ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 450/1357/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/163/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/164/20 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 04.03.2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому за п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 -п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Борщів Тернопільської області, мешканцю АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 .

Продовжено їм запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави до 08 травня 2020 року включно.

В апеляції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.

Мотивує скаргу тим, що органом досудового розслідування не здобуто доказів на підтвердження обгрунтованості підозри(обвинувачення) його підзахисного у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Крім того посилається не недоведення прокурором у судовому засіданні існування ризиків визначених ст.177 КПК України, оскільки жодних фактичних даних, про те, що ОСОБА_7 має намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду стороною обвинувачення не надано та у суду такі дані відсутні. На підтвердження своїх доводів посилається на практику ЄСПЛ у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 року у якому суд визначив, що: «Одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без зазначення конкретних підстав, з яких вони вважають обгрунтованим твердження про те, що ніби то заявник може переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою».

Також, вважає, що жодних фактичних даних на підтвердження наміру ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано, наводячи рішення ЄСПЛ «Мамедова проти Росії», звертає увагу колегії суддів на той факт, що усі вилучені у ОСОБА_7 документи, предмети (речі) і грошові кошти під час обшуку його квартири знаходяться у сторони обвинуваченння - а тому жодної фізичної можливості якимось чином фізично вплинути на їхнє фізичне існування він не має.

Ризик незаконного впливу на свідків, на думку апелянта, також відпав у звязку з тим, що свідки допитані судом та будь-якою інформацією відносно їх анкетних та контактних даних ОСОБА_7 не володіє.

Крім того зазначає що судом не враховано обставин предебачених ст.178 КПК України щодо наявності у обвинуваченого постійного місця проживання та реєстрації, відсутність судимостей, навчання у вищому навчальному закладі та позитивної характеристики.

Вказує на недоведення прокурором у судовому засіданні неможливості застосування до ОСОБА_7 більш мякого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Мотивує скаргу тим, що прокурор не довів обгрунтованості висунутої відносно нього підозри, оскільки ним не надано жодних доказів на підтвердження вчинення ним інкримінованого злочину.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ Ігнатов проти України, Бойченко проти України зазначає, що прокурором у клопотанні не доведено не зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обставин, на підставі яких наявний висновок про їх існування.

Стверджує про те що у нього відсутній намір переховуватись від суду, оскільки у розшук він не оголошувався. Просить застосувати відносно нього запобіжний заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки термін його увязнення на даний час становить більше ніж три роки, а тому вважає що з плином часу загроза переховування його від суду зменшилась.

Просить колегію суддів врахувати дані про його особу, а саме, те що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, приймав участь в АТО в якості добровольця, планував повернення до навчався в університеті після АТО, паралельно допомогав своїй сімї, має власне житло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_14 , які підтримали свої апеляційні скарги з викладених у мотивів, думку прокурора та представника потерпілих, які вважають ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

На розгляді в Шевченківському районному суді м.Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 - п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 -п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27-ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 -п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194 КК України .

Ухвалою суду від 04 березня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 до 08 травня 2020 року включно.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_7 , який обвинувачується за п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 -п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194 КК України визнав доведеною обгрунтованість його підозри у скоєнні особливо тяжких злочинів, яка підтверджується зібраними органом досудового розслідування та частково дослідженими судом доказами, які можуть переконати неупередженого спостерігача у тому що ця особа можливо вчинила злочин, незменшення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, а саме можливості переховуватися від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу ним на потерпілих, свідків, інших співучасників у даному кримінальному провадженні. При цьому в якості обставин, які підтверджують їх наявність навів те, що злочини, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 відносяться до категорії особливо тяжких, покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, врахував обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та неможливість завершення судового розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу прийшов до висновку про застосування до нього вказаного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

При цьому врахував практику ЄСПЛ відповідно до якої: особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції); розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно, вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення, продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Перевіряючи доводи апелянтів щодо необґрунтованості клопотання прокурора колегія суддів приходить до висновку про те, що достатність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів зможе оцінити в нарадчій кімнаті під час прийняття остаточного рішення, а також враховує практику Європейського суду з прав людини у відповідності до якої вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і які не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

З урахуванням вищенаведного, колегія суддів вважає, що ухвала суду щодо ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги захисника - ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 04 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді