Справа № 464/1042/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/372/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №464/1042/18 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, з участю,
прокурора ОСОБА_7
за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 22 березня 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 27.11.2015 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.296 КК України до штрафу в розмірі 8500 грн., ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 14.11.2016 року покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн. замінено на 500 год. громадських робіт,

визнано винним за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.
На підставі ст.71 КК України, з врахуванням правил ст.72 КК України, приєднано невідбуте покарання за ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 14.11.2016 року та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді штрафу в розмірі вісімсот п`ятдесят гривень та п`ятсот годин громадських робіт.
Покарання у виді громадських робіт виконувати самостійно.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 04 січня 2018 року, близько 17.45 год., знаходячись біля супермаркету «Рукавичка», що на вул.Дж. Вашингтона, 8, в м.Львові, під час конфлікту, який раптово виник між ним та потерпілим ОСОБА_9 , умисно наніс останньому один удар кулаком лівої руки в обличчя. В результаті незаконних дій, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 умисні тілесні ушкодження, а саме: рубець на нижній губі слід загоєної рани, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
На даний вирок потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати такий та постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт строком на один рік. На підставі ст.71 КК України, з врахуванням правил ст.72 КК України, приєднати не відбуте покарання за ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 14.11.2016 року.
Погоджуючись в цілому з тим, що судом вірно кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України зазначає, що суд, обираючи міру покарання у виді штрафу в розмірі вісімсот п`ятдесят гривень, не взяв до уваги ряд факторів, які мають суттєве значення.
Суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначає, що ОСОБА_6 щиро кається у вчиненому. Дане твердження суду не відповідає дійсності, оскільки жодного реального каяття не було. ОСОБА_6 не попросив вибачення за вчинене кримінальне правопорушення, не намагався примиритися та не відшкодував матеріальні та моральні збитки в результаті вчинення ним кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції враховує той факт, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою і зазначає, що той не відбув покарання за ухвалою Шевченківського районного суду від 14.11.2016р. у виді 500 годин громадських робіт. В даному контексті звертає увагу апеляційного суду, що суд першої інстанції не встановив причину невиконання зазначеної ухвали суду, як самим ОСОБА_6 , так і відсутністю контролю з боку кримінально-виконавчої інспекції, хоча вже пройшло більше року з часу винесення ухвали.
Такі обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, виносячи вирок, не в повній мірі встановив особу обвинуваченого, а тому, на думку апелянта, незаконно призначив мінімально можливе покарання, яке передбачене санкцією інкримінованої йому статті.
Судом не враховано думку потерпілого про суворе покарання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, в якому фактично не розкаялася, є раніше судимою особою і яка не відбула попереднє покарання.
Таким чином вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновків про призначення мінімально можливого покарання, яке передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_6 статті, оскільки підійшов формально, не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним у матеріалах кримінального провадження обставинам та доказам.
Враховуючи зазначені обставини вважає, що ОСОБА_6 потрібно призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді виправних робіт.
В судові засідання 06 грудня 2018 року, 31 січня, 04 березня, 11 квітня, 03 червня, 13 вересня 2019 року, на яке було застосовано привід, 31 січня, 13 лютого 2020 року ОСОБА_6 не з`явився, 13 лютого не з`явився потерпілий ОСОБА_8 , який був присутній на попередніх судових засіданнях, хоча належним чином були повідомлені про час та дату розгляду апеляційної скарги, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, тому суд, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду та ніким не оспорюються.
Потерпілий не погоджується із вироком лише в частині призначення покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так судом першої інстанції при призначенні покарання було враховано особу обвинуваченого, те що він раніше судимий, обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Покарання у виді штрафу, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи ж апеляційної скарги про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 у виді виправних робіт строком на один рік є безпідставними, оскільки, відповідно до ст.100 КК України, виправні роботи можуть бути призначені за місцем роботи на строк від двох місяців до одного року, а як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 офіційно не працює.

За таких обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу потерпілого необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Разом з тим, відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З дня вчинення ОСОБА_6 04 січня 2018 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України яке, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, та за яке передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, минуло два роки.

Тому, на думку колегії суддів, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.408 КПК України, оскільки не погіршується становища обвинуваченого, вирок слід змінити, ОСОБА_6 звільнити на підставі ч.5 ст.74 КК України від призначеного вироком Сихівського районного суду м.Львова від 22 березня 2018 року покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 850.00 гривень у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та скасувати такий в частині застосування положень ст.71 КК України, щодо визначення остаточного покарання.

При цьому ОСОБА_6 не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до ст.49 КК України, оскільки не подав клопотання, а таке звільнення можливе лише за згодою обвинуваченого.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 14.11.2016 року, якою покарання у виді штрафу в розмірі 8500.00 гривень, призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 27.11.2015 року за ч.1 ст.296 КК України, замінено на 500 годин громадських робіт слід виконувати самостійно.

В решті ж вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтею 74 КК України, статтями 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 22 березня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - змінити.

Звільнити на підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_6 від призначеного вироком Сихівського районного суду м.Львова від 22 березня 2018 року покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 850.00 гривень у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок суду в частині призначеного остаточного покарання на підставі ст.71 КК України скасувати.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 14.11.2016 року якою покарання у виді штрафу в розмірі 8500.00 гривень замінено на 500 годин громадських робіт виконувати самостійно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4