Житомирський апеляційний суд
Справа №288/522/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0000038 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яхни, Фастівського р-ну, Київської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В:
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду 1-ї інстанції в частині призначення покарання, застосувавши ст. 69 КК України, та призначити покарання з іспитовим строком.

Вважає, що призначене судом покарання є занадто суворим. Вказує, що судом 1-ї інстанції не в повній мірі враховано усі пом`якшуючі обставини. Зазначає, що визнав свою вину повністю, вибачився перед потерпілим, відшкодував заподіяну йому шкоду. Крім того, надавав потерпілому медичну допомогу, викликав швидку медичну допомогу.

Вважає, що судом не взято до уваги його сімейний стан, а також те, що на утриманні має неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_10 , 2003 року народження, батьківських прав не позбавлений.

Вказує, що обвинувачується не у скоєнні закінченого злочину, а лише в посяганні на скоєння злочину, тому просить суд перекваліфікувати обвинувачення з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, оскільки не мав наміру вбивати брата.

Зазначає, що при призначенні покарання, суд не врахував думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання та просив визнати відшкодування заподіяної шкоди, як пом`якшуючу обставину. Стверджує, що між ним та потерпілим склалися погані стосунки, як між братами, і у тому, що сталося є і вина потерпілого.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду 1-ї інстанції в частині призначення покарання, застосувавши ст.69 КК України та призначити обвинуваченому покарання з іспитовим строком.

Вважає, що вирок суду є незаконним, оскільки призначене судом покарання є занадто суворим, без врахування усіх пом`якшуючих обставин та його думки, як потерпілого.

Згідно вироку Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховано з 13.02.2019 року.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 14.02.2019 року та від 15.02.2019 року скасовано.
Речові докази, що знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, а саме : змив речовини темно-бурого кольору, який зроблено з поверхні дверей коридору та упаковано до паперового конверту, а також контрольний змив, який зроблено із даної поверхні та упаковано до паперового конверту; змив речовини темно-бурого кольору, який зроблено із ручки дверей коридору та упаковано до паперового конверту; виріз із правої штори на якому наявні плями бурого кольору та упаковано до паперового конверту; змив речовини темно-бурого кольору, який зроблено із бильця крісла кімнати № 2, а також контрольний змив із даної поверхні, що упаковані до паперового конверту; змив речовини бурого кольору, який зроблено із підлоги кімнати №2 біля крісла, а також контрольний змив, який зроблено з даної поверхні, що упаковані до паперового конверту; виріз наволочки подушки із нашаруванням речовини бурого кольору та упаковано до паперового конверту; змив речовини бурого кольору, який зроблено із підлоги в кімнаті №2 поблизу ліжка та контрольний змив, який зроблено з даної поверхні, що упаковані до паперового конверту; виріз лінолеуму із трьома краплями речовини бурого кольору та упаковано до паперового конверту; металевий цвях у зігнутому стані, який упаковано в паперовий конверт, змиви з долоней рук ОСОБА_6 , які упаковано до паперового конверту; металевий предмет у вигляді цвяху, змиви, які відібрано у ОСОБА_11 з долоней рук, які поміщено до паперового конверту; зрізи нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_11 , які поміщено до паперового конверту; ганчірка сірого кольору, що упаковано до паперового конверту знищено;
мобільний телефон NОМІ ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 з сім-картою ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та зарядний пристрій до нього, дві скляні чарки із кухонної кімнати, що упаковані до двох паперових конвертів; два ножі із кімнати №2, що упаковані до двох паперових конвертів; нижня білизна синього кольору (труси), спортивні штани чорного кольору, кофта чорного кольору із сірими візерунками, яка розрізана в передній частині, які упаковано до спецпакету повернуто потерпілому ОСОБА_7 ;
светр камуфльований, який упаковано до поліетиленового пакету, штани сірого кольору, які упаковано до паперового конверту, повернуто ОСОБА_11 .
Судом 1-ї інстанції встановлено, що 13 лютого 2019 року близько 16 год. 00 хв. у ОСОБА_6 , який перебував за місцем свого проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник умисел на позбавлення життя рідного брата ОСОБА_7 , який лежав на ліжку у кімнаті будинку. З цією метою ОСОБА_6 взяв металевий цвях і тримаючи його у правій руці, умисно наніс не менше двох ударів гострою частиною в область голови ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани правої скронево-тім`яної ділянки голови, що відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження та проникаючого поранення правої скроневої ділянки голови з ушкодженням головного мозку та вдавленим переломом скроневої кістки, що утворилися від дії металевого цвяху, відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, однак злочинний наслідок (смерть) не настав.
Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_7 , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто на умисне вбивство ОСОБА_7 , але злочин не було закінчено, тобто злочинний наслідок (смерть) не настав з причин, які не залежали від його волі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які частково підтримали апеляційні вимоги, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого, а саме в частині пом`якшення призначеного покарання, в частині зміни правової кваліфікації просили апеляційні вимоги не розглядати, а також підтримали апеляційну скаргу потерпілого, прокурора, яка заперечила щодо доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки підтверджуються дослідженими судом першої інстанції та викладеними у вироку доказами.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги в частині зміни правової кваліфікації з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України не підтримали та просили їх не розглядати, а тому в апеляційному порядку вирок суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 щодо неврахування судом усіх пом`якшуючих обставин, що призвело до призначення надмірно суворого покарання, колегія суддів визнає неспроможними.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_6 , судом обґрунтовано враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини. Судом також враховано конкретні обставини вчинення злочину та характер його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст.89 КК України, за місцем проживання характеризується негативно, ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, обвинувачений та потерпілий в апеляційних скаргах не навели. Обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений та потерпілий як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , ці підстави не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Думка потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні, судом 1-ї інстанції належно врахована, проте вона не є визначальною при призначенні покарання обвинуваченому.

При цьому апеляційний суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» ( п.38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі із застосуванням вимог ст.69 КК України, як ставиться вимоги в апеляційних скаргах, оскільки врахуванню підлягають не кількісний показник пом`якшуючих покарання обставин, а їх якісна характеристика, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з індивідуальних особливостей конкретного провадження, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винній особі покарання нижче від найнижчої межі виключно з урахуванням особи винного.

Врахувавши всі зазначені у їх сукупності обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального покарання, передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено, та про відсутність підстав для застосування вимог ст.69 КК України, мотивувавши таке рішення.

Підстав вважати таке покарання є явно несправедливим унаслідок суворості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не вбачає.
З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції в частині визначення виду і розміру призначеного ОСОБА_6 покарання, відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 409 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: