УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в межах кримінального провадження № 0000216 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазіщина, Рахівського району, Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України.
-якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 до 15 березня 2020 року включно.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з
ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 . Задовольнити клопотання захисника та обрати обвинуваченому міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задоволено.
Дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження № 0000216, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2014 року, продовжено до 15 березня 2020 року включно. В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, окрім заяви законного представника потерпілої ОСОБА_8 , яка не була очевидцем тих подій, та сумнівних, на думку захисника, показів двох свідків.

Зауважує, що обвинувачений має постійне місце проживання, власне житло, в якому він зареєстрований, позитивно характеризується за місцем свого постійного проживання, служив в зоні АТО, був офіційно зарахований до добробату, отримав бойові поранення, неодноразово був відзначений нагородами від командування добробату ОУН.

Крім того, вказує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше. На думку захисника, той факт, що обвинувачений перебував в розшуку, сам по собі не вказує на схильність особи до втечі чи спроби вчинити інше кримінальне правопорушення. За період розшуку ОСОБА_6 , слідство не встановило будь-яких негативних наслідків його поведінки в той період часу. Натомість, звертає увагу, що є достовірна інформація про те, що він не покинув територію України, не переховувався від органів слідства, а весь час був у всіх на виду та воював за незалежність України.

Наголошує на тому, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою аналогічне його попереднім клопотанням, будь-які доводи і аргументи прокурором не наведені, а також не підтверджений жодний доказ про ризики вчинення ОСОБА_6 іншого злочину.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, вважає, що «розумність» строку тримання під вартою ОСОБА_6 вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували його вину за цей час не встановлена, а можливості їх отримати вичерпані.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2020 року, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задоволено. Дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000216, продовжено до 15 березня 2020 року включно. В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися, а тому не відпали підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження № 0000216 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст.153 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду та незаконно впливати на потерпілу, не зникли та продовжують існувати.

Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років та від 3 до 7 років позбавлення волі, який вчинено із застосуванням насильства (фізичного та психологічного) відносно неповнолітньої особи в момент його вчинення.

Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2014 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 04 серпня 2014 року. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 червня 2014 року ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2014 року скасовано та обрано ОСОБА_6 запобіжний захід в вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 12 серпня 2014 року. Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2014 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 12 вересня 2014 року. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2014 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21 години до 7 години наступної доби.

08 червня 2015 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_6 оголошено у розшук. 11 січня 2019 року ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, термін якого неодноразово продовжувався.

На виправдання своїх дій, обвинувачений суду пояснив, що під час перебування у розшуку, не переховувався, а знаходився в АТО про що було повідомлено працівників поліції. Проте апеляційний суд, критично ставиться до таких пояснень обвинуваченого, оскільки останній був попереджений про наслідки порушення умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому був зобов`язаний виконувати умови цього запобіжного заходу. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що достовірно знав про розгляд в суді відносно нього кримінального провадження, ніяких заходів про повідомлення суд щодо його місцеперебування не вживав і перешкод в цьому ніяких у ОСОБА_6 не було.

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи захисника відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також апеляційний суд погоджується із мотивуванням суду першої інстанції, щодо відмови стороні захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, та вважає його обґрунтованим. Так, до обвинуваченого вже був застосований більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, з забороною залишати місце мешкання з 21 години до 7 години наступної доби. Проте, вищезазначені обставини жодним чином не змогли виступити стримуючим фактором в поведінці ОСОБА_6 а тому, апеляційний суд переконаний, що вони не зможуть мінімізувати встановлені судом наявні ризики: переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу і законного представника потерпілої.

Крім того, під час їх допиту в судовому засіданні суду першої інстанції, потерпіла та законний представник потерпілої наголошували про намагання родичів обвинуваченого вплинути на них з метою, щоб вони змінили в суді показання щодо обставин справи, надані ними на досудовому слідстві.

Щодо посилання захисника про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах СІЗО за станом здоров`я, апеляційний суд вважає їх безпідставними. Зазначені захисником обставини вже були предметом дослідження в суді першої інстанції, проте, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, так як відсутні відомості медичного характеру про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, а запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого на даній стадії неможливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

З урахуванням тяжкості злочинів, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід зокрема й той, що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винними у вчиненні кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що просить апелянт.

Наявність міцних соціальних зв`язків, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, зокрема те, що обвинувачений має постійне місце проживання, власне жило, де він зареєстрований, не є визначальними обставинами, які давали б можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Крім того, суд першої інстанції при продовженні дії запобіжного заходу ОСОБА_6 , врахував та взяв до уваги доводи сторони захисту і про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, постійного місця мешкання, позитивної характеристики та чисельних захворювань та вірно дійшов до висновку, що зазначені обставини не можуть бути самодостатньою підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2020 року якою ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.03.2020 року включно залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: