Дата документу 09.09.2019 Справа № 321/1/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/1/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1059/19 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Михайлівського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Василівка Василівського району Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не маючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 527 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин.

4 вересня 2018 року приблизно о 15 годині ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зі сторони городу, шляхом відчинення запираючого пристрою, через хвіртку огорожі, проник на огороджену по периметру територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 . Далі, знаходячись на вказаній території, ОСОБА_10 , шляхом відкриття вхідних дверей, які не були зачинені на запираючий пристрій, проник до приміщення котельні. Після цього ОСОБА_10 , знаходячись в середині вказаного приміщення таємно викрав б/в електричну кутошлифувальну машинку марки «Sturm» вартістю 427 грн. 25 коп. та зник з місця події, утримуючи при собі викрадене майно зник з місця події, чим отримав можливість розпорядитись ним на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 427 гривень 25 копійок.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд першої інстанції не в повній мірі застосував вимоги п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки поклав на ОСОБА_7 лише обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вважає, що аналіз положень ч. 1 ст. 76 КК України свідчить про їх імперативний характер, що означає необхідність обов`язкового застосування у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а тому суд першої інстанції також повинен був покласти на нього обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання.

Просить вирок суду в частині застосування положень ст. 76 КК України скасувати та ухвалити новий, яким покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а в решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Крім того, в апеляційній скарзі не оспорюється вид і розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, а також висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

З приводу апеляційної скарги прокурора, доводи якої зводяться до неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині того, що суд не поклав на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
За змістом закону, покладення на засудженого обов`язків, передбачених частинами 1, 2 ст. 76 КК України, здійснюється судом з метою забезпечення належного нагляду уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого за його поведінкою та процесом виправлення.
Таким чином, місце проживання засудженого поряд з місцем роботи та місцем навчання є тими об`єктами соціального перебування та здійснення життєдіяльності, поведінка за місцем перебування в яких дає уповноваженому органу з питань пробації можливість здійснювати належний контроль за перевихованням засудженого.
З аналізу положень вищевказаної ч. 1 ст. 76 КК України вбачається, що у суду є право вибору альтернативи при покладенні на засудженого обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 має середню спеціальну освіту, не працює та проживає в будинку АДРЕСА_1 .
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що покладення на ОСОБА_7 обов`язку повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання в даному випадку забезпечить належний контроль за перевихованням останнього.
Крім того, на переконання колегії суддів, покладення додаткових обов`язків, про що вказує прокурор в апеляційній скарзі, а саме повідомлення про зміну місця роботи або навчання, за умови відсутності таких, не є виправданим та необхідним.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при покладенні на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України, і вказаний висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2018 року у справі № 51-9940ск18 (єдиний унікальний номер 136/970/18).
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4