Справа №577/1762/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/673/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/1762/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2019 щодо відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, оскільки йому залишилось відбувати покарання менше року і відмова в задоволенні подання позбавляє його можливості повторно звернутись з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, він відбув покарання без порушень та стягнень, а тривалий час перебування під вартою дав йому змогу зробити відповідні висновки. Крім того, представнику ВЦ-130 ОСОБА_11 не надано слово в судовому засіданні, а прокурор не пояснив, які заходи впливу сприятимуть його виправленню і у чому полягає ризик його умовно-дострокового звільнення. Також вказує, що після відмови в задоволенні подання отримав ще одне заохочення та у березні і червні 2019 року був задіяний на виробництві.

18.04.2019 до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшло спільне подання начальника ДУ «Конотопський виправний центр (№ 130)» та голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Конотопської міської ради Сумської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , яке обґрунтоване тим, що останній відбув 3/4 строку покарання, позитивно характеризується, приймає активну участь у суспільному житті відділення, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2019 у задоволенні клопотання відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що до ОСОБА_8 три рази застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і під час іспитового строку він знову вчинив нові злочини.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу, якою звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_8 засуджений вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 25.03.2016, з тексту якого убачається, що ОСОБА_8 виявляв ознаки вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості, внаслідок чого згідно вимог ст. 7-10, 20, 22, 42, 46 і 52 КПК участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою, оскільки засуджений є особою, яка внаслідок психічної вади не здатна повною мірою реалізувати свої права.

23.11.2017 ВСУ в контексті справи № 5-224кс(15)17 досліджував правові наслідки кримінального провадження при касаційному розгляді справи за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою, та вказав, що «право на захист є невід`ємним, природним правом людини, загальновизнаним принципом міжнародного права та розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд».

Гарантії права на захист передбачені й у п. «d» ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 р. та п.п. (c) п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., згідно яких кожний підозрюваний у вчиненні злочину має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Наведені положення міжнародно-правових актів знайшли своє вираження в Конституції України, а саме у ст. 59 і 63, згідно яких кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Як зазначив КСУ у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009 (справа про право на правову допомогу), конституційне положення «кожен має право на правову допомогу» необхідно розуміти як «гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами … вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує».

Принцип забезпечення права на захист є одним з основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України) та фундаментальним для кримінального процесу, а його забезпечення віднесено до загальних засад кримінального провадження, сутність якої визначена у ст. 20 цього Кодексу і передбачено, що особами, яким право на захист надається і забезпечується, є підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений (п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК).

Поряд із загальними гарантіями права на захист, як однією з основних засад кримінального провадження, законодавцем встановлено додаткові гарантії, а саме випадки, коли участь захисника є обов`язковою в кримінальному провадженні.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 52 КПК установлено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту встановлення цих вад, а згідно п. 10 і 24 ч. 1 ст. 3 КПК термін «кримінальне провадження» має таке значення досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, гарантії реалізації права на захист поширюються на всі стадії кримінального провадження, в тому числі й на стадію судового провадження з перегляду судових рішень (рішень слідчих суддів) в апеляційному порядку та вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.

У п. 262 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено про «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду», а у п. 89 рішення ЄСПЛ від 13.02.2001 у справі «Кромбах проти Франції» йдеться мова про «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду».

У справі «Максименко проти України» (рішення від 20.12.2011) ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою гарантії п.п. (c) п. 3 ст. 6 Конвенції не припиняють своєї дії після закінчення провадження у суді першої інстанції. Забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги є однією з гарантій, що здійснюється й у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі було надано таку допомогу. Що стосується того, чи вимагали «інтереси правосуддя» надання заявнику юридичної допомоги, то ключовими у цьому контексті пунктами розгляду є серйозність питання, про яке йшлося, та характер цього провадження.

Таким чином, при вирішенні питання, чи вимагають інтереси правосуддя обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, мають враховуватися відповідні норми КПК, зокрема, вимоги ст. 52 цього Кодексу, п. 3 ч. 2 якої передбачає обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права, що є гарантією забезпечення права на захист та важливою умовою справедливого судового розгляду і яка підлягає застосуванню на всіх стадіях кримінального провадження.

Зважаючи, що подання розглянуте без участі захисника, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення згідно п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК, оскільки це перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Після скасування зазначеної ухвали колегія суддів вважає за необхідне відповідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК призначити новий судовий розгляд, оскільки встановлено порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу, частково задовольнивши таким чином апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2019 відносно ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4