Справа № 740/4333/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/327/19
Категорія - ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001170, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 січня 2019 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армавір Краснодарського краю, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 серпня 2011 року Апеляційним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;

- 30 серпня 2012 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.78, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 12 червня 2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році», згідно ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2014 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 січня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його затримання, а саме з 29 серпня 2018 року.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 29 серпня 2018 року по 10 січня 2019 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 1104 (одну тисячу сто чотири) грн. 84 коп. витрат на залучення експертів.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 12 липня 2015 року близько 17-00 год. ОСОБА_8 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливим мотивом, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки у подальшому через незамкнені двері проник до кв. АДРЕСА_3 , з якої повторно здійснив таємне викрадення телевізора марки «SUPRA», модель STV-LC3277WL, вартістю 3100 грн., цифрового ефірного ТВ-ресивера марки «Trimax TR2012-HD», вартістю 496 грн. 20 коп., належних потерпілій ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_8 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном. Потерпілій ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 3596 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення та призначити більше м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши положення ст. 75 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що не заперечує викрадення речей, які належать потерпілій, проте наполягає на тому, що до оселі проник вільно, безперешкодно, оскільки двері були відкриті. Умисел на викрадення речей виник безпосередньо в будинку, в який повернувся щоб забрати свою одежу. Таємниці з того, що повертається в будинок за одежею не робив, а був впевнений, що в будинку знаходиться ОСОБА_9 .

На думку апелянта, місцевий суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не в повній мірі врахував, що останній визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, відшкодував потерпілій завдану шкоду, а також не в повній мірі відобразив позицію потерпілої.

- потерпіла ОСОБА_9 просить змінити вирок щодо ОСОБА_8 та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши ст. 75 КК України. Вказує що суд при постановленні вироку не врахував її думку, висловлену в судовому засіданні щодо міри покарання. Вважає, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Просить врахувати, що заподіяна шкода відшкодована, а між сторонами відбулося примирення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу та скаргу потерпілої, думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг, мотивував свою позицію доказами, дослідженими в суді та просив вирок місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події, та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, оцінених та докладно наведених у вироку доказах.

Зокрема, вина ОСОБА_8 підтверджується показаннями:

- самого обвинуваченого, який фактично визнав свою вину у викраденні телевізора та ефірного ТВ-ресивера, та пояснив, що коли прийшов додому до потерпілої, то в середині будинку нікого не було, двері були відкриті, хоча думав, що всередині буде ОСОБА_9 . Під час перебування у будинку викрав телевізор.

- потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що 12 липня 2015 року вона була на роботі, а її чоловік відпочивав вдома з двома знайомими, серед яких був ОСОБА_8 . Вхід до подвір`я, оскільки це приватний будинок, розпочинається з хвіртки, яка на ключ не зачиняється, а далі слідують вхідні двері будинку, які потерпіла завжди зачинає на ключ. Після повернення з роботи виявила вхідні двері відкритими та побачила що зник телевізор і ресивер. Зі слів чоловіка знає, що всі вийшли з будинку проводжати останнього на вокзал, а двері до будинку були відкриті. Зі слів ОСОБА_11 дізналась, що обвинувачений повертався до неї додому щоб забрати свої речі, які залишив під час відпочинку з її чоловіком. Двері до будинку та замок після викрадення телевізору не пошкоджені. Претензій до обвинуваченого не має, шкода їй відшкодована. Просить обвинуваченого суворо не карати.

- свідка ОСОБА_12 , який повідомив суду першої інстанції, що проживає однією сім`єю із потерпілою ОСОБА_9 , ОСОБА_8 є його знайомим. Він 12 липня 2015 року відпочивав вдома у будинку по АДРЕСА_4 , зокрема, разом із обвинуваченим та гр.Білоусом, після чого всі поїхали проводжати його на вокзал. ОСОБА_9 була на роботі. Не пам`ятає, чи закривав двері до будинку. ОСОБА_8 не повідомляв йому, що забув у будинку свої речі. До цього ОСОБА_8 був у нього вдома. Шкода відшкодована.

- свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що ОСОБА_11 мав намір повернутися в дім ОСОБА_12 аби забрати свій реглан. При цьому вказав, що йому ОСОБА_11 не пропонував разом поїхати за речами в будинок де відпочивали. Свідок стверджує, що коли їхали на вокзал ОСОБА_8 розмовляв із ОСОБА_12 з приводу щоб забрати куртку вдома у ОСОБА_12 , ключі повинні були дати чи ОСОБА_12 чи ОСОБА_9

- свідка ОСОБА_14 , який придбав у незнайомого чоловіка телевізор, при цьому останній повідомив, що телевізор не крадений.

Встановлені судом обставин, щодо винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, крім вищезазначених показань, також підтверджується даними, що містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 12 липня 2015 року, в ході якого було встановлено відсутність телевізора та тюнера.

- висновку експерта №682 від 29 липня 2015 року, відповідно до якого середня ринкова вартість цифрового ефірного ТВ-ресивера Trimax TR2012-HD станом на 12 липня 2015 року становить 496 грн. 20 коп.

Твердження обвинуваченого про те, що він думав, що в середині будинку буде ОСОБА_9 , а вхідні двері були відкриті і сам намір щодо викрадення речей виник під час перебування у будинку, не заслуговують на увагу, оскільки вони в повному обсязі спростовуються показаннями потерпілої, свідків та доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, з показань самого обвинуваченого слідує, що він достеменно знав про відсутність в будинку ОСОБА_12 , оскільки проводжав його на вокзал. Факт відсутності вдома, а саме від`їзд ОСОБА_12 підтверджує свідок ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_16 .

Щодо припущення перебування вдома потерпілої ОСОБА_9 , то на думку колегії суддів, таке твердження є метою уникнення відповідальності за реальні свої дії. Оскільки свідок ОСОБА_12 , попереджений про кримінальну відповідальність в судовому засіданні, повідомив, що повідомляв обвинуваченого про перебування його дружини (потерпілої ОСОБА_16 ) на роботі. Цей факт слідує і з показань свідка ОСОБА_15 , який вказав, що ключі повинні були дати чи ОСОБА_12 чи ОСОБА_9 .. Тобто виходячи із цих всіх показань слідує, що обвинувачений навпаки був впевнений у відсутності власників будинку.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 та самого обвинуваченого що двері будинку в той день були не замкнені, жодним чином не впливають на кваліфікуючу ознаку «проникнення». І цьому доводу судом першої інстанції була надана вичерпна відповідь, з якою цілком погоджується колегія суддів.

Так, проникнення як кваліфікуюча ознака крадіжки передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення крадіжки. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Згідно показань в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 , як законні володільці кв. АДРЕСА_3 , не давали згоди ОСОБА_8 на входження до їх будинку за їх відсутності, останні зазначили про відсутність повідомлень ОСОБА_8 про залишення у їх будинку речей останнього. Свідок ОСОБА_12 заперечував щодо розмови із ОСОБА_8 щодо повернення куртки із його будинку, що прямо підтверджує наявність у обвинуваченого умислу на заволодіння чужим майном, який виник у нього до потрапляння до будинку потерпілої і підтверджує правильність кваліфікації його дій судом.

При цьому колегія суддів в частині показань свідка ОСОБА_13 щодо наявності розмови ОСОБА_8 із ОСОБА_12 з приводу повернення куртки із будинку ОСОБА_12 визнає їх такими, що дані з метою пом`якшити відповідальність ОСОБА_11 , які є товаришами та разом проводять своє дозвілля, і при цьому ці показання не знайшли свого підтвердження іншими доказам по справі. Більше того, ніхто з осіб (а це сам обвинувачений та свідок ОСОБА_15 ), які вказували про забуті ОСОБА_11 речі в будинку потерпілої, не зміг чітко вказати, що то були за речі, а тому дану версію апеляційний суд розцінює як захисну.

Отже, висновок суду, що ОСОБА_8 потрапив у житло потерпілої ОСОБА_9 , до якого режим доступу обмежений, незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно останньої, при цьому за відсутності будь-яких правомочностей щодо входження до будинку, за відсутності законних володільців будинку, ОСОБА_8 усвідомлював протиправність такого потрапляння до будинку є вірними та такими, що обґрунтовані доказами.

Посилання обвинуваченого, що умисел на крадіжку виник безпосередньо в будинку потерпілої, коли прийшов забрати свої речі, а тому його дії підлягаю перекваліфікації, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака - проникнення, не знайшли свого підтвердження і в ході апеляційного розгляду з огляду на викладене вище.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні та виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, які обґрунтовані доказами, та підставно дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, саме за кваліфікуючими ознаками повторності злочину та проникнення в житло.

Судом, у відповідності до вимог ст. 10 КПК України, було створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке пов`язане із незаконним посяганням на приватну власність, вчинене протягом незначного часу після звільнення від відбування покарання, що свідчить про схильність обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, до вчинення кримінально-караних дій. Суд врахував дані про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, є працездатною особою, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, перебував у розшуку з 30 вересня 2015 року. Також судом врахована досудова доповідь Ніжинського МРВ з питань пробації від 26 жовтня 2018 року, згідно якої щодо обвинуваченого ОСОБА_8 визначені високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, виправлення останнього без позбавлення чи обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (а.с.27). Перебуваючи тривалий час в розшуку, обвинувачений знав про наявність відносно нього кримінального провадження, оскільки повідомлення про підозру було пред?явлене йому 19.08.2015 р., а затриманий він був через три роки переховування 29.08.2018 р. (а.с.112). Таке ухилення від слідства також характеризує обвинуваченого негативно і підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо виду й розміру покарання.

Також судом врахована обставина, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обтяжуючих обставин.

Що стосується твердження обвинуваченого та потерпілої про неврахування судом думки потерпілої яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, то вони є безпідставними. Судом цілком врахована думка потерпілої, проте вона не може бути відділена від інших даних щодо особи обвинуваченого, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а суд, призначаючи покарання, врахував усі обставини, які стосуються обставин скоєння злочину та даних про особу обвинуваченого. При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що ОСОБА_8 скоїв крадіжку майна у людей, з якими, з його ж власних слів, він підтримував дружні товариські стосунки, що свідчить про його моральне падіння, повне нехтування загальнолюдськими принципами співжиття, поняттями про дружбу, відсутність будь-яких моральних принципів і ці обставини підтверджують правильність призначеного обвинуваченому покарання, яке повинно бути тільки у виді реального позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, районним судом вірно та обґрунтовано враховано всі наведені вище дані про особу обвинуваченого та обставина, яка визнана такою, що пом`якшує покарання і була врахована при призначенні покарання, у даному конкретному випадку, враховуючи, що обвинувачений повторно вчинив злочин проти власності. Ці обставини не є такими, які б свідчили про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням. Дані про особу обвинуваченого та пом`якшуюча обставина не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і не можуть бути підставою для застосування положень ст. 75 КК України.

Судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, призначене у межах, наближених до мінімальних, передбачених законом за даний злочин..

Обставин, які б були безумовними підставами для скасування вироку, при апеляційному перегляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 січня 2019 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 тримання його під вартою, з 11 січня 2019 року по 21 травня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4