справа №619/3786/18
провадження №1-кс/619/1943/19
04 жовтня 2019 року Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: слідчого судді - ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 21.03.2018 до Дергачівського ВП надійшла заява ОСОБА_4 про шахрайські дії 16.03.2017 з боку невстановлених осіб, внаслідок чого було порушено її майнові права, а саме щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з договором купівлі-продажу від 10.07.2014 року, посвідчений нотаріусом ОСОБА_5 , буд. АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_6 (який відбував покарання в Роменській виправній колонії №56), від імені якого на підставі довіреності від 24.09.2012 року, діяла ОСОБА_4 .
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №905-с від 11.05.2016 року, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 причина смерті отруєння алкоголем.
Згідно з заявою від 02.11.2016 року, посвідченою нотаріусом ОСОБА_7 і яку зареєстровано в нотаріальному реєстрі №2825, ОСОБА_4 звернулась про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.07.2019, земельна ділянка та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було придбані ОСОБА_8 , мешкає АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2017, посвідченого нотаріусом ОСОБА_9 .
Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що 10.07.2014 року нею було придбано будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності було оформлене на її співмешканця ОСОБА_6 . В 2015 році вона перестала жити разом зі ОСОБА_6 , а в травні 2016 року вона дізналась, що ОСОБА_6 помер в м. Харків. Після поховання останнього за свої кошти, ОСОБА_4 02.11.2016 подала заяву щодо прийняття спадщини ОСОБА_6 , яку зареєстровано в нотаріальному реєстрі №2825, та 04.11.2016 в спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу, номер реєстрації 59758027. Після цього до Дергачівського районного суду було подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, (факту її сумісного мешкання з ОСОБА_6 ). По вказаній справі в задоволенні заяви їй судом було відмовлено. Після цього вона повторно подала заяву до суду і дізналась, що 16.03.2017 будинок в АДРЕСА_1 , було продано ОСОБА_10 громадянці ОСОБА_8 , на підставі довіреності, виданої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , хоча на момент продажу ОСОБА_6 вже помер.
Таким чином, встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 з 10.07.2014 року був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого 16.03.2017 право власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_6 , було оформлене на інших осіб.
Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що будинок АДРЕСА_1 - є предметом кримінального правопорушення, який був одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення стосовно майна ОСОБА_6 , слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на житловий будинок.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, в якій просили клопотання розглядати у їх відсутність та без застосування технічних засобів.
Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України суд вважає за можливе слухати справу без фіксування технічними засобами.
Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторони обвинувачення, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Таким чином, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.
В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Частиною 4 ст.173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчий суддя вважає, що слідчий довів необхідність арешту тимчасового вилученого майна, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу та є достатні підстави вважати, що воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існують обґрунтовані підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження так як незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Керуючись ст.ст. 107, 131, 132, 170-173, 175, 309, 310, 395 КПК України слідчий суддя,
Накласти арешт на присадибну ділянку і житловий будинок, розташовані за адресою буд. АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на праві власності належить ОСОБА_8 (мешкає АДРЕСА_2 ), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.
Роз`яснити положення, які закріплені в ч.1 ст.174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1