Справа № 732/760/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/899/19
Категорія - ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000059 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше судимий:

- 04.01.2017 року Городнянським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

- 27.02.2018 року тим же судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік;

засуджений за:

- ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Відповідно до ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Городнянського районного суду від 27.02.2018 року та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту його затримання - з 16 год. 30 хв. 04 червня 2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 572 грн. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

ОСОБА_9 виправдано за епізодом обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України (за фактом крадіжки емальованої каструлі з кришкою), та за епізодом обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України (за фактом крадіжки металевих лещат), з господарства ОСОБА_7 , у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливі злочини за наступних обставин.

04 лютого 2019 року, близько 17.00 год., ОСОБА_9 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, прибув до господарства ОСОБА_7 , розташованого по АДРЕСА_2 , де діючи умисно та повторно, проник до жилого будинку, звідки намагався таємно викрасти телевізор марки «Samsung», вартістю 739,38 грн., та цифровий ефірний «HD» приймач, вартістю 320 грн., що належать ОСОБА_7 , однак не зміг вчинити всіх дій, необхідних для доведення злочину до кінця, так як був викритий ОСОБА_11 .

04 лютого 2019 року, близько 17.30 год., ОСОБА_9 , з метою крадіжки чужого майна, прибув до господарства за вищевказаною адресою, де проник до жилого будинку, звідки таємно повторно викрав телевізор марки «Samsung» моделі «CS20FIR», вартістю 739,38 грн., та цифровий ефірний «HD» приймач марки «Tiger Т2», вартістю 320 грн., що належать ОСОБА_7 , чим завдав потерпілому матеріальну шкоди на загальну суму 1059,38 грн.

Крім того, згідно пред`явленого обвинувачення, в листопаді 2018 року у вечірній час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 , з метою крадіжки чужого майна, прибув до господарства ОСОБА_7 , розташованого за вищевказаною адресою, де відшукавши ключі від замка вхідних дверей майстерні, проник до приміщення, звідки таємно, повторно викрав металеві лещата «ГОСТ-40-45-57», вартість яких згідно висновку експерта № 229 від 26.03.2019 року становить 906,67 грн., та капроновий мішок, б/в, вартістю 3 грн., що належать ОСОБА_7 , чим завдав останньому матеріальних збитків на загальну суму 909,67 грн.

Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Також ОСОБА_9 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у тому, що він 02 лютого 2019 року, близько 19.00 год., перебуваючи в будинку, розташованому за вищевказаною адресою, що належить ОСОБА_7 , де проживав ОСОБА_11 , діючи умисно та протиправно, скориставшись відсутністю господаря, таємно, повторно викрав металеву емальовану каструлю з кришкою, місткістю 40 літрів, вартістю 475 грн., що належить ОСОБА_7 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на суму 475 грн.

Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Виправдовуючи ОСОБА_9 у вчиненні злочинних епізодів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України, місцевий суд зазначив, що стороною обвинувачення не доведено винуватість останнього у вчиненні інкримінованих йому діянь поза розумним сумнівом.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначив, що місцевий суд поклав в основу вироку його першочергові показання на досудовому розслідуванні, дані ним під фізичним та психологічним тиском працівників поліції. Також вказав, що суд не взяв до уваги показання свідків, які свідчили на його користь. Крім того, послався на наявність у нього тяжких захворювань.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що позиція сторони обвинувачення ґрунтується виключно на показаннях потерпілого ОСОБА_11 , який обмовляє ОСОБА_9 . А фактичні обставини, на які потерпілий вказував у своїх показах, не сприймались ним особисто, а є показаннями з чужих слів його батька ОСОБА_11 . Також вказав на недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 09.02.2019 року, який жодним чином не підтверджує винуватість ОСОБА_9 . Крім того, місцевим судом безпідставно покладено в основу вироку показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки пояснення даних свідків навпаки спростовують пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення. Крім того, у вироку не вказано, якими доказами підтверджується спосіб вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, а саме розбиття віконного скла, просунення в отвір руки та відчинення замку вхідних дверей зсередини.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за: ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, ОСОБА_9 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Зазначив, що при викладенні змісту фактичних обставин, встановлених судом, місцевий суд прийшов до помилкового висновку про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинних епізодів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України. Вказав, що вина ОСОБА_9 підтверджується, зокрема, поясненнями ОСОБА_11 , дані ним під час досудового розслідування. Ці пояснення повністю узгоджуються з показаннями його сина потерпілого ОСОБА_7 . Також судом не було надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Крім того, призначаючи ОСОБА_9 покарання за вчинення різних кримінальних правопорушень, місцевий суд не застосував вимоги ч.1 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання. Також прокурор послався на невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав, а скаргу прокурора залишити без задоволення; прокурора, котрий просив задовольнити його апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав, категорично заперечивши свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень. Пояснив, що він знав та інколи спілкувався з покійним ОСОБА_11 , який був похилого віку та зловживав алкоголем. ОСОБА_11 постійно потребував коштів, в тому числі на спиртне. Але син ОСОБА_11 забороняв батьку витрачати кошти на придбання спиртного. У зв`язку з цим покійний часто звертався з проханням придбати для нього спиртного до інших людей своєї сусідки ОСОБА_12 та до обвинуваченого. ОСОБА_11 часто продавав речі зі свого господарства, щоб потім витратити їх на спиртне. Допомагала ОСОБА_11 у продажу речей ОСОБА_12 , яка відносила його металеві речі на пункт приймання металобрухту та придбавала алкогольні напої. ОСОБА_9 категорично заперечував крадіжки майна ОСОБА_11 та наполягав на тому, що усе майно, яке інкримінується йому як викрадене, було продане зі згоди власника цього майна ОСОБА_11 .

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у суді потерпілий ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_9 був знайомий з його покійним батьком. Наполягав на тому, що усе перелічене в обвинувальному акті майно було викрадене, а не продане його батьком ОСОБА_11 , як вказує обвинувачений. Пояснив, що після смерті матері, він прийняв усю спадщину, у тому числі будинок та предмети домашнього вжитку. Його батько ОСОБА_11 фактично жив у прибудові до будинку, яка має окремий вихід, тому будинок завжди був зачинений на замок. На початку лютого 2019 року батько зателефонував йому у вечірній час та повідомив, що близько 17.00 год. виявив у будинку ОСОБА_9 та побачив, що телевізор і тюнер переміщені зі звичного місця та підготовлені до виносу. Батько спитав обвинуваченого, що той робить у будинку та як він туди потрапив, на що ОСОБА_9 відповів, що зайшов погрітися. Після цього ОСОБА_11 прогнав обвинуваченого з будинку. Наступного дня потерпілий прибув до свого будинку в м. Городня і побачив, що телевізор та тюнер відсутні, виявив розбите скло на веранді. Батько розповів, що після того, як прогнав з будинку ОСОБА_9 , він до ранку перебував у своїй частині будинку. Також батько повідомив, що коли вранці зайшов до будинку, то побачив, що телевізор та тюнер зникли. Його покійний батько категорично заперечував факт надання ним будь-кому згоди на продаж викраденого майна. А тому 09.02.2019 року ОСОБА_7 звернувся до поліції з письмовою заявою про крадіжку майна, а також розповів про обставини виявлення батьком ОСОБА_9 у себе вдома. Пізніше потерпілий вивив відсутність у своєму господарстві великих слюсарних лещат, які були закріплені на столі в господарському приміщенні, та великої емальованої каструлі, яка знаходилась у прибудові до будинку, де жив батько. Про цей факт він також повідомив поліцію. Під час досудового розслідування працівники поліції виявили викрадене майно в інших осіб та на пункті приймання металобрухту, вилучили та повернули йому.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні місцевого суду показав, що 04.02.2019 року йому зателефонував ОСОБА_9 , який спитав, чи не бажає він придбати телевізор та тюнер, на що він погодився. Свідок під`їхав до будинку по АДРЕСА_2 , біля якого його чекав обвинувачений та ще якийсь чоловік років 40-45. ОСОБА_9 сказав, що майно не крадене, після чого вони зайшли до будинку, де перевірили справність телевізора. Він віддав ОСОБА_9 100 грн. та пообіцяв віддати ще 100 грн. Через деякий час свідок дізнався від працівників поліції, що телевізор і тюнер крадені, а тому повернув їх ОСОБА_7 .

Окрім того, вина ОСОБА_9 підтверджується наступними, дослідженими в суді письмовими доказами:

- заявою про вчинення злочину, згідно якої 09.02.2019 року до Городнянського відділення поліції звернувся ОСОБА_7 , який просив провести перевірку по факту крадіжки телевізора марки «Самсунг» з будинку АДРЕСА_2 , де проживає його батько ОСОБА_11 (т.1, а.к.п.194);

- висновком судової товарознавчої експертизи №153 від 26.02.2019 року, згідно якого ринкова вартість телевізора марки «Samsung», модель CS20F1R, з пультом дистанційного керування, 2002 року випуску, в справному стані, станом на 04.02.2019 року складає 739,38 грн.; ринкова вартість цифрового ефірного HD приймача марки «Tiger Т2» з пультом дистанційного керування та з`єднувальним кабелем, у справному стані складає 320 грн. (т.1 а.к.п.205-209);

- протоколом огляду від 09.02.2019 року, з якого встановлено, що за згодою власника будинку ОСОБА_7 , у присутності понятих, працівники поліції оглянули будинок АДРЕСА_2 , під час чого потерпілий вказав на місце знаходження телевізора та тюнера на момент його викрадення. Протоколом з додатками підтверджений факт пошкодження (розбиття) скла в веранді будинку (т.1 а.к.п.195-199).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, як замах на крадіжку чужого майна, вчинену повторно, поєднану з проникненням до житла, а також за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжка чужого майна, вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту з приводу непричетності ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, спростовуються письмовими доказами та показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який ніколи не бачив та не був особисто знайомим з обвинуваченим і не мав жодних підстав його обмовляти.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання захисника на покладення місцевим судом в основу вироку пояснення потерпілого ОСОБА_11 , який висвітлив фактичні обставини зі слів свого батька ОСОБА_11 , що є показами з чужих слів.

Так, згідно ч.1 ст.97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимим доказом - показання з чужих слів пояснення потерпілого ОСОБА_7 із тих підстав, що допитати безпосередньо його батька - ОСОБА_11 про обставини крадіжки неможливо, так як останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а надані ним показання повністю узгоджуються з іншими доказами в справі.

У той же час, ні обвинуваченим, ні його захисником не було надано доказів, які б спростовували свідчення потерпілого і доводили невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України.

Отже, позицію обвинуваченого колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_9 та його захисника.

Крім того, доводи апеляційної скарги прокурора про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з доводами місцевого суду щодо правильності оцінки доказів у справі, оскільки судом при прийнятті рішення дотримано вимоги діючого законодавства.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_9 вказано показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків, а також було надано письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні місцевого суду та перевірені судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи докази сторони обвинувачення на підтвердження обставин злочинної діяльності за епізодом обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України (за фактом крадіжки емальованої каструлі з кришкою) та за епізодом обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України (за фактом крадіжки металевих лещат) з господарства ОСОБА_7 , апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_9 .

Так, допитаний у суді потерпілий ОСОБА_7 не зміг повідомити, коли саме та за яких обставин з його будинку зникли металеві каструля та лещата і про зникнення цих речей батько йому нічого не розповідав. Чи вибуло вказане майно з його володіння з дозволу покійного батька ( ОСОБА_11 ), чи поза його волею, потерпілий стверджувати не зміг, оскільки достовірно цього не знав.

Органом досудового розслідування з приводу крадіжки каструлі та лещат ОСОБА_11 не допитувався. А, враховуючи, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд був позбавлений можливості його безпосередньо допитати в судовому засіданні.

Крім того, стороною обвинувачення не були спростовані показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у частині того, що металеві лещата та каструля знаходились саме на їхньому подвір`ї, з дозволу покійного ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 лише допомагав ОСОБА_12 продати лещата та переносити каструлю на пункт приймання металобрухту.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які були допитані у місцевому суді, не повідомили про обізнаність щодо обставин крадіжок, а лише вказували на те, що ОСОБА_9 приймав участь у продажу лещат та каструлі.

При цьому, органом досудового розслідування не перевірено, чи надавав покійний ОСОБА_11 згоду на продаж лещат та каструлі, а також, у разі встановлення відсутності такої згоди, не перевірена та не виключена можливість вчинення крадіжки іншими особами.

Заява про вчинені кримінальні правопорушення від 18.12.2019 року, в якій ОСОБА_7 просить провести перевірку по факту крадіжки слюсарних лещат і металевої каструлі, та протокол огляду місця події від 05.04.2019 року, згідно якого у присутності понятих було оглянуто будинок та господарське приміщення по АДРЕСА_2 , що належать потерпілому, в ході якого останній показав, де перебували викрадені металева каструля та металеві лещата до зникнення, лише підтверджують факт можливої події злочину (вчинення крадіжок), однак жодним чином, ані прямо, ані в сукупності з іншими доказами не доводять тієї обставини, що майно було саме викрадене та що крадіжку вказаних речей скоїв саме обвинувачений ОСОБА_9 .

Відтак, стороною обвинувачення не надано достатніх та переконливих доказів викрадення слюсарних лещат та емальованої каструлі у ОСОБА_7 саме обвинуваченим ОСОБА_9 поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Викладене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України від 23лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість виправдання місцевим судом обвинуваченого ОСОБА_9 за епізодами злочинних епізодів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України безпідставними.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, судимості не знято і не погашено у встановленому законом порядку, неодноразово протягом року притягувався до адміністративної відповідальності, скоїв нові злочини в період іспитового строку; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів; беручи до уваги висновок органу пробації; дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкцій частин інкримінованих йому статей КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Проте, призначаючи ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів, місцевий суд помилково не застосував вимоги ч.1 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання.

За таких обставин вирок місцевого суду підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

Разом із тим, доводи сторони обвинувачення про м`якість призначеного ОСОБА_9 покарання не заслуговують на увагу, оскільки обставини, на які посилається прокурор, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховані, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_9 призначити покарання за:

- ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Відповідно до ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Городнянського районного суду від 27.02.2018 року та остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4