Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
378/298/16-к: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти життя та здоров'я особи.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 11.07.2019. Забезпечено надання загального доступу: 12.07.2019.
Дата набрання законної сили: 03.07.2019
Номер судового провадження: не визначено
Номер кримінального провадження в ЄРДР: не визначено
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000424 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Лазіщина Рахівського району Закарпатської

області, громадянина України, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки та покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що складає 850 грн. На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; за ч. 1 ст. 121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі; за ч. 1ст. 115 КК України у виді семи років позбавлення волі. На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково: стягнуто зОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 15000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 959 грн. 77 коп.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вважає, що вирок суду постановлений за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_5 у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , посилаючись на показання потерпілого ОСОБА_9 , який прямо зацікавлений у результаті розгляду справи та на показання свідка ОСОБА_10 , які в основному є показаннями з чужих слів, які жодним чином не підтверджують причетність обвинуваченого до вчиненого злочину, на показання свідка ОСОБА_11 , який не був очевидцем бійки між обвинуваченим та ОСОБА_9 , на показання свідка ОСОБА_12 , відповідно до яких ОСОБА_9 зайшов до неї у кабінет та попросив викликати поліцію, допустив порушення ч. 4 ст. 17, ч. 4 ст. 97 КПК України.

Прокурор зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, рапорт та протокол прийняття заяви про вчинення злочину, не є процесуальним джерелом доказів, а отже судом при їх оцінці порушено ст.ст. 84, 86, 89, 99 КПК України.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом не було досліджено жодного доказу, який би свідчив про наявність слідів боротьби на місці події. Посилання суду першої інстанції як на докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК Українина висновок експерта № 165 від 10 грудня 2013 року, протокол слідчого експерименту від 22 травня 2014 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , висновок експерта № 54/д від 30травня 2016 року, довідку головного лікаря Ставищенської ЦРЛ № 154 від 11травня 2014 року є безпідставними, оскільки вказані докази як окремо та і в сукупності не вказують на беззаперечну вину обвинуваченого.

Захисник зазначає, що висновки суду про причетність ОСОБА_5 до заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 у вигляді черезкапсулярного розриву нирки суперечать фактичним обставинам справи та повністю виключається дослідженими матеріалами справи, а саме, показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 та показаннями допитаного в судовому засіданні експерта, який уточнив, що черезкапсулярний розрив нирки мав місце внаслідок прямої дії сили і міг виникнути приблизно більше ніж за 1 год. і менше ніж за 2 години до смерті потерпілої, хоча всі події відбувались на протязі не більше 10-15 хв.

Апелянт звертає увагу на те, що висновки суду щодо обвинувачення ОСОБА_5 в умисному вбивстві ОСОБА_15 суперечать фактичним обставинам справи. Судом не дано оцінки показанням ОСОБА_5 , який зазначив, що був впевнений відносно того, що він вранці розрядив рушницю, і не мав наміру стріляти у ОСОБА_15 , а постріл відбувся випадково, коли потерпіла смикнула рушницю за дуло направивши в свою сторону. Ці ж показанняпідтверджуються показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які свідчать про необережність у формі злочинної недбалості, оскільки ОСОБА_5 , будучи мисливцем із стажем повинен був перевірити зброю на рахунок її спорядженості боєприпасам, про те не зробив цього, що і спричинило смерть ОСОБА_15 .

Крім того, захисник зазначає, що відповідно до ч. 2ст. 84 КПК України витяг з ЄРДР та рапорт, на які послався суд як на докази не можуть бути визнані доками в розумінні ст.ст. 84, 86, 89, 99 КПК України.

Апелянт також звертає увагу на те, що суд безпідставно не визнав як пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння розкриттю злочину.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисником подано уточнення до апеляційної скарги, відповідно до яких він просить скасувати вирок суду в частині визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та провадження у цій частині закрити або постановити виправдувальний вирок, також закрити провадження у справі в частині визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України або постановити виправдувальний вирок. В частині визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_5 на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити за вказаною статтею покарання у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2013 року приблизно в 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , будучи депутатом Розумницької сільської ради, знаходячись поблизу адміністративної будівлі вказаної ради по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин під час сварки умисно наніс ОСОБА_9 кілька ударівруками в область голови та грудної клітини, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження.

09 грудня 2015 року приблизно в 16 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись на території домоволодіння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час сварки зі своєю дружиною ОСОБА_15 , умисно наніс їй один боковий удар лівою рукою в область правого плеча, від якогоостання впала на землю, після чого наніс їй не менше 20 ударів ногами в ліву та праву частини тулубу спереду, у верхні та нижні кінцівки, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

09 грудня 2015 року приблизно в 16 год. 40 хв. зайшов до будинку за місцем свого проживання, де вже перебувала його мати ОСОБА_13 , яка біля ванної кімнати надавала допомогу ОСОБА_15 .

Знаходячись у вказаному будинку, ОСОБА_5 , будучи обізнаним щодо безпеки поводження з вогнепальною мисливською зброєю, свідомо взяв у спальній кімнаті належну йому заряджену мисливську рушницю «ТОЗ-61», яку почав демонструвати ОСОБА_15 , засвідчуючи серйозність намірів її застосування в разі неотримання від останньої позитивної відповіді щодо невживання алкогольних напоїв.

Не отримавши позитивної відповіді, ОСОБА_5 підійшов до ванної кімнати будинку, де звівши курок у положення готовності до пострілу, здійснив один постріл в ОСОБА_15 , спричинивши останній тілесне ушкодження, від якого вона померла на місці події.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор та потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ухвалюючи вирок про винуватість ОСОБА_5 за всіма статтями висунутого обвинувачення, на думку колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Вирок суду містить формулювання обвинувачення, яке визнане доведеним на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, аналіз всіх доказів, наданих сторонами кримінального провадження та мотиви і підстави його ухвалення.

Так, висновки суду стосовно доведення вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ґрунтуються на показаннях потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що 09 грудня 2013 року біля сільської ради до нього підбіг ОСОБА_5 , повалив його та став бити по голові та тулубу.

Як в суді першої інстанції, так і під час розгляду провадження судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи того, що між ним та потерпілим ОСОБА_9 09 грудня 2013 року відбувся конфлікт, стверджував, що він лише відштовхнув останнього, від чого той міг вдаритися об дерево, а в подальшому потерпілий сам став себе бити руками.

Проте, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 165 від 10 грудня 2013 року, в ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: синець на обличчі, садно на грудній клітині які виникли від дії тупого предмету (предметів), могли виникнути від дії рук, ніг людини у строк та за обставин вказаних у постанові слідчого і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.Вищеописані тілесні ушкодження не могли виникнути при падінні з висоти зросту, про що свідчить характер та локалізація пошкоджень. Описані тілесні ушкодження не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Цим висновком спростовуються доводи обвинуваченого про заподіяння потерпілим собі тілесних ушкоджень, оскільки їх характер та локалізація свідчить про маловірогідність такої природи їх походження.

Крім того, судом вірно взято до уваги показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які в сукупності з показаннями потерпілого та висновком судово-медичної експертизи давали суду дійти обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

Також, на думку колегії суддів, необґрунтованою є позиція сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За показаннями обвинуваченого в суді першої інстанції та його поясненнями в апеляційному суді, тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 210 від 10 грудня 2015 року відносяться до тяжких, він потерпілій ОСОБА_15 не спричиняв. Обвинувачений стверджує, що під час конфлікту між ним і потерпілою ОСОБА_15 09 грудня 2015 року він свою дружину не бив, а лише намагався її підняти, оскільки та була в нетверезому стані і не трималась на ногах. Тримаючи її під руки, він допомагав собі коліном, таким чином намагався підвести її на ноги. ОСОБА_5 вважає, що наявні у потерпілої тілесні ушкодження утворилися раніше від події конфлікту, який відбувся 09 грудня 2015 року і ймовірно від того, що потерпіла, перебуваючи в стані сп`яніння неодноразово падала.

Колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими і такими, що суперечать дослідженим судом доказам.

Так, відповідно до протоколу слідчого експерименту, проведеного 10 грудня 2015 року, тобто на наступний день після вчиненого злочину, обвинувачений ОСОБА_5 детально показав як він наносив удари потерпілій. Обвинувачений показав, що коли прийшов додому, то побачив у дворі в нетверезому стані дружину. Він наніс їй удар з усієї сили лівою рукою в область обличчя, від якого вона, наштовхнувшись на драбину, впала на землю. Після цього він пішов до веранди, поклав пилку та знову повернувся до потерпілої, яка продовжувала лежати. Він намагався її підняти і оскільки ОСОБА_15 не хотіла вставати, наніс їй скоріш всього коліном лівої ноги декілька ударів вище пояса. Піднявши потерпілу, побачив кров на голові, попросив матір допомогти їй зайти в будинок і помити голову.

Дана слідча дія проведена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, тому отримані за результатами її проведення відомості є належними та допустимим доказами.

Показання обвинуваченого про механізм нанесення тілесних ушкоджень та їх локалізацію узгоджується з висновком додаткової судово-медичної експертизи № 12/д від 16 лютого 2016 року, відповідно до якого на тілі ОСОБА_15 мали місце множинні синці та підшкірні темно-червоні крововиливи на тулубі та кінцівках, також черезкапсулярний розрив правої нирки. Характер і локалізація тілесних ушкоджень дозволяє зробити висновок, що вони утворилися від дії тупого предмету (предметів), можливо рук і ніг людини, мало місце не менше двадцяти впливів сили.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 210 від 10 грудня 2015 року, при дослідженні трупа ОСОБА_15 виявлені пошкодження: вхідна рана на передній поверхні шиї, вихідна рана на задній поверхні грудної клітки з внутрішньої сторони лівої лопатки, рани з`єднані рановим каналом вздовж якого пошкоджені щитовидний хрящ, трахея, поперечні відростки хребців, 1-3 ребра зліва верхівка лівої легені, черезкапсулярний розрив правої нирки, кров у лівій плевральній порожнині, понижене кровонаповнення внутрішніх органів, синці тіла і кінцівок. Вищеописані пошкодження не могли утворитись від падіння потерпілої з висоти росту. Синці виникли від дії тупого предмету (предметів), можливо рук і ніг людини та характеризуються ознаками легких тілесних ушкоджень. Черезкапсулярний розрив нирки виник від дії тупого предмета (предметів), міг виникнути від дії рук і ніг людини, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного в момент заподіяння.

За висновком судово-медичної експертизи № 7/д від 03 лютого 2015 року виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження могли виникнути у строк і при обставинах вказаних ОСОБА_5 під час слідчого експерименту.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані експертизи проведені після слідчого експерименту за участю обвинуваченого, відтак виключається будь-який вплив на нього з метою, щоб він давав такі показання про механізм заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, які б узгоджувалися з даними висновками.

Крім того, судом допитаний експерт, який уточнив, що черезкапсулярний розрив нирки мав місце внаслідок прямої дії сили і міг виникнути приблизно більше за годину і менше ніж за дві години до смерті потерпілої.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що наявні в потерпілої тяжкі тілесні ушкодження, зокрема черезкапсулярний розрив нирки виник 09 грудня 2015 року саме від протиправних дій останнього, про що у вироку наведені належні мотиви, а не раніше, як про це заявляє обвинувачений.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведена вина ОСОБА_5 у спричиненні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень за наведених у вироку обставин, відтак його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до оскаржуваного вироку та журналу судових засідань судом першої інстанції ретельно перевірялись доводи обвинуваченого щодо відсутності в нього умислу на позбавлення ОСОБА_15 життя.

За встановлених судом обставин, після нанесення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 зайшов до свого будинку, взяв у спальній кімнаті належну йому мисливську рушницю, почав демонструвати її перед потерпілою ОСОБА_15 , засвідчуючи наміри її застосування вразі неотримання позитивної відповіді щодо невживання алкогольних напоїв. Неотримавши позитивної відповіді, звівши курок, здійснив один постріл в ОСОБА_15 , заподіявши їй тяжке тілесне ушкодження, від якого вона померла на місці події.

Як в суді першої інстанції, так і під час розгляду провадження апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що вчинив вбивство по необережності.

Обвинувачений стверджує, що зайшов у спальню, щоб розібрати рушницю, яку залишив після ранкового полювання, та почувши крик, він з рушницею зайшов до ванної кімнати, де побачив як потерпіла намагалася схопити його матір за волосся. Він зробив їй зауваження стосовно вживання алкоголю, на що та відповіла, що вживала і буде вживати алкогольні напої. В цей час ОСОБА_15 схопила рушницю за ствол і стався постріл. В суді першої інстанції він давав показання, що не направляв рушницю на потерпілу, а палець не тримав на спусковому гачку. Під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що потерпіла ОСОБА_15 схопила рушницю, направивши на себе та в цей час випадково відбувся постріл. Обвинувачений не зміг пояснити як саме вистрелив в дружину.

Проте доводи сторони захисту про відсутність умислу на позбавлення ОСОБА_15 життя спростовуються наступними доказами.

Так, свідок ОСОБА_13 , яка є матір`ю обвинуваченого в суді першої інстанції показала, що потерпіла на неї не сварилася, а тим більше не хватала за волосся. Навпаки, як пояснив свідок, ОСОБА_5 обурила відповідь потерпілої, що вона буде вживати алкогольні напої, після чого він вийшов з ванної кімнати та повернувся з рушницею, яку направив на свою дружину.

Цими показаннями спростовуються доводи обвинуваченого, що на час кульмінації конфлікту з потерпілою зброя в його руках перебувала випадково.

Про серйозність намірів обвинуваченого застосувати зброю свідчать також показання вищевказаного свідка, яка після того як ОСОБА_5 зайшов з рушницею, стала між ним і потерпілою та сказала: «Краще вбий мене», на що обвинувачений, з метою заспокоїти свідка та щоб вона не перешкоджала йому довести свій умисел до кінця, сказав, що рушниця не заряджена і як тільки свідок вийшла, пролунав постріл.

Наступним доказом, на якому ґрунтується висновок суду про наявність у ОСОБА_5 умислу на вбивство своєї дружини є дані, отримані за результатами проведеного 10 грудня 2015 року слідчого експерименту. Під час проведення цієї слідчої дії обвинувачений показав за яких обставин був здійснений постріл в потерпілу. Так, після того як він сварив дружину за вживання алкоголю, обвинувачений пішов до спальні, взяв рушницю, яка стояла біля сейфу, повернувся до ванної кімнати, де перебувала потерпіла ОСОБА_15 і його мати, звів курок та направив ствол рушниці в шию потерпілої для того, щоб налякати її. Він вважав, що рушниця не заряджена, про що сказав своїй матері, яка не підпускала його до ОСОБА_15 . В цей момент потерпіла махнула рукою, зачепила рушницю, від чого стався вистріл.

Аналізуючи показання обвинуваченого, які він давав в суді, а також під час слідчого експерименту, а також висновок експертизи трупа № 210 від 10 грудня 2015 року, відповідно до якої травма, що потягла смерть ОСОБА_15 виникла в результаті пострілу з вогнепальної зброї в межах дії порохових газів, кіптяви та порошинок, вогнепальне поранення шиї і грудної клітини з пошкодженням внутрішніх органів має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного в момент заподіяння; висновок судово-медичної криміналістичної експертизи, яким встановлено, що постріл в ОСОБА_15 відбувся з близької відстані; висновки експерта № 7/д від 03 лютого 2016 року, відповідно до якого виявлені при дослідженні тілесні ушкодження могли виникнути в строк і при обставинах, вказаних ОСОБА_5 при проведенні слідчого експерименту; висновок експерта № 4-03/390 від 22 березня 2016 року, відповідно до якого на слідоприймаючих поверхнях рушниці, виявленої на місці події в будинку АДРЕСА_1 слідів папілярних узорів рук не виявлено, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що всі дії обвинуваченого свідчать про наявність в нього непрямого умислу, спрямованого на позбавлення ОСОБА_15 життя.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 три роки перебував у спілці мисливців, знав правила поводження зі зброю, проте під час конфлікту з дружиною, після її побиття пішов в спальню, де стояла зібрана рушниця, яку він залишив після полювання, повернувся до дружини, звів курок, направив ствол рушниці в шию потерпілої, тримаючи палець на спусковому гачку, та під час продовження конфлікту здійснив постріл, заподіявши потерпілій ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці. Отже, як правильно визначив суд, обвинувачений ОСОБА_5 , вчиняючи вищевказані дії, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_15 за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Положення ст. 370 КПК України щодо наведення мотивів та підстав для ухвалення судового рішення розповсюджується не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, в повній мірі дотримався вимог закону.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом обґрунтовано не встановлено.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину.

Обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено.

Доводи захисника про те, що суд не визнав обставиною, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що призначивши ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді семи років позбавлення волі, суд фактично врахував активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину.

На підставі цього суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 70 КК України призначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання суворим, оскільки воно призначене відповідно до санкцій ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК України та за більш тяжкий злочин є мінімальним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є справедливим і відповідатиме меті покарання та загальним засадам його призначення.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

На підставі ч. 2 ст. 440 КПК України, ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 травня 2018 року по 17 травня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...