомоги відмовилися, а тому підтвердити цей факт не в змозі;
-свідка ОСОБА_18 , яка є дочкою обвинуваченої, та яка також в судовому засіданні факту виникнення сварки 19.06.2016 року між ними та сусідами ОСОБА_9 не заперечувала. Пояснила, що також бачила, як мати, перебуваючи біля паркану на відстані 0,5м, кидала якусь палку в бік подвірья сусідів, в той час як там також біля паркану на відстані близько 0,5м стояв потерпілий. Після цього удару сусід відразу сказав, що йому влучило в голову;
-свідка ОСОБА_19 , який є зятем обвинуваченої та також підтвердив, що 19.06.2016 року між його тещою та її сусідами по суміжній земельній ділянці виник конфлікт через гучну музику, конфлікт переріс у сварку, в процесі якої ОСОБА_4 мала намір облити зі шлангу колонки сусідів, її стримували члени її сім`ї, з сусідньої ділянки на їх територію кидали кусок деревини, який ОСОБА_4 підняла та кинула назад.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що 19.06.2016 року на честь святкування дня народження вони приймали родичів у гості на території свого будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Конфлікт із сусідами виник з приводу гучного слухання музики. Не дійшовши порозуміння з`ясування їх відносин переросло у сварку, в процесі якої ОСОБА_4 висловлювалася брудною лайкою, погрожувала на їх адресу, зокрема наміром залити їхні колонки зі шлангу водою. Він став між колонками та забором, а ОСОБА_4 , обурившись, перебуваючи біля забору на своїй ділянці, кинула йому у голову якусь каменюку. Цей предмет влучив йому у голову. Вони викликали швидку допомогу та на вимогу лікарів його було негайно госпіталізовано, 11 днів він лікувався в стаціонарі.
Зі змісту досліджених в судовому засіданні доказів, що містяться в протоколах процесуальних дій та додатках до них, зокрема слідчих експериментів, проведених за участю потерпілого, свідка ОСОБА_10 , встановлено, що на досудовому слідстві вказані особи надавали свідчення про обставини подій 19.06.2016 року та механізм завдання тілесного ушкодження потерпілому під час сварки аналогічні тим, що були надані ним під час судового розгляду справи.
Зі змісту слідчого експерименту, проведеного за участю обвинуваченої, свідка ОСОБА_19 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 також вбачається, що факт кидання предмету з гострими кутами ними був підтверджений.
Факт виклику управління патрульної поліції, проведення заходів, спрямованих на припинення конфлікту за участю ОСОБА_4 , її зухвалої поведінки, підтверджується дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудних боді - камер працівників поліції.
Факт спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень підтверджується висновками судово-медичної експертизи № 2285-С/16 від 26.07.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_6 з 19.06.2016 року по 29.06.2016 року перебував на лікуванні з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ушиблена - рвана рана теменної ділянки, був госпіталізований в ургентному порядку 19.06.2016 року, при госпіталізації посилався на спричинення вказаної рани голови внаслідок того, що в нього кинули важкий предмет. На підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_6 з урахуванням медичної документації встановлено, що в нього мали місце : закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забійна рана на голові. Ці пошкодження виникли від ударної дії тупих твердих предметів, характерні особливості яких на тілі потерпілого не відобразилися, та могли бути отримані не пізніше строку звернення потерпілого до лікувального закладу. По ступеню тяжкості це легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю більше 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) (відповідно до п.п.2.3.1.«а»; 2.3.3. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 року №6 Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Показання ОСОБА_6 , на які він посилався під час проведення слідчого експерименту відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.
На підставі оцінки всіх обставин кримінального провадження, кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до переконання про навмисне заподіяння з боку обвинуваченої потерпілому тілесних ушкоджень, про що свідчить її поведінка в цілому, власні виклики про визнання цього факту та намір робити це і в подальшому, а тому в діях ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.
Дані про особу обвинуваченої свідчать, що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, власну родину, утримує неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, офіційну роботу, на якій як працівник характеризується позитивно, проте є дані про нестриманість проявів характеру як на роботі, так і у побуті, що випливає з її трудової характеристики та даних про звернення до органів поліції громадян, на обліку у психіатра та нарколога обвинувачена не перебуває.
У відповідність до положень ч.2 ст.285 КПК України обвинуваченій ОСОБА_4 в судовому засіданні було роз`яснене право на звільнення від кримінальної відповідальності, в зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила закрити кримінальне провадження за її обвинуваченням за ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, враховуючи, що з дня порушення кримінальної справи минув трирічний термін, на постановлені по справі виправдувального вироку не наполягала.
Захисник - адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання обвинуваченої про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, в зв`язку зі спливом строків давності.
Прокурор ОСОБА_3 також вважала, що клопотання обвинуваченої підлягає задоволенню, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 125 КК України закриттю за вказаних обставин.
Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_20 проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, в зв`язку зі спливом строків давності, та закриття кримінального провадження за її обвинуваченням за ч.2 ст.125 КК України, заперечувала, просила суд постановити вирок по справі.
Потерпілий ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої, посилався, що і під час розгляду справи в суді вона продовжує протиправну поведінку з приводу чого за заявою потерпілого здійснюється інше кримінальне провадження.
Суд, заслухавши думку прокурора та інших учасників судового провадження, роз`яснивши їм наслідки закриття провадження за вказаних обставин, приходить до наступного висновку.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Так, ЄСПЛ наголошує, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України», рішення від 20.09.2011 року у справі «ТОВ «Нафтова компанія ЮКОС» проти Росії», рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст.49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст.ст.284-288 КПК України).
Статтею 285 КПК України визначено загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності, а саме:
1. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
2. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
3. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили (ст.532 КПК України). З врахуванням наведеного заперечення сторони потерпілого щодо закриття кримінального провадження та його наполягання на постановленні вироку по справі не відповідають вимогам закону.
Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.
У тому разі, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Згідно з абз.1, 2 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження інкримінований ОСОБА_4 злочин відбувся 19.06.2016 року. Органом досудового розслідування її дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.
Санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
У відповідності до положень ст.12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Як видно з абз.2 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення 19.06.2016 року минуло понад три роки, обвинувачена протягом цього періоду не ухилялася від слідства або суду, вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості та не вчинила нового кримінального правопорушення, вона може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України.
Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.
У судовому засіданні з боку суду було роз`яснено ОСОБА_4 наслідки звільненні від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою підставою. Обвинувачена зазначила, що їй усе зрозуміло, та просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрити, на постановлені по справі виправдовувального вироку не наполягала.
Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Судом не встановлено обставин і не отримано об*єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3ст.49 КК України. Доводи потерпілого щодо вчинення ОСОБА_4 після 19.06.2016 року іншого злочину, є безпідставними, наявності відносно неї обвинувального вироку, що доводить її винуватість у вчиненні будь-яких злочинів не встановлено.
Положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
На підставі вище викладеного, суд приходить до переконання про необхідність задоволення заяви ОСОБА_4 , звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї.
Цивільний позов ОСОБА_10 до обвинуваченої ОСОБА_4 слід залишити без розгляду та роз`яснити їй право звернення із цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.
Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст. 128, 284,288, 369-372 КПК України, суд, -
постановив :

Заяву ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.
На підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої за ч.2 ст.125 КК України, закрити.
Цивільний позов ОСОБА_10 - залишити без розгляду.
Після набрання ухвалою суду законної сили речовий доказ СД-диск з записами з місця кримінального правопорушення з нагрудної камери працівників поліції залишити на зберіганні в матеріалах кримінальної справи.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення, а якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -