Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

19 вересня 2019 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0001346 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 146 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

09 лютого 2017 року біля 24 год. 00 хв. неповнолітній ОСОБА_6 на вулиці Центральній в с. Тутовичі, Сарненського району, Рівненської області на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 один удар лівою ногою в передню частину тулубу, спричинивши потерпілому забій м`яких тканин нижньої частини грудної клітки зліва на межі з поперековою, що ускладнився частковим лівобічним пневмотораксом без загрозливих для життя явищ, тобто легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Після цього ОСОБА_6 , порушуючи закріплені в Конституції України основні права, свободи та загальнолюдські цінності, зокрема, право потерпілого на свободу та особисту недоторканість, незаконно позбавив волі ОСОБА_9 , змусивши останнього залізти у багажник легкового автомобіля «Ауді А6», державний номер НОМЕР_1 , позбавивши його можливості вільно пересуватись протягом 20 хвилин в умовах темноти без достатньої кількості свіжого повітря.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 146 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також незаконне позбавлення волі людини.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 146 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст. 125 КК України у виді 200 (двісті) годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 146 КК України у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання відповідно до п а ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 у вчинених кримінальних правопорушеннях та правильності кваліфікації його дій, покликається на невірне призначення виду покарання.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт, за ч. 1 ст. 146 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнити від відбування призначеного покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора щодо задоволення апеляційної скарги частково, думку обвинуваченого та його захисника адвоката про задоволення апеляційної скарги прокурора частково, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за вказаних у вироку обставин, ґрунтується на досліджених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України у судовому засіданні доказах і сторонами не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 146 КК України є вірною.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно положень статті 50 КК України, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Статтею 98 КК України передбачено, що до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф; громадські роботи; виправні роботи; арешт; позбавлення волі на певний строк, а як додаткові штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Наведений перелік покарань є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент вчинення злочину був неповнолітнім, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 146 КК України у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців та за ч. 2 ст. 125 КК України 200 годин громадських робіт, допустив неправильне застосування кримінального закону, що є безумовною підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Що стосується вирішення питання призначення ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує те, що він вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України не відносяться до тяжких та бере до уваги особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, а також враховує обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність претензій з боку потерпілого, вчинення злочину неповнолітнім. Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного судом покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, який набрав чинності 7 вересня 2017 року.

За наведених обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 146 КК України та призначити покарання:

за ч.2 ст.125 КК України у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт;

за ч.1 ст.146 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Відповідно до п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді:__________________С.В.Гладкий _________________В. ОСОБА_10