УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 758/5789/15-к

провадження № 51 5224 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2019 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 307 КК на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК на строк 5 років без конфіскації майна.
Згідно ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначено із застосуванням ст. 69 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК покладено на ОСОБА_4 обовязки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію (п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК)

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення судово-хімічних експертиз в розмірі 2 662, 2 грн. Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Київський апеляційний суд 19 липня 2019 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок яким, ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 307 КК на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК на строк 5 років без конфіскації майна.

Згідно ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначено із застосуванням ст. 69 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК покладено на ОСОБА_4 обовязки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений органу з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК). В решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись нанеправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обмежився загальними фразами про допущення апеляційним судом таких порушень. При цьому прокурор не обґрунтував, як ці порушення істотно вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПКпереглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній належного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3