Ухвала
Іменем України
24 березня 2020 року
м. Київ
справа № 426/7470/18
провадження № 51-1502ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Сватівського районного суду Луганської області

від 11 липня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

встановив:
Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 11 липня 2019 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років

з конфіскацією частини майна, яке є його власністю;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

м. Луганська, жителя АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років

з конфіскацією частини майна, яке є його власністю.
Як встановив суд, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , визнані винуватим у тому, що вони, діючи на за попередньою змовою між особою, 30 січня 2018 року о 15 годині 30 хвилин, прибувши до будинку АДРЕСА_3 , та надівши на голови балаклави з прорізями для очей, зайшли на територію вказаного домоволодіння та направились до будинку. Потерпіла ОСОБА_7 , побачивши двох незнайомих їй чоловіків з балаклавами на голові та зброєю у руках, почала втікатиу напрямку будинку. В цей час, ОСОБА_5 вже перебував біля вхідних дверей у будинок, а ОСОБА_6 , тримаючи у правій руці пістолет моделі ПМ, який приніс з собою, зайшов у коридор будинку за потерпілою ОСОБА_7 та погрожуючи останній застосуванням зброї, почав вимагати грошові кошти. З метою запобігання проникненню до житла та скоєнню злочину, ОСОБА_7 наказала дітям, які перебували в будинку зачинити вхідні двері зсередини. Після цього, ОСОБА_6 завдав

ОСОБА_7 два удари рукою, у якій тримав пістолет, по голові, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження. Коли вхідні двері у житло були вже зачинені, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , розуміючи, що не мають змоги відчинити вищезазначені двері у житло, залишили місце вчинення злочину.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року вирок Сватівського районного суду Луганської області від 11 липня 2019 року залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення та перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 187 КК на ст. 15 ч. 3

ст. 185 КК, призначити за цим кримінальними законом покарання із застосуванням ст. 69 КК, звільнивши останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК. Свої вимоги обґрунтовує тим, що засуджений ОСОБА_5 за попередньою змовою

з ОСОБА_6 планував вчинити саме крадіжку, а не розбійний напад. Так, на думку захисника, побачивши на подвір`ї домоволодіння потерпілу, ОСОБА_5 відмовився вчиняти розбійний напад та не застосовував насильства або погроз в бік потерпілої ОСОБА_7 . Крім того, захисник вказує, що суд безпідставно не визнав за обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через неправильну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК та недоведеність його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Так, висновки суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, ґрунтуються на доказах, які були досліджені під час судового розгляду, а саме: показаннях потерпілої ОСОБА_7 , яка у суді першої інстанції повідомила, що 30 січня 2018 року побачила біля будинку чоловіків у масках, після чого один з чоловіків, тримаючи в руках пістолет, завдав їй два удари в голову, вимагав віддати грошові кошти, після чого намагався відчинити двері до будинку, які були зачинені зсередини дітьми, а розуміючи, що не мають змоги це зробити, засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили місце вчинення злочину; показаннях свідка

ОСОБА_8 , яка вказала, що знаходячись всередині будинку вона чула, як її мати просила забрати пістолет, після чого її вдарили, крім того чула, як один з нападників вимагав гроші та відкрити йому двері; показаннях свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 30 січня 2018 року він підвіз засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до вул. 8 Березня у м. Сватово, з собою засуджені мали спортивні сумки. Ці показання підтверджуються і даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 30 січня 2018 року, під час якого було виявлено та вилучено шапки с прорізами для очей та предмет, який нагадує пістолет; даними, що містяться у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , який не заперечував, що спланував разом з ОСОБА_6 вчинити грабіж та реалізуючи задумане, 30 січня 2018 року, маючи при собі пістолет та маски, зайшли до подвір`я домоволодіння ОСОБА_7 .
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій оцінили у сукупності показання потерпілої, свідків, засуджених, дані, що містяться у протоколі слідчого експерименту та протоколі огляду місця події та інші докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і дійшли обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.

Доводи захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, недоведеність винуватості ОСОБА_5 були предметом перевірки апеляційного суду, який, діючи в межах своїх повноважень, дослідивши матеріали провадження, обґрунтовано визнав їх безпідставними із зазначенням відповідних мотивів.
При цьому слід зазначити, що розбій як злочин проти власності

(стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний

із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

При відмежуванні розбою від інших злочинів проти власності слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Насильство при розбої застосовується з метою заволодіння майном або з метою його утримання.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того чи вдалося винному заволодіти майном чи ні.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до якого, поведінка ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , а саме вимагання грошових коштів з погрозою застосування предмета, який нагадував вогнепальну зброю, потерпілою ОСОБА_7 сприймалась як така, що дійсно може бути реалізована. Потерпіла не була освідомлена про те, що пістолет до стрільби не придатний, сприймала його, як вогнепальну зброю, яка створює загрозу для її життя та здоров`я. Таким чином, дії ОСОБА_5 судом першої інстанції були правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК як розбій, а саме напад з метою заволодінням чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло.
Крім того, як правильно зазначив у своєму рішенні апеляційний суд,

ОСОБА_5 під час слідчого експерименту пояснив про те, що він передав ОСОБА_6 пістолет відразу після того, як домовився з останнім про вчинення злочину, таким чином, цей пістолет, а також балаклави з прорізами для очей засуджені завчасно взяли з собою з метою вчинити злочин, що свідчить про наявність у них попередньої змови та умислу на вчинення розбійного нападу.

Доводи захисника ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , зокрема те, що судом не взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є неспроможними, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.
Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_5 фактично свою винуватість у вчиненні розбійного нападу не визнав, отже у суду першої інстанції не було підстав для врахування за обставину, що пом`якшують покарання - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, а істотного порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій ОСОБА_5 , що в свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 11 липня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3