ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/594/20 Справа № 196/251/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000222, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000222 про арешт майна.
Рішення суду обґрунтовано тим, що арешт на нерухоме майно - земельну ділянку, прокурор просить накласти з метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Проте, слідчому судді не було представлено жодних доказів того, що з часу повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, ним здійснювались будь-які дії щодо приховання, відчуження свого майна, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що наразі відсутні ризики, передбачені ст. 170 КПК України, зокрема, приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження майна останнім.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість клопотання прокурора, оскільки останнім не доведено необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, доцільності обмеження у такий спосіб права власності (п. п. 5 та 6 ч. 2 ст. 173 КПК України), а також необхідності накладення арешту на вказане майно. Клопотання є передчасним і такий вид забезпечення на даній стадії досудового розслідування не відповідає критерію співрозмірності та завданням кримінального провадження.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову про накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , а саме земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0158, обмеживши його у праві відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, внаслідок яких Міністерству оборони України завдано збиток на суму 217 500,00 грн, а накладення арешту на вказане майно є єдиним засобом забезпечення відшкодування шкоди, завданої вказаним злочином.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000222 від 01 червня 2017 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.
З наявних матеріалів вбачається, що 27.05.2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_7 звільнено у запас.
У подальшому ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, дізнався про можливість отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва).
12 серпня 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, з використанням завідомо підроблених документів, від невстановленої досудовим розслідуванням особи отримав завідомо підроблений офіційний документ, а саме: довідку військової частини НОМЕР_2 № 4210 від 12.08.2016 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) відповідно до якої, ОСОБА_7 виконуючи бойове завдання в зоні АТО, 24.08.2014 року в населеному пункті Старобешево Донецької області потрапив під мінометний обстріл незаконних озброєних формувань, внаслідок чого отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, контузію головного мозку, двосторонню хронічну сенсоневральну туговухість, яка є одним з документів, який необхідний для отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва).
В зазначеному офіційному документі підроблений підпис командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_9 .
Далі, ОСОБА_7 , як зазначено в клопотанні, розуміючи, що за час проходження служби в Збройних силах України останній будь яких поранень (контузій, травм або каліцтва) не отримував та законних підстав для отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) не має, маючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою заволодіння чужим майном, а саме: коштами Міністерства оборони України, шляхом обману 13.08.2016 року більш точний час не встановлено звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та надав спеціалістам військового комісаріату зазначену підроблену довідку військової частини НОМЕР_2 № 4210 від 12.08.2016 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) з метою виготовлення копії та її посвідчення, як один з документів, необхідних для отримання одноразової грошової допомоги, тим самим використав його.
У подальшому, документи надані ОСОБА_7 , у тому числі копія підробленої довідки військової частини НОМЕР_2 № 4210 від 12.08.2016 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання вимог Порядку оформлення документів для виплати компенсаційних сум та одноразової грошової допомоги, було подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
10.02.2017 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані ОСОБА_7 документи, дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги (відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975), солдату в запасі ОСОБА_7 , звільненому 27.05.2015 року у розмірі 150 кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 217 500 (двісті сімнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
На підставі прийнятого рішення, на виконання п. 4.10 Порядку оформлення документів для виплати компенсаційних сум та одноразової грошової допомоги, 10.04.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_2 складено платіжне доручення № 405 про перерахування ОСОБА_7 одноразової грошової допомоги в розмірі 217 500,00 грн. та передано до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровський області для здійснення перерахування.
На підставі зазначеного платіжного доручення Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровський області 13.04.2017 року здійснено перерахування даної суми коштів ОСОБА_7 на його персональний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Ощадбанк».
У подальшому, з метою доведення до кінця свого злочинного умислу спрямованого на заволодіння чужим майном (коштів Міністерства оборони України в сумі 217 500,00 грн.), шляхом обману, з використанням завідомо підроблених документів, маючи корисливий мотив, ОСОБА_7 заволодів даними коштами шляхом їх зняття у період з 14.04.2017р. по 19.04.2017р. за допомогою банкоматів: в смт. Царичанка, Царичанський район, Дніпропетровська область.
Відповідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підозрюваний ОСОБА_7 має у власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер::01:002:0158.
Постановляючи ухвалу, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість клопотання прокурора, оскільки останнім не доведено необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, доцільності обмеження у такий спосіб права власності (п. п. 5 та 6 ч. 2 ст. 173 КПК України), а також необхідності накладення арешту на вказане майно.
Проте апеляційний суд не погоджується з даним висновком слідчого судді, зважаючи на те, що клопотання слідчого є обґрунтованим, оскільки судом не взято до уваги, що накладення арешту на земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер: :01:002:0158, належну ОСОБА_7 є єдиним засобом забезпечення відшкодування шкоди завданої злочином, адже на банківському рахунку підозрюваного (персональний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Ощадбанк») кошти, на які можна накласти арешт та в подальшому стягнути з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої злочином, відсутні.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Потреба накладення арешту на вищевказане майно викликана необхідністю забезпечення відшкодування шкоди завданої Міністерству оборони України в розмірі 217 500,00 грн., остільки збиток заподіяний потерпілому на даній стадії досудового розслідування не відшкодований, а також унеможливлення відчуження майна підозрюваним.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора є обґрунтованими та вважає за необхідне для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , на земельну ділянку площею 2 Га кадастровий номер: :01:002:0158 - обмеживши його в праві на відчуження та розпорядження.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, якою слід задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на нерухоме майно, на земельну ділянку площею 2 Га кадастровий номер: :01:002:0158 - обмеживши його в праві на відчуження та розпорядження. У зв`язку з викладеним апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000222, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0000222 про арешт майна, - задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , на земельну ділянку площею 2 Га кадастровий номер: :01:002:0158 - обмеживши його в праві на відчуження та розпорядження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4