Справа № 569/1646/18
УХВАЛА

25 вересня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області:
в особі судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору по кримінальному провадженню № 0002668 від 17.08.2017 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.368 КК України,-
встановив:
До початку розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 подав письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору по кримінальному провадженню № 0002668 від 17.08.2017.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання про повернення обвинувального акту прокурору підтримав та пояснив, що відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам КПК України, передбаченим у статті 291 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Відповідно до норм ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відповідно до правил підслідності, встановлених у ст. 216 КПК України, досудове розслідування у кримінальних справах, в яких пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, підозрювані у яких не є високопосадовцями - підслідними НАБУ чи ДБР, перелік яких наведений у ч. 4-5 ст. 216 КПК України, підслідне слідчим органам Національної поліції. А тому, уповноваженими КПК України на здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є виключно слідчі органи Національної поліції. Обвинувальний акт, щодо якого вирішується питання про можливість призначення судового розгляду складений слідчим в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.

В п.З ч.2 ст.36 КПК України прокурора уповноважено доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування. Проте таке доручення повинно відповідати вимогам ст.216 КПК щодо підслідності.

Згідно частини п`ятої цієї ж статті: Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування.

Тобто, вказані норми уповноважували прокурора: доручити проведення досудового слідства слідчому органу поліції, і лише у разі проведення останнім неефективного досудового розслідування - іншому органу досудового слідства, у нашому конкретному випадку - Головному слідчому управлінню ГПУ.

У реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні будь-які відомості щодо проведення досудового слідства слідчими органів Національної поліції України, лише у разі неефективності яких прокурор мав право доручити його проведення іншому органу.

Крім того, згідно до ч. 7 ст. 214 КПК України і відповідно до якої, прокурор, який вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язаний був невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Крім того, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті повинно міститися формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні відсутнє юридичне формулювання обвинувачення, у якому б відтворювались «необхідні» ознаки кваліфікованого складу злочину. Кваліфікуючою ознакою інкримінованого йому кримінального правопорушення є «вимагання неправомірної вигоди». Зокрема, Верховний Суд України констатував, що така ознака, як вимагання хабара, може бути поставлена за провину лише в тому випадку, якщо винна особа з метою одержання хабара погрожує вчиненням або не вчиненням дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам того, хто дає хабар, або створює такі умови, за яких особа не повинна була, а вимушена дати хабар із метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам. В обвинувальному акті не визначено, які дії могли завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам забудовника, яким чином, або ж які умови були створені, за яких забудовник не повинен був, а вимушений дати хабар із метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам. Він не є службовою особою та не має владних повноважень приймати рішення, обов`язкові для виконання всіма юридичними та фізичними особам, які захищав забудовник, шляхом дачі хабара.

В обвинувальному акті міститься твердження як доказаний факт, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.З ст. 368 КК України. Таке твердження є порушенням принципу презумпції невинуватості, є грубим порушенням ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України. Відтак, обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 вказане клопотання підтримали , просять його задовольнити та повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор подала до суду письмові заперечення, в яких вказала, що згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. З ст. 368 КК України, а саме у пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого йому службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог п. З ч. З ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Вимоги щодо обвинувального акту вичерпно регламентовані ст. 291 КПК України. Будь-яких інших вимог, яким повинен відповідати обвинувальний акт, що його подано до суду першої інстанції, законодавцем не визначено.
У постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 (справа № 5-329кс- 16) викладено правовий висновок щодо правозастосування норми ст. 291 КПК України. Як зазначив Верховний суд України, згідно із нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
При цьому, під час підготовчого провадження, суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі надавати юридичної оцінки зібраним по кримінальному провадженні доказам, їх достатності для доведеності винуватості обвинуваченого у інкримінованому останньому кримінальному правопорушенні, оскільки оцінку доказам та усім обставинам по кримінальному провадженні суд надає під час судового розгляду кримінального провадження по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002668 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, і до нього додано всі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, у зв`язку із чим, підстави для повернення обвинувального акту, згідно з положенням ст. 291 КПК України, відсутні.
За таких обставин, просить у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.
Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, приходить до висновку, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.

Частиною 3 ст.314 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, які має прийняти суд в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до вимог п. З ч. З ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Щодо посилання обвинуваченого, як на підстави повернення обвинувального акту прокурору, на ті обставини, що в ході слідства було порушено правила підслідності, не вірне визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, порушення принципу презумції невинуватості при формуляванні обвинувачення, то судом було викладено свою позиції в ухвалі від 26 лютого 2019 року.
Однак, в підготовчому судовому засіданні 25 вересня 2019 року було встановлено, що обвинувальний акт складено 31 січня 2018 року в приміщенні службового кабінету № 354 управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України за адресою: м.Київ, вул..Кловський узвіз, 36/1 та затверджено 31 січня 2018 року в приміщенні службового кабінету № 609-б Генеральної прокуратури України за адресою: м.Київ, вул..Різницька, 13/15 (а.к.п.№ 21). Однак, в реєстрі матеріалів досудового розслідування в розділі ІІ п.51 зазначено, що обвинувальний акт складено 30 січня 2018 року (а.к.п.33). Ці розбіжності на думку суду є суттєвими, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
На підставі наведеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002668 від 17 серпня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.368 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя Рівненського
міського суду ОСОБА_1