Номер провадження: 11-сс/813/897/20
Номер справи місцевого суду: 947/9396/20 1-кс/947/6007/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
треті особи, щодо майна яких вирішується питання про накладення арешту на майно: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_7 , третіх осіб, щодо майна яких розглядається питання: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 р. про накладення арешту на майно по кримінальному провадженні №0000147 внесеного до ЄРДР 25.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , а саме на: автомобіль, марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», VIN: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , номер та серія знака: НОМЕР_3 ; мотоцикл марки та моделі «Suzuki GSX-R750», VIN: НОМЕР_4 , номер двигуна: НОМЕР_5 , номер та серія знака: НОМЕР_6 , по кримінальному провадженні №0000147 від 25.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане вище майно слідчий суддя зазначила, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому з метою забезпечення в подальшому можливої конфіскації майна, як виду покарання, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України, клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав того, що суд не дав оцінку доказам зібраним у кримінальному провадженні оскільки ОСОБА_7 продав автомобіль марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», VIN: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , номер та серія знаку: НОМЕР_3 ; мотоцикл марки та моделі «Suzuki GSX-R750», VIN: НОМЕР_4 , номер двигуна: НОМЕР_5 , номер та серія знаку: НОМЕР_6 та надав покупцям генеральні довіреності на право розпорядження зазначеними автомобілем та мотоциклом.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді.

В апеляційній скарзі треті особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначили, що оскаржувана ухвала є незаконною з наступних підстав:

- вони як власники заарештованого майна, не являються ні підозрюваними, ні обвинуваченими в даному кримінальному провадженні, жодного повідомлення про розгляд клопотання не отримували та на судовому засіданні не були присутніми, а ухвала суду не має жодного посилання на те що суд мав данні щодо справжнього власника заарештованого майна;

- слідча суддя не врахувала, що відповідно до змісту ст. 657 ЦК України для договору купівлі-продажу не вимагається обов`язкова нотаріальна форма. А відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять скасувати ухвалу слідчої судді, а також поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Приймаючи до уваги те, що треті особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були присутніми під час постановлення оскаржуваного рішення та в матеріалах провадження відсутні дані, які б свідчили про отримання ними копії такого рішення, то строк на його апеляційне оскарження не пропущено і не підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, та доведено, що вилучений автомобіль, є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження розслідується за фактом незаконного заволодіння автомобілем марки «KIA Sportage», державний реєстраційний знак НОМЕР_7 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , що мало місце 25.02.2019 у м. Чорноморськ, Одеської області; автомобілем марки «BMWX5», державний реєстраційний знак НОМЕР_8 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , яке вчинено 18.09.2019, в період часу з 21:00 по 23:00 годин, за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5 та незакінченого замаху до незаконного заволодіння автомобілем марки «Lexus GX 470», державний реєстраційний знак НОМЕР_9 .

В цьому кримінальному провадженні громадянин України ОСОБА_7 , підозрюється в тому, що 18 вересня 2019 року, в період часу з 21 години 45 хвилин по 22 годину 30 хвилин, знаходячись за адресою: місто Одеса, вулиця Генуезька, будинок 5, діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи на те законних підстав, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 , незаконно заволоділи легковим транспортним засобом, марки «BMW», моделі «X5», чорного кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_8 , номер кузова НОМЕР_10 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , вартістю понад 50 000 тисяч доларів США, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало великої матеріальної шкоди.

Крім того, ОСОБА_7 , підозрюється в тому, що 07.05.2020, в період часу з 02 години 10 хвилин по 02 годину 15 хвилин, знаходячись за адресою: місто Одеса, Мукачівський провулок, 3, діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи на те законних підстав, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 вчинили незакінчений замах на незаконне заволодіння легковим транспортним засобом марки та моделі «LexusGX 470», державний реєстраційний знак НОМЕР_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вказані відомості внесено до ЄРДР за № 0000147 від 25.02.2020 р. та 07.05.2020 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України.

Окрім того, відповідно до матеріалів провадження у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке належить підозрюваному Калюжину на праві приватної власності, а саме: автомобіль марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 ; номер та серія знаку: НОМЕР_3 ; мотоцикл, марки та моделі «SUZUKI GSX-R750»,VIN: НОМЕР_11 ; номер двигуна: НОМЕР_5 , номер та серія знаку: НОМЕР_6 , які станом на момент розгляду клопотання слідчого належали на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_7 та ухвалою слідчого судді накладено арешт на вказані транспортні засоби.
Також, під час розгляду апеляційних скарг, прокурором долучено до матеріалів провадження копію протоколу за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій, а також постанову від 15.05.2020 р. про призначення судово-трасологічної експертизи автомобілю «TOYOTA LAND CRUISER 200» номер та серія знаку: НОМЕР_3 з метою встановлення факту зміни ідентифікаційних номерів та рельєфних знаків.
Тобто, на час розгляду як клопотання слідчого так і апеляційних скарг слідчим в повній мірі виконані вимоги КПК України, а слідчим суддею перевірені підстави для накладення арешту на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_7 , та яке відповідно до санкції інкримінованої йому статті КК України може бути конфісковане у разі визнання його винним.
Доводи апеляційних скарг з приводу не перебування у власності підозрюваного ОСОБА_7 вищезазначеного майна є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, а відповідно й до ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, №1388 (у редакції від 04.12.2019 р.) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Як вбачається із матеріалів доданих до клопотання слідчого, а саме реєстраційних карток транспортних засобів, ОСОБА_7 є власником автомобілю марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 ; номер та серія знаку: НОМЕР_3 , а мотоциклу, марки та моделі «SUZUKI GSX-R750»,VIN: НОМЕР_11 ; номер двигуна: НОМЕР_5 , номер та серія знаку: НОМЕР_6 , які він відповідно до документів, долучених до апеляційних скарг, 11.02.2020 р. продав та оформив довіреність на ім`я ОСОБА_9 на право володіння, користування та розпорядження автомобілем марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», а мотоцикл, марки та моделі «SUZUKI GSX-R750» продав, відповідно до розписки та довіреності 22.03.2019 р. ОСОБА_10 .
Будь-яких інших документів, окрім зазначених матеріали провадження, а також апеляційній скарги не місять.
Водночас, для державної реєстрації транспортних засобів, які перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Однак, жодних договорів купівлі-продажу між вказаними особами укладено не було, а договори носили характер усної форми без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортних засобів у вищезазначеному порядку, тобто у власність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не переходили та не породжують правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2019 р. по справі №683/2694/16-ц.
Доводи апеляційних скарг про те, що право власності на вище вказані транспортні засоби у ОСОБА_7 припинилися на момент видання довіреностей на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а у останніх виникло з моменту передачі автомобіля та мотоциклу є безпідставними з огляду на зазначені вище обставини, автомобіль марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200» д.н.з. НОМЕР_3 та мотоцикл, марки та моделі «SUZUKI GSX-R750» д.н.з. НОМЕР_6 у власність вказаних осіб не переходили, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а слідчою суддею прийнято законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог діючого КПК України, а отже ухвала не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 р. про накладення арешту майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , а саме на: автомобіль, марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», VIN: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , номер та серія знаку: НОМЕР_3 ; мотоцикл марки та моделі «Suzuki GSX-R750», VIN: НОМЕР_4 , номер двигуна: НОМЕР_5 , номер та серія знаку: НОМЕР_6 , по кримінальному провадженні №0000147 від 25.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4