Справа № 461/5030/19 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/952/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянувши апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 27 жовтня 2019 року включно, та постановлено вважати продовженим застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 501381 грн.
На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді особистого зобов`язання або зменшити розмір застави. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала винесена без дотримання вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, без наведення належних доказів мети та підстав для застосування запобіжного заходу. Суд вказує, що він має міцні соціальні зв`язки на території Польської Республіки, хоча він там жодного разу не був і родичів або знайомих у нього там немає, що не може вказувати на наявність реальної можливості переховуватись від суду як на території України, так і за її межами. Судом не враховано те, що він має постійне місце проживання та реєстрацію у м. Львові, важко хворіє, його дружина також хворіє та потребує його догляду та підтримки. Суд зазначає про тяжкість кримінального правопорушення, посилаючись на ст. 12 КК України, при цьому не вказує про ч.2 ст. 2 КК України: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Суд під час винесення ували не вказав чітко ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України; порушив положення ст.ст. 177, 182 КПК України; не врахував його соціальних зв`язків, що є підставою для скасування рішення.
На ухвалу суду захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати, змінивши обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому в період з 22.00 год. до 06.00 год. залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У поданих до апеляційної скарги доповненнях адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, змінивши обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання; звільнити ОСОБА_6 з-під арешту в залі судових засідань. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: при винесенні ухвали були порушені норми матеріального та процесуального права. Судом не виконано вимог ст. 178 КПК України в частині аналізу ризиків, посилання в ухвалі на такі ризики, як переховування від органів досудового розслідування чи суду та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, носять загальний характер. Суд не дав оцінку усім наявним ризикам в сукупності з іншими обставинами у справі, взявши до уваги загальну характеристику та опис скоєного для усіх учасників конфлікту, не врахувавши участі кожного з них. На даний момент у кримінальному провадженні з`явились обставини для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , він зацікавлений у розкритті даного злочину, важко хворіє, і хвороба загострилась під час перебування в УВП №19, ненадання термінової медичної допомоги, належне та кваліфіковане надання якої неможливе в умовах утримання, може призвести до тяжких наслідків, а медична допомога на належному рівні ОСОБА_6 не надається, що становить загрозу його життю. Можливості сплатити заставу у визначеному розмірі немає, оскільки така є непомірною для нього.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що він хворіє, дуже погано себе почуває, в умовах слідчого ізолятора належного лікування не отримує, медична допомога на його прохання йому не надається, просить змінити запобіжний захід.
Заслухавши доповідь судді; виступ сторони захисту на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартоюпід час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Пунктом 17 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура та гарантується право на перегляд судового рішення в порядку, передбаченому КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №461/5030/19, в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуваєкримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 27 жовтня 2019 року включно, та постановлено вважати продовженим застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 501381 грн.
Ухвала суду постановлена без достатнього врахування положень ст. 199 КПК України і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Положення ст. 199 КПК України регулюють порядок продовження строку тримання під вартою, зокрема, відповідно до ч.5 ст. 199 КПК України слідчий суддя (а відповідно під час судового розгляду суд) зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У ч.3 ст. 199 КПК України зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, за який встановлено покарання - позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; врахувавши особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки на території Польської Республіки, що може вказувати на наявність реальної можливості переховуватись від суду як на території України так і за її межами, не працює; ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали та не змінились, а саме: з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених та підозрюваних, матеріали щодо яких виділені в окремі провадження, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню, продовжувати займатись злочинною діяльністю.
Між тим прокурором не доведено, що наявні ризики і та обставина, що судовий розгляд не завершено, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Колегія суддів враховує те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 ; раніше не судимий; обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і згідно з обвинувальним актом не був обізнаним у злочинному плані всіх учасників організованої групи та не входив до її складу, діяв як пособник у вчиненні злочину; є особою похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), страждає на ряд захворювань і в зв`язку з незадовільним станом здоровя потребує медичної допомоги (що стверджується довідками, долученими до матеріалів контрольного провадження стороною захисту), й подальше перебування обвинуваченого в місцях попереднього ув`язнення може становити серйозну загрозу для його здоров`я.
З врахуванням наведеного подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою є невиправданим, а застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде достатнім для запобігання наявним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Підстав вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло цілодобово не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, немає.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 тримання під вартою немає.

Отже ухвалу суду слід скасувати, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задоволити частково й обвинуваченому ОСОБА_6 змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених п.1, п.3, п.8 ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , змінити на домашній арешт та заборонити ОСОБА_6 залишати квартиру АДРЕСА_2 цілодобово.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

1/ прибувати за кожною вимогою до суду;

2/ повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3/ здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_6 визначити до 27 жовтня 2019 року.

Ухвалу про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти з залу суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4