Справа № 947/2066/20
Провадження № 1-кс/947/1069/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000082 від 03.02.2020, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що близько 03 години 00 хвилин 03.02.2020 невстановлені особи, під виглядом охоронної фірми проникли до приміщення квартири АДРЕСА_1 , де висловлюючи погрози ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , при цьому демонструючи предмет, ззовні схожий на пістолет, заволоділи належними ОСОБА_6 грошовими коштами в розмірі 1200 доларів США.

На місці події відразу після вчинення злочину були затримані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 для вчинення злочину використовували автомобіль марки BMW 530i номер: НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Болгарія), яким керував ОСОБА_10 .

Так, безпосередньо після затримання вказаних осіб для врятування речових доказів було проведено обшук автомобіля марки BMW 530i номер: НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Болгарія) в ході якого було вилучено зазначене у клопотанні майно.

Оскільки вилучені речі та документи є речовими доказами у кримінальному провадженні, та з метою збереження речових доказів, з`ясування всіх обставин скоєння кримінального правопорушення та проведення необхідних слідчих дій, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Слідчий в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі, клопотання просив задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання, зазначивши, що вилучені речі не мають значення для даного кримінального провадження.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В судовому засіданні встановлено наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами.

Як вбачається з поданого клопотання, підозрювані особи для ймовірного вчинення кримінального правопорушення використовували транспортний засіб марки BMW 530i номер: НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Болгарія), в зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до переконання про відповідність вказаного транспортного засобу критеріям речових доказів, оскільки такий транспортний засіб міг використовуватися як засіб вчинення кримінального правопорушення та міг зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що може свідчити про наявність необхідності у забезпеченні його подальшого дослідження.

В частині решти вилученого майна, а саме телескопічного кийка, вилучених мобільних телефонів та грошових коштів, слідчий суддя також приходить до переконання про відповідність такого майна категорії речових доказів, оскільки вказаний телескопічний кийок міг використовуватися як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, на теперішній час наявна необхідність у перевірці правомірності його перебування у володінні зазначеної у клопотанні особи. В свою чергу вилучені мобільні телефони можуть містити різного роду переписки, фототаблиці, які можуть мати значення для розслідування можливого кримінального правопорушення за обставинами даного кримінального провадження, зокрема на підтвердження факту та обставин вчинення кримінального правопорушення. Вилучені ж грошові кошти могли бути набуті кримінально-протиправним шляхом, а саме в результаті можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що санкція ч. 3 ст. 187 КК України передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, а тому, оскільки в рамках даного кримінального провадження затриманих осіб повідомлено про підозру, у випадку подальшого визнання таких осіб винними у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення у встановленому законом порядку судом, може виникнути необхідність в забезпеченні збереження вказаного майна.

Між тим, слідчий суддя не може погодитися з доводами сторони обвинувачення в частині наявності необхідності в накладенні арешту на решту зазначених у клопотанні речей, оскільки стороною обвинувачення не доведено будь-якого відношення такого майна до розслідуваного кримінального провадження, як і відповідності такого майна категорії речових доказів.
За таких обставин, враховуючи правові підстави для арешту майна, можливість використання як доказів вилучених речей в рамках кримінального провадження, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, з огляду на засади розумності та пропорційності арешту майна завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого клопотання.

З огляду на завдання арешту майна, які, зокрема, полягають в забезпеченні збереження такого майна, слідчий суддя приходить до переконання, що у відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України, відносно майна, на яке слід накласти арешт необхідно застосувати заборону користування та розпорядження таким майном.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000082 від 03.02.2020, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на вилучене 03.02.2020 в ході проведеного обшуку автомобіля марки BMW 530i номер: НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Болгарія), який знаходиться у володінні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, а саме:
-телескопійчний кийок з чохлом;
-грошові кошти в розмірі 54 гривні;
-Мобільний телефон марки Xiаomi модель 1804Е4А;
-Мобільний телефон марки iPhone 5S ІМЕІ: НОМЕР_2 ;
-Автомобіль BMW 530i номер: НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Болгарія), з забороною користування та розпорядження таким майном.
В іншій частині клопотанні відмовити.
Решту тимчасово вилученого майна повернути особі, у якої воно було вилучено.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1