Справа № 350/1282/19
Провадження № 11-кп/4808/459/19
Категорія ст. 185 ч.1КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000204 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2019 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , інваліда третьої групи, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Рожнятівського районного суду від 29.05.2019 року за ст. 122 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок Рожнятівського районного суду від 01.10.2019 року незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції розглянувши кримінальне провадження в порядку ст. 349 ч.3 КПК України, допустив грубе порушення права обвинуваченого на захист, оскільки його підзахисний ОСОБА_8 є особою з певними фізичними вадами та внаслідок захворювання визнаний інвалідом ІІІ групи з дитинства, з даного приводу судом не було витребувано жодних підтверджуючих документів.

Просить вирок Рожнятівського районного суду від 01 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Рожнятівського районного суду від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рожнятівського районного суду від 29 травня 2019 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком один рік п`ятнадцять днів.

До вступу вироку в законну силу обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Івано Франківська установа виконання покарання » (№12), взято його під варту в залі суду, а строк відбуття покарання вказано обчислювати з моменту фактичного його затримання 01.10.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 628 грн. 04 коп. за проведену товарознавчу експертизу.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 таємно викрав чуже майно (крадіжка), за наступних обставин.

12 червня 2019 року о 22 год. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в альтанці біля приміщення магазину «У перекопі», що на вул. Гагаріна ЗБ, в с. Нижній Струтинь Рожнятівського району, побачивши на столі вживаний мобільний телефон «ERGO» моделі «V 570 BIG BEN» Dual Sim black, який знаходився без нагляду,таємно викрав даний мобільний телефон вартістю 1200 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суду першої інстанції.

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіряючи вирок в межах поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 409 КПК України встановлено, що однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, якими за змістом ст.412 ч.1 КПК України є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 зазначили, що судом першої інстанції було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки розгляд справи в суді проводився без захисника, хоча він бажав, щоб його інтереси захищав професійний захисник, так як через юридичну необізнаність не міг самостійно здійснювати захист.

Згідно із ст. 63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Забезпечення обвинуваченому права на захист є однією з основних засад судочинства в України (п. 5 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи долученні захисником ОСОБА_11 до матеріалів кримінального провадження письмові документи, а саме виписки з історії хвороби стаціонарного хворого та лист з Рожнятівської ЦРЛ про те, що ОСОБА_8 звертався за медичною допомогою до лікаря психіатра, колегія суддів вважає, що обвинувачений не може бути обмежений у праві на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні письмові заяви обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він погоджується на розгляд даного кримінального провадження в порядку вимог ст. 349 ч.3 КПК України та відмовляється від захисника.

З огляду на положення статті 7 КПК України кримінальне провадження за формою і змістом повинно відповідати його загальним засадам, в тому числі такому, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 3 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає зокрема, у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права передбачені цим Кодексом. А суд зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.

За правилами п. 2 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення.

Незабезпечення обвинуваченому можливості особисто обстоювати свої інтереси у кримінальному провадженні всіма допустимими засобами і способами або обмеження його можливості скористатися правовою допомогою захисника є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування вироку чи ухвали.

Крім цього, згідно з ст. 349 ч. 3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, прийняття рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються є правом суду першої інстанції, яке може бути використане судом на власний розсуд у разі переконання, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються.

Виходячи зі змісту ст.349 ч.3 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Так, відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції повинен не тільки переконатись в тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також і роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виконуючи вищевказану вимогу кримінального процесуального закону, суд першої інстанції повинен конкретизувати кожну із обставин вказаних в обвинуваченні, яка має значення для правильного розгляду кримінального провадження по суті і стосовно якої він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані не були і суд не конкретизував обставини, стосовно яких він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів і стосовно яких учасники судового провадження позбавлені права оскарження в апеляційному порядку.

Як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, всупереч вимог ст. 349 ч.3 КПК України судом першої інстанції було порушено процедуру та порядок розгляду кримінального провадження.

В мотивувальній частині вироку (а.с. 38-40) судом було зазначено, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю та підтвердив всі обставини наведені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.

Проте під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що фактично не визнає своєї вини, оскільки все було не зовсім так, як зазначено у вироку. Тобто, дана обставина свідчить про те, що обвинувачений належним чином не зрозумів зміст вимог ст. 349 ч.3 КПК України.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при відсутності належного встановлення фактичних обставин кримінального провадження прийшов до передчасних висновків про можливість розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в порядку ст. 349 ч.3 КПК України.

Сукупність вищевказаних порушень, допущених судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження є істотними, оскільки такі порушення, безперечно, ставлять під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому встановлені обставини під час апеляційного розгляду підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Щодо запобіжного заходу, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу обрано у вигляді тримання під вартою.

Скасовуючи вирок суду з зазначених вище обставин, колегія суддів, відповідно до вимог ст.178 КПК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків можливе при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому слід обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405,407,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.1 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 цілодобовий домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти такі обов`язки, визначені ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з усіма свідками по даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії запобіжного заходу до 23.01.2020 року включно.

З-під варти ОСОБА_8 звільнити в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5