ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 667/7645/14-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/991/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2019 року відмолено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , засудженого вироком Комсомольского районного суду м. Херсона від 29.10.2014 року за ч. 2 ст. 15 ч 2 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що засуджений не довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для його умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути в апеляційному порядку його скаргу та винести правильне рішення.

Посилається на те, що за час відбування покарання має два заохочення, також приймає активну участь у житті загону, про що містяться відомості в його особовій справі.

Вказує, що безпосередньо двічі заохочувався за свою працю, а тому заслуговує на дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Засуджений ОСОБА_7 будучи завчасно повідомленим про дату та час апеляційного перегляду кримінального провадження, заяв чи клопотань про його особисту участь на адресу суду не подавав.
Адвокат ОСОБА_8 належним чином та завчасно повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення судового засідання не подавав, про причини неявки не повідомив.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог засудженого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 жовтня 2014 року за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 28.11.2017 року, кінець строку 28.11.2019 року.
Адміністрацією установи виконання покарання ОСОБА_7 характеризується посередньо.
За період відбування покарання в державній установі «Північна виправна колонія №90» протягом 2018-2019 років до засудженого тричі застосовувалися заходи заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки.
Накладено одне стягнення у виді суворої догани.
Вбачається, що липні 2018 року ОСОБА_7 було переведно до дільниці соціальної реабілітації, однак у січні 2019 року засудженого переведено вже до дільниці ресоціалізації, як особу, яка злісно порушує режим відбування покарання.
Адміністрацією установи виконання покарання у листопаді 2018 року відмовлено у зверненні до суду із поданням про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання, а у березні 2019 року відмовлено у зверненні до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення.
Матеріали провадження підтверджують, що ОСОБА_7 був працевлаштований лише з жовтня по грудень 2018 року, що вказує про короткотривалий та несистематичний характер трудової діяльності засудженого і його працевлаштування фактично лише перед настанням права на звернення до суду із клопотанням про застосування заохочувальних норм.
Як видно, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжкого умисного корисливого злочину.
Засуджений раніше звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, а також його було звільнено від відбування покарання з випробуванням, однак нівелюючи гуманне ставлення зі сторони держави, пов`язане із застосування інституту звільнення від подальшого відбування покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням, ОСОБА_7 продовжував вчиняти злочини, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки його поведінка обумовлена виключно виконанням обов`язків, визначених законом для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, а лише той факт, що засуджений був працевлаштований, та отримав три заохочення не може сам по собі свідчити, що засуджений довів своє виправлення.
На переконання колегії суддів, процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність незначної кількості заохочень, зайнятість у роботах по благоустрою установи виконання покарання, самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки при вирішенні цього питання у сукупності підлягають врахуванню як дані про поведінку засудженого під час відбуття покарання, так і дані, що його характеризують в цілому.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів вбачає, що при вирішенні подання суд правильного застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали не встановлено.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 , 376 ч 2 КПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2