Провадження 1-кп/522/700/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

здійснивши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні №0003270 від 22.06.2019 рокуза обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Дніпро, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не одруженої, має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 28.07.2014 Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст.70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на термін 3 роки, 28.03.2017 умовно-достроково звільнена невідбута частина покарання 2 місяці 10 днів; 14.11.2018 Шевченківським районним судом Львівської області за п.12 ч.2 ст.115 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на термін 1 рік, покарання відбуто, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисник - ОСОБА_6
обвинувачена - ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

21.06.2019р. приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину професійної косметики « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ФОП " ОСОБА_7 ", під приводом придбання товару магазину, а саме капсул для волосся "ЛєШер" вартістю 408 гривень, підійшла до розрахункової каси, за якою перебувала касир ОСОБА_8 . В ході розрахунку ОСОБА_3 відкрито заволоділа з каси грошовими коштами у сумі 5 500 гривень, завдавши таким чином потерпілій ФОП " ОСОБА_7 " майнову шкоду у вказаному розмірі та покинула місце вчинення правопорушення.
Після цього обвинувачена була затримана, викрадені грошові кошти у неї вилучено та повернуто потерпілій особі.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Допитана в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнала повністю, щиро розкаялась та показала, що дійсно за вказаних обставин протиправно заволоділа майном ОСОБА_7 , оскільки перебувала у скрутному майновому становищі та їй потрібні були грошові кошти.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення.
При призначені покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином.
ОСОБА_3 з середньою освітою, офіційно не працевлаштована, проживає та зареєстрована у Дніпропетровській області, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, в останнє вироком Шевченківського районного суду Львівської області від 14.11.2028 року за п.12 ч.2 ст.115 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на термін 1 рік. Покарання за вказаним вироком обвинуваченою відбуто. Має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, батьківських прав не позбавлена. Згідно наданої медичної довідки обвинувачена має невиліковне інфекційне захворювання (ВІЛ) та знаходилася під диспансерним наглядом лікаря.
Обвинувачена щиро розкаялась у вчиненому злочині у повному обсязі. У майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить суворо її не карати.

Викрадене майно повернуто потерпілій особі, претензій майнового характеру від останньої обвинувачена не має.

Відомостей щодо перебування обвинуваченої на обліках у лікарів психіатра та на нарколога, зловживання нею алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 - є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , є рецидив злочинів.

Згідно із ч.2 ст. 66 ККУ суд також визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій наявність у неї на утриманні шестеро неповнолітніх дітей та наявність невиліковної важкої хвороби.

З огляду на викладене, враховуючи зазначені пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, відсутність тяжких наслідків та претензій майнового характеру з боку потерпілої, враховуючи також думку прокурора, який просив застосувати положення ст. 69 ККУ, суд вважає за необхідне на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити обвинуваченій за вчинений нею злочин покарання у вигляді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, оскільки на думку суду її виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для попередження вчинення нових злочинів.

Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Підстав для зміни до обвинуваченій запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1-376 КПК України, ст. ст.1-90 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винною у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити їй із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 22.06.2019 р.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати встрок покарання ОСОБА_9 термін її попереднього ув`язнення у період із 22.06.2019 року по день винесення вироку включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, та обмежитися відбутим покаранням.

Запобіжний захід обвинуваченій до набрання вироком законної сили - залишити без змін у вигляді особистого зобовязання.

Речові докази по справі:
- чорний гаманець - вважати повернутим ОСОБА_3 ;

- грошові кошти в сумі 5500 гривень - вважати повернутими за належністю ФОП « ОСОБА_10 »;

- диск з відеозаписом з магазину професійної косметики « ІНФОРМАЦІЯ_2 »- зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя:

22.06.2020