Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачуваної ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2019 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинувачуваній ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2019 року обрано обвинувачуваній ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2019 року.

Суд зазначив, що ОСОБА_8 вже засуджена вироком Богунського районного суду м. Житомира до покарання у виді позбавлення волі, але на момент постановлення ухвали відсутні дані про набрання вироком законної сили, а також те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, що є підставою застосування до неї такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачуваної ОСОБА_8 вказує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим та занадто суворим.

Вважає, що мотиви на які послався суд в своїй ухвалі та прокурор в клопотанні є надуманими та не підтверджені жодними доказами. До клопотання прокурора не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.

Вказує, що жоден із ризиків передбачених ст. 177 КПК України в клопотанні прокурора та ухвалі суду не доведено.

Окрім наведеного, судом порушено право обвинуваченої на захист, оскільки їй та її захиснику не було надано передбачений законом строк для підготовки до розгляду справи, що підтверджено аудіозаписом ходу судового засідання, а саме клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вручено прокурором ОСОБА_8 перед судовим засіданням.

Обираючи запобіжний захід, суд на вимогу захисту не звернув уваги на те, що термін раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_8 на час розгляду справи не закінчився і повторно обрав їй аналогічний запобіжний захід.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 більше трьох років без вироку суду незаконно перебуває під вартою, а розгляд справи по суті так і не розпочався. Не проведено також і підготовче судове засідання, що грубо порушує Конвенцію з прав людини і на ці порушення неодноразово вказував Європейський суд з прав людини.

Просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду від 18.10.2019 про обрання обвинувачуваній ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову, за якою обрати обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.10.2019 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 187 КК України відділено в окреме провадження з кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15, 1.3 ст. 185,4.4 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 185, 1.2 ст. 190 КК України, ОСОБА_13 за ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_14 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування у вказаному провадженні обвинуваченій ОСОБА_8 19.03.2015 року було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В подальшому ОСОБА_8 - 18.05.2016 року вказаний запобіжний захід змінено на тримання під вартою. Термін дії вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

18 жовтня 2019 року судом першої інстанції під час судового засідання по виділеному кримінальному провадженню, яке здійснюється за обвинуваченням, передбаченим ч. 4 ст. 187 КК України., в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора, який просив обрати відносно обвинуваченої запобіжний захід тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи розгляд справи судом здійснюється в межах обвинувачення пред`явленого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України. Покарання за вказаною статтею, може бути призначено обвинуваченій у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 має статус обвинуваченої у цьому та інших кримінальних провадженнях. Під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - порушувала вимоги покладені на неї судом (їй інкримінується вчинення інших кримінальних правопорушень й цей період), що в подальшому стало підставою для зміни його на більш тяжкий - тримання під вартою. Крім того постійного джерела доходів не має, за місцем проживання та навчання характеризується з негативної сторони, що свідчить про те, що соціальні зав`язки є нестійкими.

Зазначені обставини та дані про особу обвинуваченої на думку колегії суддів переконливо свідчать про існування ризиків її переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень, а тому з врахуванням тяжкості можливого покарання, не проведення допиту усіх свідків, вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості на даному етапі в застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, який з огляду на зазначене не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Всі доводи захисника в судовому засіданні апеляційного суду були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої обвинуваченим апеляційної скарги не встановлено.

Колегія суддів ретельно перевірила доводи захисника, належно з`ясувала обставини, які мають значення для вирішення питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачуваної ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2019 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинувачуваній ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: