Справа №463/2592/18
Провадження №1-кп/463/152/19
В И Р О К
іменем України

22 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001963 від 03.07.2017 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р. за ч.2 ст.190 КК України, під час перебування на підставі ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 07.06.2017 р. у м. Львові у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19), що на вул. Городоцькій, 20, за допомогою нелегального мобільного телефону, використовуючи різні SIM-картки операторів мобільного зв`язку, повторно, діючи з корисливих мотивів, в червні 2017 року, у точно невстановлений час, неодноразово телефонував до потерпілого ОСОБА_6 , представлявся особою на ім`я « ОСОБА_7 » та запевняв, що працює у фірмі у місті Старий Самбір Львівської області, яка займається встановленням вітряків, та пропонував йому під вигаданим приводом придбати талони на дизпаливо АЗС «ОККО» в кількості 1000 літрів за ціною, нижчою від ринкової, усвідомлюючи при цьому, що він не має на меті виконувати взяті на себе зобов`язання. Так, 20.06.2017 в ранковий час на мобільний номер телефону потерпілого ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ) зателефонував ОСОБА_4 , який на той час перебував в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19), що на вул.Городоцькій, 20 у м. Львові, та знову почав переконувати потерпілого ОСОБА_6 , щоб він придбав вказані талони на пальне. Будучи таким чином введеним в оману, ОСОБА_6 повірив в правдивість слів ОСОБА_4 , тому 20.06.2017 року о 21.30 год. здійснив електронний платіж на загальну суму 15000 гривень та 20.06.2017 о 21.38 год. на загальну суму 1900 гривень за допомогою платіжного терміналу ПАТ КБ «ПриватБанк» на вул. Зеленій, 10 у м. Львові на банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_8 . Останній, не будучи обізнаним про злочинну діяльність ОСОБА_4 , на його прохання цього ж дня зняв із своєї банківської картки грошові кошти, частину з яких в подальшому перевів на банківську платіжну картку ОСОБА_9 № НОМЕР_3 , а частину грошей - використав на поповнення рахунку сім-картки оператора мобільного зв`язку, яка була на той час в користуванні ОСОБА_4 . В свою чергу, ОСОБА_9 , який також не був обізнаний про злочинну діяльність ОСОБА_4 , на його прохання зняв із своєї банківської картки грошові кошти, які в подальшому, на вимогу ОСОБА_4 , передав невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка, як запевняв в телефонній розмові ОСОБА_9 ОСОБА_4 , передасть йому. Після цього, на прохання ОСОБА_4 грошові кошти, отримані в результаті вчинення шахрайських дій були передані невідомій особі на ім`я « ОСОБА_10 », якій ОСОБА_4 був винен гроші, внаслідок чого останній погасив свій борг.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 16900 грн., скоїв злочин пе6редбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений з пред`явленим йому обвинуваченням повністю погодився, свою вину у скоєнні злочину передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України визнав. Пояснив, що дійсно в червні 2017 р. перебуваючи під вартою, з метою заволодіння коштами потерпілого шляхом обману, неодноразово телефонував до ОСОБА_6 та пообіцяв йому продати картки на пальне за заниженою вартістю. Для переказу коштів вказав такому номер банківської картки ОСОБА_11 , з яким перебував у дружніх відносинах та в телефонному режими попросив повідомити свій номер банківської картки під вигаданим приводом. Повіривши в його обіцянки потерпілий перерахував на вказану картку 16900 грн., які ОСОБА_7 за попереднім проханням, перерахував на банківську картку ОСОБА_9 , який передав вказані кошти на його прохання іншій особі. Також, ОСОБА_4 повідомив, що номер мобільного ОСОБА_6 йому був відомий, оскільки останній здійснював лікування його родички. Зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з його намірами обізнані не були, про походження коштів та механізм їх отримання нічого не знали. Щиро розкаюється у скоєному, просить суворо не карати. Цивільний позов визнав у повному обсязі, зобов`язується повністю відшкодувати завдані потерпілому збитки.
Потерпілий в судовому засіданні 05.09.2018 р. пояснив, що з обвинуваченим не був знайомий до цих подій, на початку 2017 року він здійснював лікування жінки, якою піклувався чоловік на ім`я ОСОБА_12 . Приблизно в червні 2017 року зателефонував до нього мужчина, який представився ОСОБА_12 , тому він подумав, що це той же чоловік. Він попросив поради щодо лікування жовчного міхура, через певний час знову зателефонував і сказав, що вдячний за надану консультацію та запропонував придбати дизельне паливо за нижчою ціною. Обвинувачений по телефону психологічно обробляв, запевняв, що це не шахрайство і переконав його, а тому він перерахував кошти в загальній сумі 16900 грн. за дизельне паливо на вказаний обвинуваченим номер банківської карти, власником якої являється ОСОБА_7 . В обумовлений час карточки на пальне йому не привезли. Однак, ще протягом декількох місяців обвинувачений продовжував йому неодноразово телефонувати та запевняти, що трапилась помилка і він отримає придбане пальне. Лише в серпні 2017 р. він звернувся з відповідною заявою у відділ поліції.
В частині поданого ним цивільного позову потерпілий заявив, що підтримує позовні вимоги, просить суд стягнути з обвинуваченого майнову шкоду завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 16 900,00 грн.
Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому злочині, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначеного злочину, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.
Таким чином вина обвинуваченого доведена повністю, його дії кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно.
Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховується характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого.
Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття у скоєному, сприяння органам досудового розслідування у розслідуванні справи.
Обтяжуючих покарання обставин в ході судового розгляду не встановлено.
Таким чином, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити в межах санкції передбаченої ч.2 ст. 190 КК України. З врахуванням вищенаведених обставин, а саме фактів неодноразового притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, скоєння даного злочину під час перебування під вартою в межах іншого кримінального провадження, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки такий на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин.
Однак, призначаючи покарання суд також враховує, що обвинувачений являється особою молодого віку, позитивно характеризується та має на утриманні малолітніх дітей.
Крім цього, встановлено, що вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р. за ч.2 ст.190 КК України, який на даний час набрав законної сили, ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та з врахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України та вироку Сихівського районного суду м. Львова від 24.06.2016 р. йому остаточно обрано покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 3 місяці (а.с. 127-131).
Таким чином при призначенні покарання суд керується вимогами ч.1 ст.71 КК України, відповідно до якого, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а саме вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р. відносно ОСОБА_4 .
Також при визначенні остаточно покарання обвинуваченому, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, який передбачає, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання. При вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.
Оскільки у даному кримінальному провадженні жодний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, невідбутою частиною покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області слід рахувати строк, який залишився на момент винесення даного вироку.
Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р. ухвалено, що початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 19.06.2017 р., при цьому зарахувавши у відбуття покарання ОСОБА_4 , частково відбуте ним покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24.06.2016 р., а саме з 5 квітня 2017 р. по 19 червеня 2017 р.
Отже, станом на момент постановлення даного вироку, з врахуванням частково відбутих покарань за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24.06.2016 р., а саме з 5 квітня 2017 р. по 19 червеня 2017 р. та вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р., а саме з 19 червня 2017 р. по 22 травня 2019 р., що в сукупності становить 2 роки 1 місяць та 17 днів, невідбута частина покарання ОСОБА_4 за вказаним вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р. становить 3 роки 1 місяць та 13 днів.
Враховуючи вищенаведені обставини та керуючись вимогами ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком слід частково приєднує вказану невідбуту частину покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р.
Із змісту наявної в матеріалах справи ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 07.06.2017 р. (а.с. 92) вбачається, що ОСОБА_4 залишений в СІЗО №19 УДД УПВП у Львівській області до завершення судового розгляду іншого кримінального провадження №0000107 від 16.02.2017 р. за ч. 2, 3 ст. 190 КК України, розгляд якого триває в Львівському апеляційному суді (а.с. 179,182) .
Отже оскільки фактично, на даний момент, ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р., невідбута частина покарння приєднується до цього вироку, початок строку відбування покарання за даним вироком слід рахувати з моменту його проголошення.
Заявлений у справі цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 (а.с.16) підлягає задоволенню в повному об`ємі, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений скоївши злочин передбачений ч.2 ст. 190 КК України, шляхом обману заволодів коштами потерпілого в сумі 16 900,00 грн. В зв`язку з наведеним в порядку відшкодування завданих матеріальних збитків, з обвинуваченого в користь потерпілого ОСОБА_6 слід стягнути 16900 грн.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази по справі відсутні.
Витрат на залучення експерта у кримінальному провадженні не понесено.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 71, 72, 73, 190 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
Згідно із вимогами ч.1 ст.71 КК України, із врахуванням вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р., шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вказаним вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 2 (два) місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з часу проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 16 900,00 грн (шістнадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок).

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.394 КПК України, протягом 30 днів з дня їх проголошення до апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.
Вирок судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1