ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2991/19 Справа № 175/3125/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
потерпілого ОСОБА_14
представника потерпілого ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000334 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_16 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2019 року, якою обвинувальний акт відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2019 року, обвинувальний акт відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт взагалі не містить відомостей щодо переліку конкретних тілесних ушкоджень, спричинених кожному з потерпілих, що є суттєвим недоліком обвинувального акту, оскільки впливає на з`ясування суті і обсягу обвинувачення ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити обвинувальний акт на новий розгляд в суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що кримінальне процесуальне законодавство не вимагає в обвинувальному акті конкретизувати фактичні обставини кримінального правопорушення, а лише наполягає на їх викладі, в також вказує на відповідну оцінку прокурора як сторони обвинувачення «фактичних обставин кримінального правопорушення», саме за такою схемою, у точному дотриманні норми Закону викладено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000334.
Так, обвинувальний акт містить інформацію та посилання на висновки судово-медичних експертиз № 1052е та № 1053е від 05.04.2019 року за результатами яких зазначено, що тілесні ушкодження, спричинені потерпілим ОСОБА_14 і ОСОБА_21 , відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Також в обвинувальному акті міститься інформація про нанесені потерпілим тілесні ушкодження та їх локалізація.
На думку прокурора сформульований висновок колегії Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області не є підставою повернення обвинувального акту, оскільки суд першої інстанції не вправі надавати юридичну оцінку зібраним по кримінальному провадженню доказам, процесуальним документам через те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України питання змісту обвинувачення та його повноти, допустимості доказів, допустимості процесуальних документів є предметом судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор, потерпілий та представник потерпілого підтримали апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просили її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Обвинувачені та їх захисники заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального кодексу, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до пункту 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документі наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.
Аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги підставу, з якої обвинувальний акт був повернутий прокурору, колегія суддів вважає, що відповідні висновки суду не мають належного обґрунтування.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Вказаним вимогам кримінального процесуального закону ухвала суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам закону, суд в ухвалі вказав на те, що обвинувальний акт взагалі не містить відомостей щодо переліку конкретних тілесних ушкоджень, спричинених кожному з потерпілих, що є суттєвим недоліком обвинувального акту, оскільки впливає на з`ясування суті і обсягу обвинувачення.
Дослідивши обвинувальний акт та перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що стороною обвинувачення викладено фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та сформульовано обвинувачення в такій редакції, яка на його думку, є належною та відповідною положенням закону України про кримінальну відповідальність.
Висновки суду на даній стадії судового провадження про те, що обвинувачення не сформульоване належним чином, не можуть бути самодостатньою підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Важливим є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання обвинувачення - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Як вбачається із змісту обвинувального акту від 02.08.2019 року вищевказані вимоги дотримані при його складанні.
Так, зокрема обвинувальний акт містить інформацію та посилання на висновки судово-медичних експертиз № 1052е та № 1053е від 05.04.2019 року за результатами яких зазначено, що тілесні ушкодження, спричинені потерпілим ОСОБА_14 і ОСОБА_21 , відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Також в обвинувальному акті міститься інформація про нанесені потерпілим тілесні ушкодження та їх локалізація.
Також, у випадку ухвалення вироку, за змістом ч. 3 ст. 374 КПК України суд самостійно формулює обвинувачення, яке визнає доведеним або зазначає обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, суд повинен вирішити ухвалюючи вирок.
Апеляційний суд вважає, що якщо в ході судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального провадження або не знайдуть підтвердження фактичні обставини, які прокурор вважав доведеними, якщо не знайде підтвердження кваліфікуюча ознака складу злочину в якому обвинувачується особа, прокурор вправі змінити обвинувачення відповідно до ст. 338 КПК України, в протилежному випадку, якщо суд дійде висновку про відсутність складу, події злочину або про недоведеність вини обвинуваченого в тому обвинуваченні, яке висуває сторона обвинувачення, то КПК України передбачає процесуальні рішення, які приймаються в таких випадках.
На підстав вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення цього Кодексу, які перешкоджали або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України, застосовує загальні засади кримінального провадження, а саме вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону не можуть бути усунені під час апеляційного провадження.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направлення обвинувального акту до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.
Крім того, при апеляційному розгляді прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на 60 діб.
Колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дотримуючись вимог ч.1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України, апеляційний суд вважає, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а саме те що обвинувачені можуть переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки вже мають по декілька судимостей і розуміють невідворотність відбуття покарання за вчинений злочин у разі доведення вини кожного учасника кримінального правопорушення; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки під час досудового розслідування не встановлено місцезнаходження більшості речей та цінностей потерпілих, якими заволоділи обвинувачені; незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки в матеріалах кримінального провадження маються заяви та свідчення потерпілих про побоювання за своє життя та аналогічні за змістом повідомлення потерпілого під час проведення підготовчого судового засідання; а також вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки останні не мають сталого заробітку, міцних соціальних зв`язків, офіційного джерела доходів, а вчинення кримінальних правопорушень є основним способом збагачення.
Всі зазначені обставини свідчать про наявність перелічених вище ризиків і вказують про неможливість застосування до усіх чотирьох обвинувачених альтернативного запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 331, 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_16 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2019 року, якою обвинувальний акт відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_16 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до дня проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 50 днів, тобто до 02 грудня 2019 року.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4