Дата документу 14.11.2019 Справа № 330/398/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/72/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/398/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.309 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Якимівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000004, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нижні Сірогози, Херсонська область, громадянина України, що має неповну середню освіту, не одружений, працює на тимчасових заробітках, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.01.2006 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 11.01.2007 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців. 05.05.2008 року Бердянським міським судом Запорізької області згідно ст. 81 КК України, звільнений від покарання умовно-достроково, невідбутий строк 3 місяці 17 днів;

- 26.04.2010 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. 06.03.2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області згідно ст. 81 КК України, звільнений від покарання умовно-достроково, невідбутий строк 10 місяців 17 днів;

- 28.10.2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від призначеного покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки. 11.07.2014 року Якимівським районним судом Запорізької області переглянуто вирок та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки (в законну силу 21.07.2014 року). 10.04.2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області згідно з ст. 2 Закону України «Про амністію від 2014 року», невідбутий строк 1 рік 3 місяці 9 днів;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 гривень.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно засудженого ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судової експертизи в розмірі 572 гривні 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, на початку жовтня 2017 року, ОСОБА_7 , знаходячись у лісосмузі, біля смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, побачив зростаючий кущ рослини роду коноплі, після чого, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення і зберігання наркотичного засобу без мети збуту, шляхом обривання листів з куща рослини коноплі незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс, який того ж дня незаконно без мети збуту, з метою подальшого виготовлення для особистого вживання особливого небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонений - канабіс подрібнив та висипав придбаний при вищезазначених обставинах наркотичний засіб до паперового згортку, тим самим, незаконно без мети збуту виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, після чого поклав вказаний згорток до лівого нагрудного карману своєї куртки, який продовжував зберігати у вказаному кармані до 14 години 00 хвилин 16.01.2018 року, коли співробітниками Кирилівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області при проведенні його особистого огляду та огляду речей, де у лівій нагрудній кишені куртки виявлено та вилучено вищевказаний небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс (марихуана) загальна маса якого, в перерахунку на суху речовину складає 7,268 грам, який ОСОБА_7 незаконно придбав, виготовив та зберігав без мети збуту у лівому нагрудному кармані своєї куртки.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини події, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та правильність кваліфікації, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Вважає, що судом необґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 гривень. На думку прокурора, суд не в повному обсязі врахував особу обвинуваченого, а саме його попередні 4 судимості за вчинення умисних злочинів проти власності, кваліфікованих за ст.ст. 185, 190 КК України, які на теперішній час є непогашеними, що підтверджується вироками Якимівського районного суду Запорізької області. Також звертає увагу, що раніше суди при винесенні вироків 30.01.2006 року та 28.10.2013 року відносно ОСОБА_7 надавали йому шанс на виправлення та поновлення його в соціальному середовищі, застосовуючи положення ст. 75 КК України, однак, як виявилось в подальшому, ані надання обвинуваченому випробування, ані звільнення від покарання не мали позитивного впливу на нього, оскільки 11.07.2014 року, тобто лише через 9 місяців Якимівським районним судом Запорізької області переглянуто вирок від 28.10.2013 року та 11.07.2014 року йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, що унеможливлює його виправлення без відбування покарання. Вважає, що суд першої інстанції лише формально врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, неправильно надав оцінку відомостям, які характеризують особу обвинуваченого. Судом першої інстанції неправильно зроблено висновок щодо обвинуваченого, який активно сприяв у розкритті злочину, оскільки органом досудового розслідування самостійно виявлено вказане правопорушення, тому твердження суду про те, що ОСОБА_7 сприяв розкриттю злочину вважає необґрунтованим.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 4 місяців арешту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку за цим злочином, сторонами провадження не оспорюються, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне виробництво, придбання, зберігання, наркотичних засобів без мети збуту, кваліфіковані правильно.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується добре, працює на тимчасових заробітках, але перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2018 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоідів, синдром залежності.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

З урахуванням вказаних обставин, районний суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції частини статті, без ізоляції від суспільства, у виді штрафу, оскільки саме таке покарання сприятиме його виправленню і запобігатиме вчиненню ним нових злочинів.

Твердження прокурора стосовно того, що суд не в повному обсязі врахував особу обвинуваченого, а саме його попередні судимості за вчинення умисних злочинів проти власності, які на теперішній час є непогашеними, а також те, що раніше суди при винесенні вироків 30.01.2006 року та 28.10.2013 року відносно ОСОБА_7 надавали йому шанс на виправлення та поновлення його в соціальному середовищі, застосовуючи положення ст. 75 КК України, однак, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, що унеможливлює його виправлення без відбування покарання, є неспроможними, оскільки вказані обставини були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора на те, що суд першої інстанції лише формально врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та неправильно надав оцінку відомостям, які характеризують особу обвинуваченого, є лише припущеннями апелянта, оскільки різна оцінка доказів суду, у порівнянні з їх оцінкою стороною обвинувачення, не може свідчити про їх неправильну оцінку судом.

Доводи прокурора про те, що суд неправильно зробив висновок щодо обвинуваченого, який активно сприяв у розкритті злочину, оскільки органом досудового розслідування самостійно було виявлено кримінальне правопорушення, є помилковими з огляду на те, що під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти допомогу обвинуваченого органам досудового розслідування під час встановлення обставин вчинення злочину, надання обвинуваченим правдивих, чітких та змістовних пояснень, тощо.

До того ж, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 після проголошення вироку, того ж дня, тобто 12.04.2018 року, сплатив призначений йому за вироком суду штраф у розмірі 850 грн. та процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судової експертизи у розмірі 572 грн. (а.п. 53, 54), що також додатково свідчить про правильність призначення судом першої інстанції покарання обвинуваченому без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, висновок суду щодо виду покарання за цим кримінальним законом можна визнати достатньо обґрунтованим.

З огляду на це, районний суд дійшов правильного висновку, що саме таке покарання буде цілком достатнім для виправлення й попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на обґрунтованість і правильність судового рішення, колегія суддів також не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4