ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1117/18
Провадження № 1-кп/636/64/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 жовтня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

прокурорів Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

цивільного позивача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000855, внесеному 13 червня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв, Харківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого в ДП ХМЗ «ФЕД», на посаді начальника дільниці складальної дільниці, одруженого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_9 13 червня 2017 року, близько 06.35 год., керував технічно справним автомобілем марки Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром, на якому він рухався по узбіччю автодороги Київ-Харків-Довжанський зі сторони м. Харкова в напрямку м. Ізюм, Харківської області. Під час руху по узбіччю автодороги Київ-Харків-Довжанський в районі 536 км + 700 м, в м-н Авіатор, м. Чугуєва, Харківської області, водій автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 перед початком розвороту в напрямку головної дороги зайняв відповідне крайнє положення, але при здійсненні маневру не надав дорогу попутному транспортному засобу - автомобілю марки Volswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по головній дорозі, а саме Київ-Харків-Довжанський, в результаті чого здійснив з ним зіткнення. Порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в залежності від дорожньої обстановки при здійсненні розвороту в напрямку головної дороги з узбіччя, не надав перевагу в русі попутному транспортному засобу, тобто перед початком руху, перестроюванням водій ОСОБА_9 не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В результаті зіткнення пасажирка автомобіля марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні пошкодження у вигляді закритого вбитого переламу правої стягненої кістки в нижній третині. Відповідно до висновків судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз та висновку судової автотехнічної експертизи відео, звукозапису та фототехнічної експертизи, ОСОБА_9 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не становить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; та п. 10.4 Правил дорожнього руху України, згідно якого: « Перед поворотом праворуч або ліворуч, у тому числі напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутними транспортними засобами, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю» Порушення п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 , відповідно до висновків судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, пояснивши суду, що органи досудового слідства не встановили його винуватості, докази, якими підтверджена його вина є неналежними та недопустимими в розумінні ст. ст. 86, 87 КПК України, не надана правова оцінка дій іншого учасника даної пригоди та просив його виправдати.

Невизнання обвинуваченим своєї вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, суд розцінює як позицію захисту. Однак вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю доказів, досліджених та перевірених в ході судового розгляду:

- рапортом старшого інспектора-чергового СРПП Чугуївського ВП ГУНП Харківської області майора поліції ОСОБА_11 від 13.06.2017, згідно якого 13.06.2017 о 07.00 год. надійшло повідомлення невідомого чоловіка (даних про себе не надав) про те, що на 533 км автошляху Київ-Харків-Довжанський по вул. Харківська м. Чугуїв сталася ДТП. Є постраждалі особи, автомобілі отримали механічні ушкодження, повідомлено БШД (а. к.п. 10);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.06.2017 та фото-таблицею до нього, згідно якого оглянуто місце ДТП, зафіксовані погодні умови, стан дорожнього покриття, вказані пошкодження транспортних засобів, складена схема місця ДТП та вказані вилучені уламки кузову автомобіля Chevrolet Aveo (а.к.п. 11-23);

- висновком судово-медичної експертизи № 290-Ч/17 від 22.09.2017, згідно якого у ОСОБА_4 мають місце тілесні ушкодження: закритий вбитий перелом правої стегнової кістки в нижній третині, який утворився від ударної дії по осі кістки тупого твердого предмета (предметів). Не виключається, що вказане пошкодження могло утворитися по механізму та в час 13.06.2017 при ДТП, вказаній в постанові. По ступеню тяжкості закритий перелом стегнової кістки кваліфікується по критерію тривалості розладу здоров`я як середнього ступеню тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я (більше 21 дня) (а.к.п. 75-76);

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 11187/15047 від 19.08.2017, згідно якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter шляхом виконання ним вимог п. 10.1 та п. 10.4 ПДР України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія ОСОБА_9 в даній дорожній ситуації не відповідають вимогам п. 10.1 та п. 10.4 ПДР України та знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 91-94);

- висновком судової автотехнічної експертизи, експертизи відео, звукозапису та фототехнічної експертизи № 19210/21751/21752 від 27.11.2017 згідно якого, виходячи з наданого на дослідження відеозапису,швидкість руху автомобіля Volkswagen Transporter перед моментом зіткнення транспортних засобів склала близько 92 км/год. Встановити швидкість руху автомобіля Chevrolet Aveo перед моментом зіткнення транспортних засобів не представляється можливим. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter шляхом виконання ним вимог п. 10.1 та п. 10.4 ПДР України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія ОСОБА_9 в даній дорожній ситуації не відповідають вимогам п. 10.1 та п. 10.4 ПДР України та знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди;

- речовими доказами: автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , білого кольору, з механічними пошкодженнями в результаті ДТП (а.к.п. 24); автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, з механічними пошкодженнями в результаті ДТП (а.к.п. 25);

- показами свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що 13.06.2017, о 06.35 год., він керував автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в напрямку м. Ізюм. В районі міста Чугуїв, після того, як він проїхав світлофор в м-н Авіатор, він рухався зі швидкістю не більше 60 км/год. Він побачив, що по правій стороні на невеликій парковці зі швидкістю 1-2 км/год рухається автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у напрямку його руху. В момент, коли вони зрівнялися з вищевказаним автомобілем, він різко увімкнув лівий поворот і так само різко почав маневр, а саме: виїзд на його полосу руху, тобто робив розворот. В цей момент він не зміг нічого зробити, окрім того, як повернути кермо ліворуч. Від удару його автомобіль винесло на зустрічну смугу руху, а після другого удару автомобіль поставило на два лівих колеса, після чого авто винесло назад на полосу руху, де він впав на ліву бокову сторону, здійснив ковзання, після чого зупинився. В результаті ДТП два його пасажира ОСОБА_4 та ОСОБА_12 - отримали тілесні пошкодження та в кареті швидкої допомоги були доставлені до Чугуївської ЦРБ. ОСОБА_10 в результаті ДТП отримав легкі тілесні ушкодження, отримав медичну допомогу в кареті швидкої допомоги (а.к.п. 28-31);

- показами свідка ОСОБА_12 , яка в судовому пояснила, що 13.06.2017 вона перебувала в автомобілі Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , під час руху в м. Чугуїв вона почула удар, від якого вона втратили свідомість (а.к.п. 45-48).

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

Таким чином, аналіз усіх досліджених в суді доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що вказані докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.

Дослідивши, зіставивши та проаналізувавши вивчені у справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції та таких, що у сукупності з іншими наведеними доказами, дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, у відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставин, що пом`якшували або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не засуджений, про що свідчить довідка ОСК ГУНП в Харківській області від 22.08.2017 (а.к.п. 123), злочин вчинив вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» № 1690 від 18.08.2017 (а.к.п 124), за місцем мешкання характеризується посередньо, про що свідчить довідка-інформація, видана СППП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області. (а.к.п. 125), думку потерпілої про відсутність підстав для суворого покарання обвинуваченого та відсутність обставини, які обтяжують або пом`якшують його покарання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, застосувавши до нього ст. 75 КК України, і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Представником потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 50 000,00 грн.

А також представником цивільного позивача ОСОБА_10 ОСОБА_5 заявлений цивільний позов по матеріальним збиткам у розмірі 130 726, 75грн. до власника транспортного засобу ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Розглядаючи заявлений представником потерпілої ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., суд приходить до наступного.

Як слідує зі змісту поданої позовної заяви, адвокат ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_4 , моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року (з наступними доповненнями та змінами) моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила за наявності її вини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту, вочевидь, має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що, зазвичай, виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які… зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки вона є людиною похилого віку, їй завдано неповоротну та невиправну шкоду життю та здоров`ю, оскільки відновлювальні процеси осіб похилого віку є затяжними, тривалими та болісними, а переживання та страждання є тривалими та глибокими. Провина ОСОБА_9 в скоєнні дій відносно ОСОБА_4 , що потягли вказані наслідки, судом встановлена.

Аналізуючи наведене, суд встановив, що обставини, на які посилається цивільний позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, як логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що ОСОБА_13 внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та фізичному болі, які зазнала потерпіла. Враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим злочину та наслідки для ОСОБА_4 , суд вважає розумним та справедливим стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої 50 000,00 грн.

Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху обвинуваченим, вина якого встановлена судом, і суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків доказаними та такими, що підлягають задоволенню відповідно до розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу виданого АТ СК «АХА Страхування» в розмірі 130 728, 75 грн. Таким чином, матеріальна шкода в сумі 130 728, 75 грн. підтверджується розрахунком розміру страхового відшкодування і підлягає стягненню в повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року.

Враховуючи те, що право пред`явлення позову належить потерпілому, тому вказану матеріальну шкоду у розмірі 130 728,75 грн. слід стягнути на користь цивільного позивача ОСОБА_10 з обвинуваченого - власника транспортного засобу ОСОБА_9 .

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи № 11187/15047 від 19.08.2017 в розмірі 5075,00 грн.; авто-технічної експертизи, експертизи відео, звукозапису та фототехнічної експертизи № 19210/21751/21752 від 27.11.2017 в розмірі 7699,00 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому в ході досудового слідства не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позов представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 моральну збитки у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
Позов представника цивільного позивача ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальні збитки у сумі 130 726 (сто тридцять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 75 коп.
Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи та авто-технічної експертизи, експертизи відео, звукозапису та фототехнічної експертизи у сумі 12 774 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 00 коп.
Речові докази: автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , білого кольору, з механічними пошкодженнями в результаті ДТП; автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, з механічними пошкодженнями в результаті ДТП, - повернути власникам.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілій, яка не була присутніми в судовому засіданні.

Суддя