ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6821/17 Номер провадження 11-кп/814/266/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003558 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 24 липня 2019 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Кочубеївка Чутівського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з вищою освітою, не одруженого, несудимого,
засуджено за:

- ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки;
- ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на її користь 18365,16 грн. матеріальної шкоди та 600000 грн. моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 6616,32 грн. судових витрат за проведення судових експертиз.
Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

Епізод № 1. 08 грудня 2015 року приблизно о 5.00 год., ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-21102 д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Великотирновській від вул. Юрія Тимошенка у напрямку вул. Героїв Сталінграда в м. Полтава, на перехресті з вул. Героїв Сталінграда, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортним засобом, та допустив його виїзд за межі проїзної частини на розподільчий газон, що поділяє смуги зустрічного руху, де скоїв зіткнення з бетонною опорою рекламного біг-борду.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля, яким він керував, ОСОБА_7 , отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої поєднаної травми голови, грудей, тазу та правої верхньої кінцівки: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, множинних ран і саден обличчя; закритої травми грудей переломів ребер: справа заднього відрізку 1; зліва передніх відрізків 2, 4, 5, 6-го ребер, 1-6 по навколохребтовій лінії; лівобічного пневмотораксу, забою обох легень, розриву лівого куполу діафрагми, синця в лівій підключичній області; закритої травми тазу двобічних переломів крижово-здухвинних зчленувань, центральних переломів вертлюгових западин, сідничних кісток; розриву лобкового зчленування, перелому лобкової кістки справа, розриву сечового міхура; закритої травми правої верхньої кінцівки перелому променевої кістки в типовому місці, переломів 3, 4, 5 п`ясткових кісток, дрібних ран правої кисті, які в своєму клінічному перебігу призвели до розвитку травматичного шоку ІІІ-го ступеня.
Епізод № 2. Крім цього, 04 квітня 2017 року, приблизно о 6.00 год., ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні сауни «Добра парна», що в м. Полтава по вул. Гетьмана, буд. 24, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин наніс потерпілій ОСОБА_7 багаточисельні удари пальцями рук, стиснутими в кулак, та ногами у взутті в область голови, верхніх і нижніх кінцівок, тулубу, внаслідок чого спричинив їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців голови, багаточисельних синців та саден шкіри кінцівок, тулубу.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 призначити покарання за:

- ч.2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки,

- ч.2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ст. 70, ст. 72 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, ОСОБА_10 визначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що, призначаючи покарання, суд не повністю врахував тяжкість вчинених злочинів, обставину, яка обтяжує покарання: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, жодного критичного ставлення до вчинених злочинів, шкоду потерпілій не відшкодував, те, що він намагався змусити потерпілу відмовитися від претензій до нього, а після відмови, ОСОБА_10 умисно спричинив їй легкі тілесні ушкодження. Також вважає, що суд не надав належну оцінку думці потерпілої, яка просила найсуворішого покарання.
В апеляційній скарзі потерпіла ставить вимоги, аналогічні вимогам прокурора щодо призначення покарання.

Свою апеляційну скаргу потерпіла мотивує тим, що суд недостатньо врахував, що в результаті ДТП діями обвинуваченого її здоров`ю було завдано значної шкоди та вона майже 4 місяці перебувала у лікарні, перенесла не одну операцію, у зв`язку з чим залишила роботу та була позбавлена можливості піклуватися про своїх дітей. Її здоров`я не відновилося і вона потребує операцій для видалення металевих пластин. Після усіх травм, отриманих під час ДТП та тривалого лікування, обвинувачений, щоб змусити відмовитися від своїх претензій до нього, наніс їй ще й інші тілесні ушкодження.

Зазначила, що матеріали кримінального провадження не містять позитивних характеристик обвинуваченого, він не працює, зловживає алкогольними напоями та через це перебуває на диспансерному обліку, неодноразово притягувався до відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що суд не повинен брати до уваги досудову доповідь представника органу пробації, так як вона була зроблена без наявності достатніх відомостей про обставини провадження.

Стверджує, що свою вину у вчиненні злочину за ч.2 ст. 125 КК України, ОСОБА_10 не визнав, а за ч.2 ст. 286 КК України визнав лише у судових дебатах, шкоду не відшкодував, а тому відсутні обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди.

Окрім цього, зазначила, що своєї поведінки обвинувачений до неї не змінив, і зараз у Київському районному суді м. Полтава розглядається ще одне кримінальне провадження за ч.2 ст. 125 КК України щодо ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілої та зменшити строк додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами з трьох до одного року, а також зарахувати у строк покарання період попереднього ув`язнення з 24.07.2019 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд не надав належну оцінку позитивним характеристикам за місцем проживання, до адміністративної та кримінальної відповідальності він не притягувався, за час перебування потерпілої у лікарні добровільно надавав їй матеріальну допомогу шляхом придбання ліків, продуктів харчування, надавав їй грошові кошти; активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому.

Стверджує, що потерпілою не доведено суму моральної шкоди, яку було стягнуто з нього на корить ОСОБА_7 .

Також вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом 3 роки є занадто суворим і просить його пом`якшити до 1 року.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, потерпілої та її представника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та потерпілої, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку в їхній сукупності, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, і такий висновок відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, та є правильним і ніким із учасників провадження не оспорюється.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 285, ч.1 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та за відсутності заперечень з боку обвинуваченого, суд закриває кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.3 ст. 285 КПК України, після роз`яснення ОСОБА_10 суті обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, обвинувачений просив закрити кримінальне провадження і звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 цього Кодексу.

За правилами ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, 04 квітня 2017 року. Вказаний злочин відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, який карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. На час апеляційного розгляду кримінального провадження, а саме 22 червня 2020 року, закінчився встановлений ст. 49 КК України строк притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності.

З огляду на вказане, враховуючи, що матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався та наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду в частині засудження за ч.2 ст. 125 КК України та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , відповідно до вимог статті 284 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Щодо доводів апелянтів про призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів зазначає таке.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 286 КК України ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені у судовому засіданні та отримали належну оцінку, є правильним і ніким із учасників провадження не оспорюється.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність роботи, сімейний стан, поведінку під час та після вчинення злочинів; обставину, яка обтяжує покарання: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів також враховує обставини вчинення злочину, те, що обвинувачений після вчинення дорожньо-транспортної пригоди повторно вчинив умисний злочин проти здоров`я тієї ж потерпілої, думку потерпілої, яка просила суворішого покарання за вчинений злочин; те, що він з 2014 перебував під диспансерним наглядом з приводу психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, зі шкідливими наслідками для здоров`я, в січні 2017 року був знятий з обліку як не оглянутий лікарем більше року.

Згідно з досудовою доповіддю, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Посилання суду першої інстанції на обставину, що пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину, є помилковим. Однак, ця обставина істотно не впливає на покарання і її відсутність не є підставою для призначення більш суворого покарання, ніж визначено судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, а також конкретні обставини провадження, визнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненому злочині, те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, частково відшкодував спричинену майнову шкоду, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_10 покарання за злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. А тому підстав для призначення більш суворого покарання, як про це просять прокурор і потерпіла в апеляційних скаргах, немає.

Разом з цим, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість злочину та поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, тяжкість ушкоджень здоров`я потерпілої внаслідок вчиненого злочину, відсутні і підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання за ст. 75 КК України, як просить ОСОБА_10 .
Крім цього, оскільки ОСОБА_10 вчинив злочин керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст. 130 КУпАП, протягом тривалого часу перебував на обліку внаслідок вживання алкоголю, наслідки вчиненого та небезпеку, яку він створив для інших учасників дорожнього руху, підстав для призначення більш м`якого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, як просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає.
З огляду на вказане, відсутні підстави для зміни призначеного судом першої інстанції основного покарання за ч.2 ст. 286 КК України, а призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки є обгрунтованим та достатнім стримуючим фактором для запобігання вчинення нових правопорушень проти безпеки дорожнього руху.

Окрім цього, вимоги обвинуваченого про зменшення суми моральної шкоди, стягнутої судом на користь потерпілої, є огрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненому злочині, суд першої інстанції, задовольнив частково позовні вимоги потерпілої щодо стягнення моральної шкоди і стягнув із обвинуваченого завдану злочинними діями моральну шкоду, розмір якої визначив у сумі 600000 грн.
При цьому, судом було враховано характер злочину, тривалість лікування, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої.
Колегія суддів, обговорюючи доводи щодо стягнення моральної шкоди, враховує ступінь вини обвинуваченого, те, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпіла перенесла фізичний біль, оперативне втручання, протягом тривалого періоду лікувала травми та потребує в подальшому лікування і реабілітації, що вказує на вимушені зміни у її життєвих і виробничих стосунках.
Проте, враховуючи, що потерпіла не надала достатніх доказів на підтвердження моральної шкоди на суму 600000 грн., яку було стягнуто судом, а висновком судово-психологічної експертизи не визначено орієнтовного розміру відшкодування моральних страждань потерпілої через відсутність остаточної правової оцінки дій водія ОСОБА_10 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, обставин справи, відсутність роботи та стабільного доходу у обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшити розмір моральної шкоди на користь потерпілої до 200000 грн.
Також підлягають задоволенню вимоги обвинуваченого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

З кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, 08 грудня 2015 року, тобто до 20 червня 2017 року та перебував під вартою з 24.07.2019, тому на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ №838-УІІІ від 26.11.2015) йому необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день переднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 24.07.2019 по день набрання вироком суду першої інстанції законної сили, тобто по 22.06.2020.

З огляду на вказане, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 24 липня 2019 року щодо ОСОБА_10 в частині засудження за ч.2 ст. 125 КК України скасувати, а провадження в цій частині закрити на підставі ст. 49 КК України, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, в зв`язку із закінченням строків давності.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ч.1 ст. 70 КК України та призначення покарання за сукупністю злочинів.
Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, а саме - три роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 24.07.2019 по 22.06.2020 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Змінити вирок в частині вирішення цивільного позову.

Зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 , визначивши його в сумі 200000 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4