КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/2315/2020 . Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2020 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2020 року, задоволено клопотання слідчого СВ Святошинського управління поліції Національної поліції Головного управління у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно.
Накладено арешт на вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «HTC», чорного кольору; мобільний телефон марки «Huawei c7808», без сім карти, А000001А279136FB; Планшет «Texet», сер. № НОМЕР_1 ; GPS трекера у кількості 5 штук; Свідоцтво про реєстрацію Т/З D976055; Посвідчення водія НОМЕР_2 , ВВТ НОМЕР_3 , ВАЕ НОМЕР_4 ; Пристрій схожий на пістолет «Kорнет-C» 9мм, ПО025513 та шість предметів ззовні схожих на набої; Упаковки з під сімкарт мобільного зв`язку у кількості 26 штук; Флеш накопичувач зеленого кольору; Ключі ззовні схожі на автомобільні у кількості 14 штук з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі та відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0009311.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала клопотання про поновлення строку на апеляційне провадження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у накладенні арешту на майно: мобільний телефон марки «HTC», чорного кольору; мобільний телефон марки «Huawei c7808», без сім карти, Планшет «Texet», GPS трекери у кількості 5 штук; Свідоцтво про реєстрацію Т/З, Посвідчення водія 3 шт. Пристрій схожий на пістолет «Kорнет-C» 9мм, та шість предметів ззовні схожих на набої. Упаковки з під сім карт мобільного зв`язку у кількості 26 штук. Флеш накопичувач зеленого кольору. Ключі ззовні схожі на автомобільні у кількості 14 штук.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що майно яке було вилучено належить ОСОБА_7 . В день невідкладеного обшуку 21.03.2020 адвоката не було залучено та у порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна було розглянуто без повідомлення адвоката про час і місце розгляду клопотання.
Також апелянт зазначає, що на день розгляду вказаного клопотання і на сьогодні ОСОБА_10 не повідомлено про підозру, за визначенням ст. 64-2 КПК України він є третьою особою, тому з даним клопотанням мав звертатися прокурор а не слідчий.
Крім того апелянт зазначає, що під час ухвалення рішення щодо арешту майна вилученого 21.03.20, слідчим суддею зазначено, що для суду достатньо доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, проте кримінальне правопорушення за даною кваліфікацією у судовому засіданні не розглядалось і суд порушив принципи диспозитивності закріплений в ч.3 ст.26 КПК України.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що ні ОСОБА_7 , ні вона як захисник не були повідомлені про час, місце розгляду вказаного клопотання і наслідки його розгляду їм стали відомі тільки 02.04.20 під час спілкування зі слідчим. ОСОБА_10 та його захисник не були присутніми під час оголошення рішення про розгляд клопотання слідчого про арешт майна, тому строк апеляційного оскарження підлягає поновленню.
Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у її відсутність.
В даному випадку апеляційний суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 24.03.2020 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, що у провадженні слідчого відділу Святошинського УП ГУНП України в м. Києві, фактичне місце знаходження якого м. Київ, Святошинський район, проспект Перемоги 109, перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009311 від 17.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа в період часу з 18:00 год. 16.11.2018 по 07:30 год. 17.11.2018, перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Булаховського, 36, незаконно заволоділа автомобілем марки «Daewoo Matiz», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_11 .
За вчинення даного кримінального правопорушення працівниками сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами ВКП Святошинського УП ГУНП у м. Києві було викрито громадянина гр. ОСОБА_12 .
ОСОБА_12 затримано в порядку ст. 208 КПК України та оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
12.03.2020 ОСОБА_12 обрано запобіжний захід тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор». На даний час, ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду інших незаконних заволодінь транспортними засобами марки «Део Матіз» на території м. Києва та Київської області. Також, встановлено, що подальше розукомплектування викраденого автомобіля здійснювалося в приміщенні гаражних боксів № НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , які розташовані на території гаражно-автомобільного кооперативу «Автомотолюбитель-1», який розташований по вулиці Червоний Шлях в місті Фастів Київської області.
Вказані гаражні приміщення на праві власності належать ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, 21.03.2020 в період часу з 09:27 год. до 10:45 год., на підстави ухвали слідчого судді від 16.03.2020 ун. №759/4788/20, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «HTC», чорного кольору; мобільний телефон марки «Huawei c7808», без сім карти, Планшет «Texet», GPS трекери у кількості 5 штук; Свідоцтво про реєстрацію Т/З, Посвідчення водія 3 шт. Пристрій схожий на пістолет «Kорнет-C» 9мм, та шість предметів ззовні схожих на набої. Упаковки з під сім карт мобільного зв`язку у кількості 26 штук. Флеш накопичувач зеленого кольору. Ключі ззовні схожі на автомобільні у кількості 14 штук.

22.03.2020 постановою слідчого визнано і долучено до кримінального провадження № 0009311 від 17.11.2018 в якості речових доказів майно, вилучене під час обшуку, а саме:: мобільний телефон марки «HTC», чорного кольору; мобільний телефон марки «Huawei c7808», без сім карти, А000001А279136FB; Планшет «Texet», сер. № НОМЕР_1 ; GPS трекера у кількості 5 штук; Свідоцтво про реєстрацію Т/З D976055; Посвідчення водія НОМЕР_2 , ВВТ НОМЕР_3 , ВАЕ НОМЕР_4 ; Пристрій схожий на пістолет «Kорнет-C» 9мм, ПО025513 та шість предметів ззовні схожих на набої; Упаковки з під сімкарт мобільного зв`язку у кількості 26 штук; Флеш накопичувач зеленого кольору; Ключі ззовні схожі на автомобільні у кількості 14 штук (а.с. 5).
23.03.2020 слідчий СВ Святошинського управління поліції Національної поліції Головного управління у м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням, погодженим прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що беручи до уваги сукупність матеріалів, які зібрані під час досудового розслідування, з метою забезпечення збереження вищевказаного майна, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі та відчуження, з метою забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказані предмети, оскільки вони мають істотне значення у кримінальному провадженні, мають значення речового доказу.
24.03.2020 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено.
З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив, що винесено слідчим постанову про визнання майна речовим доказом, а також наявність достатніх доказів того, що майно, зазначене у клопотанні відповідає критеріям ст. 98 КПК України, та врахував, що відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, а також належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт, яке буде використано як докази у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження відповідною постановою слідчого та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вилучене майно, може зникнути або бути передане, арешт на нього слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Окрім цього, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Посилання апелянта на те, що в день обшуку 21.03.2020 не було залучено адвоката, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з протоколу обшуку ОСОБА_7 , роз`яснено її права і обов`язки, вручено копію ухвали слідчого судді про проведення обшуку, та відповідно до копії заяви /а.с.14/, в якій остання зазначила, що вона претензій до працівників поліції з приводу обшуку не має.
Проте є слушними доводи апеляційної скарги в частині того, що в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна було розглянуто без повідомлення адвоката про час і місце розгляду клопотання та, що на день розгляду вказаного клопотання і на сьогодні ОСОБА_10 не повідомлено про підозру, за визначенням ст. 64-2 КПК України він є третьою особою, тому з даним клопотанням мав звертатися прокурор а не слідчий, однак колегія суддів вважає дані обставини не істотним порушенням норм процесуального закону, які потягли б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням обставин справи, а також, з урахуванням того, що клопотання про накладення арешту було погоджено прокурором, а в частині розгляду клопотання без повідомлення представника-адвоката, то в цій частині права останнього відновлено під час апеляційного розгляду. Дано обставина є підставою для звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.
Посилання апелянта на те, що слідчим суддею зазначено не вірно статтю, а саме ч.1 ст.203-2 КК України, а не ч. 2 ст. 289 КК України, колегія суддів також вважає слушними, проте це не є підставою для скасування судового рішення та порушенням принципу диспозитивності закріпленого в ч.3 ст.26 КПК України, оскільки це є опискою, яку слідчий суддя може усунути за власною ініціативою або за заявою учасників кримінального провадження.
Зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2020 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2020 року, якою накладено арешт на вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «HTC», чорного кольору; мобільний телефон марки «Huawei c7808», без сім карти, А000001А279136FB; Планшет «Texet», сер. № НОМЕР_1 ; GPS трекера у кількості 5 штук; Свідоцтво про реєстрацію Т/З D976055; Посвідчення водія НОМЕР_2 , ВВТ НОМЕР_3 , ВАЕ НОМЕР_4 ; Пристрій схожий на пістолет «Kорнет-C» 9мм, ПО025513 та шість предметів ззовні схожих на набої; Упаковки з під сімкарт мобільного зв`язку у кількості 26 штук; Флеш накопичувач зеленого кольору; Ключі ззовні схожі на автомобільні у кількості 14 штук з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі та відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0009311, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4