ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Комсомольська Полтавської області, громадянки України, із середньою освітою, працюючої на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями КП «СпецЕко», неодруженої, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої у АДРЕСА_2 , раніше судимої за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06.06.2019 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт (знята з обліку 09.09.2019 за відбуттям строку покарання)
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
03.11.2019 близько 09 год. 45 хв., ОСОБА_5 перебуваючи на східцевому майданчику сьомого поверху у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_3 виявила велосипед марки «Водан», темно-синього кольору, який стояв біля стіни, після чого у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, викрала велосипед марки «Водан», темно-синього кольору вартістю 1600 грн., що належить ОСОБА_4 .
Після цього ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникла та розпорядилась викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 1600 грн.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Під час досудового розслідування між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 була укладена угода про примирення, згідно з якою ОСОБА_5 визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Сторонами у справі узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком.
За змістом вказаної угоди, підозрювана ОСОБА_5 щиро розкаялась у вчиненому, повністю визнала свою провину, активно сприяла розкриттю злочину та відшкодувала завдані збитки.
Прокурор в судовому засіданні проти затвердження угоди не заперечував, пославшись на її відповідність вимогам кримінального процесуального Закону.
Суд, заслухавши пояснення обвинуваченої, думку прокурора, проаналізувавши наявні матеріли, прийшов до наступних висновків.
Обвинувачена ОСОБА_5 заявила в суді, що розуміє характер пред`явленого обвинувачення, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, та пояснила, що свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнає повністю, вказаний злочин вчинила так та при тих обставинах, як це зазначено в обвинувальному акті, об`єм викраденого майна та його вартість підтвердила.
Як вбачається з наявних матеріалів та пояснень обвинуваченої в судовому засіданні, дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, оскільки вона умисно, таємно, повторно викрала майно, що належало потерпілій ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про примирення.
Згідно з ч.3, ч.5 ст. 469 КПК України дана угода може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. За нормами ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать нормам матеріального та процесуального права, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачена ОСОБА_5 погоджується на затвердження угоди, посилаючись на її добровільність, та на призначення узгодженого покарання.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні проти затвердження угоди про примирення не заперечувала та пояснила, що наслідки затвердження цієї угоди їй зрозумілі, завдана злочином шкода повністю відшкодована шляхом грошової компенсації викраденого майна, претензій до обвинуваченої вона не має.
Виходячи з викладеного, суд наголошує про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.
У відповідності до ч.2 ст.75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У таких випадках, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років (частини 3-4 статті 75 КК України).
Отже, вирішуючи питання щодо тривалості строку випробування, суд, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, вважає, що строк випробування не може бути мінімальним. Також на обвинувачену покладаються обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов до обвинуваченої пред`явлено не було. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про примирення, укладену 22.11.2019 між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_5 винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від цього покарання, якщо вона протягом строку випробування терміном 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази по справі:
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1