Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

05 червня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурорів Бернадської ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду кримінальне провадження №0000864 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Шараповка Новооскольського району Бєлгородської області Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, проживає по АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в :

10 серпня 2016 року близько 03.00 год. раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів ОСОБА_6 повторно вчинив новий корисливий злочин за таких обставин.

Скориставшись відсутністю нагляду за його діями з боку власника та інших осіб, ОСОБА_6 , з корисливих мотивів і маючи умисел на заволодіння чужим майном, за допомогою металевого лома зломав вхідні двері Свято-Покровського собору Української православної церкви, що знаходиться на вул.Заводській, 1, в м.Дубно Рівненської області, та проник в середину приміщення.

Перебуваючи в приміщенні та використавши цей лом, зламавши замок, відчинив дверцята наявного там металевого сейфу і таємно викрав з нього гроші в сумі 10 500 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та виправданий з підстав не доведеності, що в його діянні є склад злочину.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів про справі.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 10 серпня 2016 року близько 03 години, прийшов до території Свято-Покровського собору Української православної церкви в м.Дубно Рівненської області, де скориставшись відсутністю нагляду за його діями з боку власника та інших сторонніх осіб, шляхом злому вхідних дверей за допомогою металевого лома, проник в приміщення вказаного собору. Перебуваючи в якому, також за допомогою металевого лома, шляхом злому замка, відчинив дверцята наявного там металевого сейфу, із якого умисно, повторно, таємно викрав грошові кошти в сумі 10 500 грн.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 виправдано за ч.3 ст.185 КК України, скасувати як незаконний у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці з урахуванням вироків щодо нього, які на час ухвалення нового рішення наберуть законної сили.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що під час судового розгляду ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, розповів про обставини його вчинення, розкаявся, не заперечивши добровільність надання ним визнавальних показань та забезпечення йому права на захист. Прокурор наголосив на тому, що ОСОБА_6 достеменно знав свої права, в тому числі не давати свідчень проти себе, а також під час судового розгляду у нього була можливість заперечити проти результатів допиту у якості підозрюваного, результатів проведеного із ним слідчого експерименту, а також інших доказів сторони обвинувачення. Крім того, стороні захисту було надано право провести перехресний допит обвинуваченого щодо усіх обставин вчинення інкримінованого йому злочину, однак останній показів, які б заперечували таке вчинення не надав.

Також судом не враховано особу обвинуваченого, який згідно характеризуючих даних схильний до вчинення злочинів проти власності, неодноразово судимий, що, на думку апелянта, свідчить про наявність у ОСОБА_6 навиків та вмінь щодо вчинення злочинів аналогічних тому, у якому він обвинувачується. При цьому, у вироку не наведені причини не взяття до уваги визнавальних показань обвинуваченого, не надано оцінки допустимості цього доказу, а також не взято до уваги покази допитаних у судовому засіданні свідків, які були присутні під час проведення слідчого експерименту. Прокурор наголосив на тому, що посилання суду на часткову невідповідність механізму проникнення до приміщення показам допитаного, не можуть свідчити про не вчинення такою особою злочину, натомість повинні бути досліджені у сукупності з іншими доказами у справі.

Апелянт вказав на те, що оцінка відсутності травм голови у ОСОБА_6 не може обґрунтовувати можливість останнього запам`ятовувати деталі будь-яких подій які мали місце у його житті, у тому числі й обставин вчинення ним інкримінованого злочину. Прокурор також не погодився із визнанням судом недопустимим доказом результатів слідчого експерименту разом з усіма додатками, оскільки сторонами кримінального провадження, в тому числі і ОСОБА_6 , таке клопотання не подавалось. Крім того, судом не було допитано понятих, у присутності яких проводився цей слідчий експеримент, а також не взято до уваги показання свідків щодо відповідності показів обвинуваченого фактичним обставинам справи, зокрема про місцезнаходження коштів, їх кількість, обставин злому сейфу.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_7 просив зазначений вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. На думку захисника, у матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував вину обвинуваченого у вчиненні даного злочину. Лише на визнанні його вини і на його показах,наданих під час слідчого експерименту, не підтверджених іншими об`єктивними даними, не можна констатувати наявність вини ОСОБА_6 . Не погоджується адвокат і з твердженням прокурора про те, що обвинувачений достеменно знав свої права, оскільки допит останнього та слідчий експеримент проводились без участі захисника, що суперечить практиці Європейського суду прав людини. Також адвокат зазначив, що в оскаржуваному вироку чітко наведені покази свідків, які були присутні при проведенні слідчого експерименту. При цьому, під час судового розгляду не надано доказів винуватості його підзахисного, а тому пред`явлене обвинувачення ґрунтується виключно на визнавальних показаннях ОСОБА_6 , які суперечать фактичним обставинам провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 про обгрунтованість доводів апелянта, думку захисника-адвоката ОСОБА_7 про залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Повторно допитавши за клопотанням сторони обвинувачення ряд свідків і обвинуваченого, а також дослідивши повторно докази, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду помилковий.

Так під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він не оспорює фактичних обставин кримінального провадження, часу, місця та способу вчинення злочину. Зокрема обвинувачений підтвердив, що він проник у Свято-Покровський собор в м.Дубно Рівненської області шляхом взлому вхідних дверей за допомогою металевого лому, який знайшов у м.Дубно. У других дверях він розбив вікно цим же ломом та, вставши на ноші, які стояли поруч, заліз безпосередньо у церкву. У середині церкви ломом він зламав сейф, звідки викрав кошти. Також розбив скриньку для пожертв і звідти викрав кошти. Точну суму викрадених грошей він не пам`ятає, орієнтовно там було 10 тисяч гривень. Водночас, ОСОБА_6 зазначив, що його показання під час слідчого експерименту у жовтні 2016 року щодо способу проникнення у приміщення храму відрізняються від тих, що він надав колегії суддів, у зв`язку з тим, що він не пам`ятав як проник саме у цю церкву, адже у вказаний період він вчинив ще декілька аналогічних злочинів. Підтвердив, що згідно вироків, долучених до матеріалів провадження, він вчинив крадіжки з храмів 02 вересня 2016 року та 29 серпня 2016 року.

Позазання обвинуваченого не суперечать іншим доказам, дослідженим апеляційним судом.

Так, представник потерпілої громади Свято-Покровського собору УПЦ Київського патріархату - священнослужитель ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив колегії суддів, що він є настоятелем цього храму. 10 серпня 2016 року йому подзвонила скарбник церкви ОСОБА_12 та повідомила, що церкву обікрали. Приїхавши на місце, він побачив, що замок на вхідних дверях до храму, а також металева пластина, були сильно зруйновані, оскільки видно що замок чимось віджали. Зайшовши в середину у притвор побачив, що другі двері, які ведуть безпосередньо у церкву, дещо пошкоджені у місці знаходження замка, а це, на його думку, свідчить про спробу їх взлому. Представник потерпілої громади зазначив, що на підлозі у притворі лежало розбите скло, а віконечко, зверху над другими дверима було розбите. Зайшовши до церкви, побачив, що сейфи, які стояли праворуч біля церковної каси, були зламані і з них зникли гроші у сумі приблизно 10 тисяч грн. Крім того, біля сейфів лежала розкрита скринька для пожертв, однак він не може вказати яка сума була викрадена зі скриньки. Також зникли невеликі гроші, які лежали на тарілочці біля голгофи. При цьому він повідомив, що у церкві під килимком він знайшов схований металевий лом, який не є власністю храму. Представник потерпілої громади вказав, що на його думку, злочинець заліз до приміщення церкви через розбите віконце над дверима, використавши для цього ноші, які стоять праворуч у притворі.

Свідок ОСОБА_13 під час допиту у суді апеляційної інстанції пояснила, що вона є скарбником Свято-Покровського собору в м. Дубно Рівненської області.. 10 серпня 2016 року десь о 08 год. ранку вона прийшла з ОСОБА_14 та працювали біля храму. Через деякий час ОСОБА_15 покликав їх і повідомив, що відкрита церква. Підійшовши до дверей, вона побачила, що у перших дверях чимось металевим підважений замок, а планка на дверях була зламана. Другі двері були відкриті зсередини та трішки пошкоджені біля замка. У цих дверях було розбите вікно розміром десь 50х40 см, на підлозі були уламки скла. З сірого нижнього сейфа були викрадені кошти у сумі 10 тис. грн. Скринька для пожертв теж була розламана і валялась біля сейфів. Скільки коштів було викрадено з неї, вона не знає. При цьому, свідок вказала, що підійшовши до других дверей у притворі помітила, що ноші, на яких виносять покійників, стояли не на своєму звичному місці, а були дещо зсунуті, стояли «косяком». На її переконання, людина змогла б пролізти через розбите віконце на других дверях ставши на ноші.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він є помічником старости у Свято-Покровському соборі в м.Дубно Рівненської області. Вранці 10 серпня 2016 року він косив траву біля церкви. Через деякий час його покликав ОСОБА_15 і повідомив, що обікрали церкву. Перші вхідні двері до церкви були зламані, а саме була вирвана притворна планка. Дві створи других дверей були відкриті, але замок був закритий, тобто був у висунутому положенні. Віконце на вказаних дверях було розбите. На думку свідка, вказані двері були відкриті зсередини шляхом відкриття шпінгалетів. Свідок вказав, що зайшовши у середину церкви, він побачив сильний безлад, сейфи були розвернуті та відкриті, скринька для пожертв була розбита. Під килимом у церкві вони знайшли фомку (монтіровку).

Свідок ОСОБА_15 колегії суду пояснив, що він є регентом хору Свято-Покровському собору в м.Дубно Рівненської області. 10 серпня 2016 року йому зателефонували та повідомили, що потрібна атрибутика для похорону. Прийшов до церкви він побачив, що вхідні двері зламані була виламана планка. Над другими вхідними дверима було робите вікно, а двері були відкриті, на його думку зсередини. У церкві був безлад, сейфи були взломані та перевернуті, біля них лежала таця з голгофи, але паперових грошей на ній не було. На думку свідка, у розбите вікно над дверима неповна людина могла пролізти.

Свідок ОСОБА_16 показав суду, що він є членом ревізійної комісії Свято-Покровського собору в м.Дубно Рівненської області. Влітку приблизно 2 роки назад йому подзвонив староста і повідомив, що пограбували церкву. Приїхавши на місце, він побачив, що були взломані вхідні двері, другі двері у притворі були відкриті і в них було розбите вікно. У середині церкви був безлад, сейф був перевернутий, скринька для пожертв розбита та валялась поруч. Вказав, що з сейфу було викрадено 10 тис. грн. У церкві на відстані близько 3 м від дверей під килимом був знайдений лом, який церкві не належить. На переконання свідка, злочинець потрапив у церкву через розбите вікно у дверях. Оскільки воно розташоване на відстані приблизно 3 м від підлоги і поруч знаходяться ноші, на які можна встати і підтягнутися до цього вікна. При цьому його розмір достатній для того, аби туди пролізла людина.

Показання обвинуваченого та свідків об?єктивно підтверджені даними протоколу огляду місця події з доданою до протоколу фототаблицею, згідно даних якого, 10.08.2016 р. при огляді Свято-Покровського собору на АДРЕСА_2 виявлено, що двохстворкові вхідні двері, через які здійснюється вхід до церкви, знаходяться у відчиненому стані. В районі замка на одній і другій половині дверей виявлено пошкодження та сліди віджиму. У приміщенні коридору собору знаходяться двохстворкові дерев`яні двері, у верхній частині яких є чотири вікна, три з яких засклені прозорим синього кольору склом. З лівої та правої сторони зазначених дверей знаходяться одностворкові дерев`яні двері, у верхній частині яких знаходиться по два отвори, які засклені склом. При огляді дверей одностворкових, що з лівої сторони, встановлено, що у місці знаходження замка знаходяться сліди віджиму однак двері замкнені. Перед двохстворковими дверима на підлозі знаходяться уламки скла прозорого та синього кольору. На самих дверях в місці замка виявлені пошкодження, в отворі над дверима №3 з ліва на право відсутнє скло. Вказані двері відчинені, проте замок знаходиться у положенні закрито. У приміщенні церкви біля дверей також виявлено уламки прозорого скла. З правої сторони на підлозі між стінною шафою та тумбою каси знаходяться два металевих сейфи зеленого та сірого кольору. Двері сейфу зеленого кольору відчинені, у ньому в середині знаходяться документи та печатки. Двері сейфу сірого кольору також відчинені, а його замок вибитий в середину. У верхній частині сейфа наявне окреме відділення, яке закривається на металеву дверку, що зігнута в середину та на момент огляду знаходиться у відкритому стані. На момент огляду вказаний сейф пустий. З правої сторони від сейфів знаходиться відчинена дерев`яна скринька для пожертв, яка також пуста.

Також перед лавками з лівої сторони приміщення під килимом було виявлено металеву арматуру, поверхня якої ребриста, з однієї сторони кінець арматури має плоске закінчення, а з іншого фігурне.

Отже сукупність вказаних доказів одзволяє зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна крадіжці, вчиненій повторно, поєднаній з проникненням в приміщення, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

При цьому колегія суддів вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 12.10.2016 р., проведений з ОСОБА_6 як свідком, оскільки 20.10.2016 р. йому було оголошено підозру (т.1 а.с.49-59, 86-87). Згідно п.1 ч.3 ст.87 КПК недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваними чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Оскільки прохання апелянта не містить посилання на норми кримінального закону про призначення покарання за сукупністю, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги у цій частині.

Як встановлено ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості даного злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, та обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину. За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується позитивно. Водночас колегія враховує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, у тому числі з проникненням до церков.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що прокурором в апеляційній скарзі не зазначено яке саме покарання він просить призначити за даний злочин, колегія суддів вважає за необхідне і достатнє призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 - скасувати.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3