Справа № 347/78/20
Провадження № 11-кп/4808/183/20
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Снятинського районного суду від 28 лютого 2020 року про обрання (продовження) щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Снятинського районного суду від 28 лютого 2020 року обрано (продовжено) строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК), - на строк 60 днів з 28 лютого до 27 квітня 2020 року включно із визначенням застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040 (сорок дві тисячі сорок) гривень.

Своє рішення суд мотивував тим, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу дають достатні підстави вважати, що тільки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та зможе запобігти вищевказаним ризикам. А отже, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу підлягає до задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду, викладені в судовому рішенні є недостатніми для тримання його підзахисного під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тримання обвинуваченого під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб обвинуваченим переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати свідків, потерпілих, тощо. Судом не взято до уваги та не дано оцінку тій обставині, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, родину, працює неофіційно, наміру переховуватись від суду та слідства чи впливати на свідків у нього немає, а також не має наміру вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме домашній арешт.

13.06.2019 року Конституційний суд України вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тому питання продовження строку тримання під вартою підлягає апеляційному перегляду, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, в межах апеляції, доводів та заперечень сторін кримінального провадження, згідно приписів ст. 404, 405, 407 КПК.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення захисника - адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС захисника необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в АС на те, що суд безпідставно обрав (продовжив) щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.01.2020 року Косівським районним судом ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на встановлений судом строк.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м,яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.

Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 не має простійного місця проживання, ніде не працює, не навчається, неодружений, немає нікого на утриманні, перебуває у скрутному матеріальному становищі, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Окрім цього, суд правильно врахував, що обвинувачений раніше вчиняв умисні корисливі злочини, поєднані з крадіжками чужого майна, а також дані кримінальні правопорушення, ймовірно, вчинив під час іспитового строку , тому існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжувати займатись злочинною діяльністю.

Виходячи з положень КПК, суд вірно взяв до уваги матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що для запобігання вищевказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року про обрання (продовження) строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 із визначенням саме такого розміру застави, постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5