Ухвала
Іменем України

13 червня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року у кримінальній справі

стосовноОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ст. 272 ч. 2 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Касаційні скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Проханням прокурора до суду касаційної інстанції є скасування вказаних судових рішень із направленням матеріалів справи на новий судовий розгляд. Прохання обґрунтовано істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону у зв`язку з розглядом справи за відсутності підсудного та неправильним застосуванням кримінального закону, а саме положень ст. 49 КК України, оскільки суд, звільняючи від відповідальності не мав жодних достовірних та актуальних на час розгляду справи даних про стан здоровя підсудного та можливого переривання строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності. Крім того, вказав на порушення процесуального закону, оскільки суд першої інстанції під час судового розгляду мав переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, містить склад злочину та особа винна в його вчиненні. Крім того, зазначено про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 377 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК України 1960 року).

У касаційних скаргах потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 порушено перед касаційним судом питання про скасування постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року у кримінальній справі стосовно ОСОБА_16 із направленням матеріалів справи на новий судовий розгляд.
Касаційні скарги потерпілих за обґрунтуванням цього прохання до касаційного суду між собою та з касаційною скаргою прокурора не є ідентичними, але за суттю правових питань є аналогічними, розкритими касаційним судом вище.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень
2.1 Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року ОСОБА_16 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 272 ч. 2 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу стосовно нього закрито.

2.2 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року апеляції прокурора, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_6 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_10 , ОСОБА_28 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_15 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 залишено без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_16 без зміни.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції підтримав касаційні скарги прокурора та потерпілих, просив судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали повністю касаційні скарги та вважають, що суд мав постановити обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_16 , тому просять скасувати судові рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності. Захисник заперечив доводам касаційних скарг прокурора та потерпілих.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 49. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності
Частина 1. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину.
Частина 2. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду.
Частина 3. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.
5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційних скаргах, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, встановлених КПК України 1960 року, розгляд справи судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки дотримання судами вимог кримінального та кримінально-процесуального законів при звільненні ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

5.2 Щодо неправильного застосування кримінального закону та порушень вимог кримінально-процесуального закону
5.2.1 Доводи у касаційних скаргах щодо незаконного звільнення ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності із допущенням неправильного застосування при цьому вимог кримінального закону Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг [4.1.1].
Так, злочин, у якому обвинувачувався ОСОБА_16 , передбачений ч.2 ст. 272 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.
Законом України про кримінальну відповідальність встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.
За фактичними обставинами цієї кримінальної справи встановлено, що злочин вчинено ОСОБА_16 13 жовтня 2007 року, тобто станом на день ухвалення оскаржуваної постанови суду першої інстанції від 20 квітня 2018 року закінчилися строки давності у цій справі стосовно ОСОБА_16 , матеріалами кримінальної справи не підтверджено, що перебіг давності зупинявся або переривався, тому суд мав правові підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Застосування вказаних положень кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності для суду є обов`язковими.
Тобто положення ст. 49 КК України носять імперативний характер та в разі встановлення судом закінчення цього строку безпідставної відмови у звільненні від відповідальності процесуальним законом не передбачено, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду, наполягаючи на завершенні розгляду предявленого обвинувачення винній особі в загальному порядку.

Отже, неправильного застосування кримінального закону Судом не встановлено.

5.2.2 Касаційні скарги містять також посилання на допущення судом істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, що полягали у розгляді справи за відсутності підсудного, з якими суд не погоджується, виходячи з такого.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що підсудний ОСОБА_16 брав участь у судовому розгляді кримінальної справи до моменту проведення судових дебатів, в межах якої йому було пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст. 272 КК України.
24 липня 2013 року в судовому засіданні прокурором було предявлено остаточне обвинувачення (із уточненнями та змінами) ОСОБА_16 за ч.2 ст. 272 КК України.

29 жовтня 2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя у зв`язку з тяжкою хворобою і перебуванням на стаціонарному лікуванні підсудного ОСОБА_16 винесено постанову, якою із кримінальної справи № 1/332/15/2013 виділено матеріали кримінальної справи стосовно ОСОБА_16 , обвинуваченого за ч.2 ст. 272 КК України. Виділеній кримінальній справі привласнено номер ЕУ № 332/5602/13-к, провадження № 1/332/74/13, та цю ж кримінальну справу судом зупинено.

В березні 2018 року від захисника надійшло клопотання про звільнення підсудного ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому провадження у справі було відновлено судом, повідомлено всіх учасників судового розгляду про надходження клопотання та про відновлення провадження в справі, а також про час і місце судового розгляду.

До вказаного клопотання адвоката було додано заяву ОСОБА_16 про те, що він підтримує це клопотання, просить його задовольнити, закрити кримінальну справу на підставі ст. 49 КК України і звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та просить розглянути клопотання без його участі через важкий стан здоров`я, додавши відповідний експертний медичний висновок щодо неможливості його участі в судовому засіданні.
Суд, розглянувши клопотання за участю адвоката, отримавши згоду підсудного ОСОБА_16 на застосування до нього положень ст. 49 КК України, врахувавши висновок експерта від 07 лютого 2018 року № 2/3 щодо неможливості ОСОБА_16 брати участь у судовому засіданні через важкий стан здоров`я, а також взявши до уваги той факт, що підсудний брав участь в судовому розгляді справи до її виділення в окреме провадження, правильно встановив наявність процесуально-правових підстав для застосування положень кримінального закону щодо звільнення від кримінальної відповідальності, діючи із дотриманням вимог процесуального закону.
За наведених обставин, особиста відсутність під час розгляду клопотання ОСОБА_16 , який надав суду свою беззаперечну згоду на застосування до нього положень ст. 49 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, не свідчить про істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року.

Таким чином, доводи касаційних скарг про неправильне застосування судами кримінального закону та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону є необґрунтованими, підстав для їх задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень Суд не вбачає.

Керуючись статтями 394396, 398, 400-2 КПК України 1960 року, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року у кримінальній справі стосовно ОСОБА_16 залишити без зміни.
Ухвала Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3