Справа №359/3438/18
Провадження №1-кп/359/118/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000145, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2018 року, що надійшов до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Головурів Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, проживаючого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 , раніше неодноразово судимого: 29.01.2014 року апеляційним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі; вирок Бориспільського міськрайонного суду від 13.02.2013 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до штрафу - виконується самостійно; 10.11.2017 року Бориспільським міськрайонний судом Київської області за ч. 1 ст.289 КК України із застосуванням ст.75, ст.76 КК України до 3 років обмеження волі з випробуванням та іспитовим строком два роки,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_9 , будучи раніше судимим в 2017 році Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 289 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин: 30.12.2017 року близько 12 години ОСОБА_9 перебував в будинку АДРЕСА_2 , в якому проживав за згодою власника ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_9 з метою поліпшення свого матеріального становища, виник злочинний умисел спрямований на вчинення крадіжки речей з даного будинку.

В подальшому, 30.12.2017 року близько 12 години реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_9 , діючи умисно та з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи вільний доступ до будинку, побачив в приміщенні веранди 10 секційну радіаторну батарею, після чого скориставшись відсутністю сторонніх осіб погрузив дану батарею на будівельний візок, який стояв на подвір`ї та разом з викраденою батареєю зник з місця злочину розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні, ОСОБА_9 свою вину у скоєнні зазначеного злочину не визнав. При цьому суду показав, що він проживав у потерпілого ОСОБА_11 . Знає сусідів потерпілого ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які в даному провадження заявлені стороною обвинувачення в якості свідків. Після повернення із заробіток він прийшов до потерпілого забрати особисті речі:одяг, зарядні пристрої до телефонів, б/у телефон та машинку для стрижки. Двері будинку були відкриті. Зайшовши до будинку ОСОБА_11 побачив, що останній відсутній вдома та його особистих речей немає. В ході телефонної розмови потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що він поїхав і його не буде найближчим часом. ОСОБА_9 в свою чергу повідомив потерпілого в телефонному режимі, що забере одну з двох батарей, які стоять в нього у веранді та здасть, щоб таким чином відшкодувати завданий ним збиток, оскільки ним не повернута машинка для стрижки. Потерпілий не заперечував та надав дозвіл взяти батарею. Тітка обвинуваченого заявила в поліції про крадіжку, так як сусіди бачили, що він віз батарею. Працівникам поліції повідомляв, що батарею взяв, щоб відшкодувати свої потреби. Після того, як розпочався судовий розгляд він спілкувався з ОСОБА_11 , який просив відшкодувати завдану шкоду в розмірі 1000 гривень, а він в свою чергу не матиме претензій до нього. Вважав, що ОСОБА_11 написав заяву про вчинення кримінального правопорушення, щоб поліпшити своє матеріальне становище. Не визнав вину у вчиненні злочину, оскільки потерпілий ОСОБА_11 надав йому дозвіл здати батарею на металобрухт.

Після скасування іспитового строку судом в лютому 2019 року, ОСОБА_9 змінив свої покази, та зазначив, що повідомлені ним раніше обставини, частково були спрямовані на уникнення ним відповідальності. Зважаючи на зміну обстановки та неможливість виклику потерпілого ОСОБА_11 , просив розглянути справу на підставі наявних доказів сторони обвинувачення та захисту.

В судовому засіданні, де приймав участь ОСОБА_11 останній підтримав пред`явлене обвинувачення відносно ОСОБА_9 , та заперечував домовленості щодо продажу батареї в рахунок заборгованості по оплаті виконаної обвинуваченим роботи.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що потерпілий ОСОБА_11 є його сусідом, а обвинуваченого ОСОБА_9 знає з моменту вчинення ним крадіжки. 30.12.2017 року, точного часу не пам`ятає, він знаходився в себе на подвір`ї по АДРЕСА_2 та бачив, що незнайома людина на візку вивозить з подвір`я ОСОБА_11 чавунну батарею, яка була у використанні. Тож він запитав у ОСОБА_9 : «з якою метою і куди він везе батарею », але останній не реагував на його звернення. Враховуючи те, що в будинку сусіда пів року ніхто не проживає, тому вирішив прослідкувати за ОСОБА_9 , який привіз батарею до пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з іншим сусідом викликали поліцію. Про те, що ОСОБА_11 надавав дозвіл ОСОБА_9 на продаж його майна, свідку нічого не відомо. Тому він і телефонував потерпілому і в поліцію з цього приводу.
Вказані показання свідка суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані в ході безпосереднього допиту в суді за участю обвинуваченого та захисника. Цей доказ підтверджує винуватість обвинуваченого у вчиненні указаного кримінального правопорушення. Такі свідчення свідка ОСОБА_12 узгоджуються з позицією потерпілого ОСОБА_11 , який вказував також, що не давав дозвіл ОСОБА_9 на продаж його майна чавунної батареї. При цьому, невиплата заробітної плати чи невиконання інших договірних зобов`язань між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не є підставою для висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, зважаючи на те, що у відповідності до Конституції України, громадяни України, які іноземні громадяни, особи без громадянства повинні діяти в спосіб, що не заборонений законом. У випадку порушення законодавства України, передбачена відповідальність, в тому числі і кримінальна за вчинення злочинних дій.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини, визначені ст. 91 даного Кодексу, а саме, час, місце та спосіб вчинення злочину, оскільки свідок ОСОБА_12 , як встановлено судом, був очевидцем подій, що мали місце 30.12.2017 року.

Також, у судовому засіданні прокурором були заявлені клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_13 та повторного допиту потерпілого ОСОБА_11 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч.4 ст.371 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, з урахуванням положень ст.22, 26 КПК України, - задоволено. Подальший виклик указаних осіб судом припинено.

Судом також досліджені інші зібрані органом досудового розслідування. Доказів захисту в суді не подано.

Зважаючи на викладене вище, крім показань свідка та позиції потерпілого, вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, підтверджується також наступними доказами:

протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення) від 30.12.2017 року, відповідно до якого слідчий другого відділення слідчого відділу Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_14 прийняв усну заяву ОСОБА_11 про вчинення злочину. Обставини події:30.12.2017 року, близько 12 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 невстановлена досудовим розслідуванням особа діючи умисно, таємно з корисливих мотивів, викрала майно належне ОСОБА_11 , яким в подальшому розпорядилась на власний розсуд (а.с.164-165 том 1);

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.01.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_12 з осіб зображених на фотознімках заявив, що на фото під номером №1, знаходиться особа, яка 30.12.2017 року в АДРЕСА_2 , викрала радіаторну батарею (а.с.161-163 том 1), згідно довідки до протоколу особою, яку впізнали був ОСОБА_9 ;

висновком експерта №12-4/819 від 24.04.2018 року, з якого вбачається, що ринкова вартість бувшої у використанні 10 секційної радіаторної батареї, станом на 30.12.2017 року могла становити 450,00 гривень (а.с.167-169 том 1);

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.01.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_13 з осіб зображених на фотознімках заявив, що на фотознімку №1, знаходиться особа котра 30.12.2017 року в с. Вороньків до пункту метало прийому принесла радіаторну батарею, згідно довідки до протоколу особою, яку впізнали був ОСОБА_9 (а.с.170-172 том 1);

- протоколом огляду від 09.02.2018 року, за яким в присутності двох понятих в ході цієї слідчої дії було встановлено: об`єктом огляду являється радіаторна теплова батарея білого кольору, яка складається з 10 секцій. 5-та секція з лівої сторони має пошкодження у вигляді ржавчини. Кожна секція батареї до верху та низу має звуження у формі трикутника. Секції батареї з верхньої та нижньої сторони з`єднані між собою круглими перетинками. З правої сторони батареї з боку є два механічні пошкодження у вигляді отворів (а.с.173 том 1);

- заявою ОСОБА_13 про надання дозволу працівникам поліції проникнути з метою проведення слідчих дій, а саме огляду території «Вторчермет», що знаходиться за адресою:с. Вороньків, вул. Леніна,1 відділення прийому вторсировини (а.с.174 том 1);

- протоколом огляду місця події від 30.12.2017 року з ілюстративною таблицею до даного протоколу. В ході цієї слідчої дії було проведено огляд за адресою: АДРЕСА_3 . Об`єктом огляду являється територія огороджена парканом. Вхід до якої здійснюється через металеві ворота, які на момент огляду відкриті. При вході ліворуч під парканом знаходяться металеві речі, праворуч знаходиться накриття та металевий вагончик зеленого кольору. Біля накриття знаходиться візок, на якому лежить батарея білого кольору з 10-ти секцій. На даній території перебуває ОСОБА_15 , який на запитання слідчого звідки тут знаходиться дана батарея повідомив, що він її привіз. Вході огляду місця події вилучено батарею білого кольору з 10-ти секцій (а.с.175-179);

- заявою ОСОБА_11 про надання дозволу працівникам поліції провести огляд домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.180 том 1);

- протоколом огляду місця події від 18.01.2018 року за яким в присутності двох понятих в ході цієї слідчої дії було проведено огляд за адресою: АДРЕСА_2 . Об`єктом огляду являється будинок вхід до якого здійснюється через дерев`яні двері, які на момент огляду відкриті. На дверях пошкоджень не виявлено. При вході має місце кімната ліворуч, в якій при вході знаходиться стіл, на якому лежить картонна коробка з написом «Едем». Обперта об стіл мається металева батарея з 10-ти секцій, білого кольору. З даної кімнати мається вхід ще до однієї кімнати обстановка в якій не порушена. Прямо мається вхід до великої кімнати обстановка в якій не порушена. З картонної коробки з написом «Едем» виявлено і вилучено сліди папілярних ліній перекопійовані на два відрізки типу скотч та поміщено до паперового конверту з підписами всіх учасників слідчої дії (а.с.181-186 том 1).

Так, дійсно, факт перебування обвинуваченого ОСОБА_9 30.12.2017 року, приблизно о 12 год. 00 хв., в приміщенні веранди будинку АДРЕСА_2 , суд вважає доведеним належними, допустимими і достовірними доказами, якими визнає показання з цього приводу свідка ОСОБА_12 та самого обвинуваченого, який не оспорював цього факту.

Під час дослідження протоколу пред`явлення особи для впізнання свідок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ідентифікували зафіксовані у виді фото таблиць обвинуваченого ОСОБА_9 , як особи яка вчинила викрадення чавунної радіаторної батареї з приміщення, де проживав потерпілий ОСОБА_11 .

Отже, за результатами дослідження протоколу огляду місця події від 30.12.2017 року, знайшов своє документальне підтвердження тому, що ОСОБА_9 вчинив всі дії, які він вважав за необхідне для здійснення крадіжки чавунної батареї з 10-ти секцій із будинку потерпілого ОСОБА_11 . Саме ця річ в день події була фактично виявлена за участю понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , за участю свідка ОСОБА_13 , що й було посвідчено їх підписами, зауважень до протоколу вони. Та інші учасники слідчої дії, не мали.

Огляди місця події проведено з дотриманням вимог ст. 237 КПК України.

При цьому, відсутні підстави для висновків про недотримання вимог ст. 233, 234, 237 КПК України, оскільки відповідно до протоколів огляду місця події здійснювалися огляди місцевості, де був вчинений злочин. Відповідно ж до ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості.

Обставини, регламентовані ч. 2 ст. 237 КПК України, у даній справі не встановлені. Як наслідок, передумов для застосування положень ст. 233, 234 того ж Кодексу після огляду у сторони обвинувачення не виникло. Тотожну позицію з даного питання висловив і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в постанові від 01.02.2018 у справі № 752/17016/16-к.

У ході таких слідчих дій (оглядів місцевості) порушень вимог ст.87 КПК України не встановлено.

Огляди проведено з дотриманням норм КПК України, а тому відсутні підстави вважати дані докази недопустимими.

Оголошені вище судом протоколи слідчих дій, що покладені в основу вироку, відповідають вимогам Кодексу в частині питання їх оформлення. Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст.84 КПК України, підтверджуються обставини, регламентовані ст.91 КПК України.

Таким чином, зазначені вище письмові докази (документи) підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші істотні обставини вчинення злочину, а також наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

З цього приводу, позицію ОСОБА_9 щодо добровільної згоди ОСОБА_11 на продаж належної йому чавунної батареї, суд розцінює критично, оскільки доказів цьому під час судового розгляду не здобуто, а перевірити іншим шляхом, зважаючи на позицію сторін, дану обставину не можливо зважаючи на вичерпаність процесуальних прав на це суду.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Надані обвинуваченим в судовому засіданні покази про те, що він злочин не вчиняв, а забрав викрадену річ з дозволу власника, суд розцінює критично, як неправдиві, направлені на спробу уникнути ним відповідальності за вчинене.

Крім того, суд критично оцінює зазначені покази обвинуваченого, оскільки вони суперечать наданим раніше поясненням працівникам поліції.

Суд вважає встановленим, що потерпілий ОСОБА_11 самостійно звернувся до Бориспільського відділу поліції та написав заяву про вчинення злочину, тому твердження обвинуваченого ОСОБА_9 щодо надання дозволу на здачу десяти секційної радіаторної батареї до металобрухту не відповідає дійсності та не знайшло свого підтвердження.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо відсутності його вини у крадіжці, що сталася 30.12.2017 року, суд вважає безпідставними та такими, що повністю спростовуються дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Таким чином, оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідка запропонованого стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, висновки експертиз, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Таку кваліфікацію дій ОСОБА_9 суд вважає правильною.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні, ОСОБА_9 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим у відсутності інших осіб. За цією ознакою воно є таємним та визначається як крадіжка. ОСОБА_9 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.

Тому суд вважає, що ОСОБА_9 повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України, а саме за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкцій визначених ч. 1 ст. 185 КК України.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_9 вчинив умисний злочин середньої тяжкості.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обтяжуючою покарання обставиною щодо ОСОБА_9 суд визнає повторність злочину, що передбачено п.1 ч.1 ст. 67 КК України, оскільки він вчинив умисний злочин, маючи непогашену судимість за умисний злочин, який не впливає на кваліфікацію його дій.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, серед іншого і за вчинення аналогічного злочину проти власності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, має загальну середню освіту, тимчасово не працевлаштований, проживав разом з дружиною та донькою. Згідно поданих до суду матеріалів викрадене майно повернуто потерпілому.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, визначеного санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, що становить один рік.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2017 року ОСОБА_9 засуджений за ч.1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. У відповідності до ст.76 КК України на засудженого судом покладено обов`язки.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного Київської області від 14.02.2019 року скасовано ОСОБА_9 , засудженого вироком Бориспільського міськрайонного суду київської області від 10.11.2017 року за ч. 1 ст. 289 КК України до трьох років обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України встановленням іспитового строку терміном на два роки та покладенням відповідних обов`язків, - визначений іспитовий строк та направлено для відбування призначеного покарання у виді трьох років обмеження волі за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2017 року за ч. 1 ст. 289 КК України.

За змістом ч.3 ст.78 КК України, у разі скоєння засудженим протягом іспитового строку нового злочину вказане розцінюється як порушення умов застосування ст.75 КК України, а тому суд у такому випадку призначає покарання за правилами, передбаченими у ст.ст.71, 72 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.72 КК України визначений строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення. Так, при переведенні на більш суворий вид покарання, з розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі, строк невідбутого ОСОБА_9 покарання за вироком суду від 10.11.2017 року за ч.1 ст. 289 КК України становить один рік та шість місяців позбавлення волі (36 місяців : на 2 = 18 місяців, що становить один рік та шість місяців).

Тому, на підставі ч.1 ст. 71 КК України слід частково приєднати невідбуту ОСОБА_9 частину покарання за попереднім вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2017 року, та визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 7 (сім) місяців.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_9 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, а також у зв`язку з тим, що ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 вже застосовувалась і новий злочин вчинено під час дії іспитового строку.

Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчинених злочинів та його особу.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є достатньою для виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, враховуючи, тяжкість злочинів та дані про особу обвинуваченого.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Крім того, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на проведення експертизи у розмірі 143 грн. 00 коп.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжні заходи не обирались, підстав для їх обрання судом не встановлено. При цьому суд враховує, що ОСОБА_9 відбуває покарання за вироком суду, відносно якого скасовано іспитовий строк згідно ухвали суду від 14.02.2019 року, а 04.04.2019 року останнього було затримано для відбування відповідного покарання. З цього приводу, строк відбування за попереднім вироком підлягає врахуванні при відрахуванні строку відбуття покарання при остаточному визначенні кримінального покарання в порядку ст. 71 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 126, 318, 322, 342-352, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-67, 71, 72, ч. 1 ст. 185 КК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_9 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 та ст. 72 КК України, остаточно за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2017 року за ч.1 ст. 289 КК України у виді трьох років обмеження волі, остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 7 (сім) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховувати з моменту проголошення вироку 21.06.2019 року.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_9 термін відбування ним покарання за попереднім вироком та утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор», починаючи з моменту його затримання з 04.04.2019 року по 21.06.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави України (р/р 0004, одержувач: Бориспільське УДКСУ /м. Бориспіль/21081100, , МФО 821018, назва: адміністративні штрафи та інші санкції), - 143 (сто сорок три) грн. 00 коп. витрат на залучення експерта.

Речові докази в кримінальному провадженні після набрання вироком суду законної сили:десяти секційну радіаторну батарею білого кольору, - залишити в користуванні потерпілого ОСОБА_11 .

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1