Дата документу 24.09.2019 Справа № 331/5127/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5127/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/866/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 і її захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , місця реєстрації не має, раніше неодноразово судиму, останні два рази 27.09.2016 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнена 03.03.2017 року у зв`язку з відбуттям покарання; 03.08.2017 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнена з випробувальним терміном 2 роки, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2017 звільнена від покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2016 році»,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді одного року позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обраховувати з моменту її фактичного затримання.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 20.08.2018 року в період часу з 16 години 58 хвилин до 17 години 48 хвилин ОСОБА_9 , будучи раніше судимою за скоєння корисливих злочинів, судимість за скоєння яких не знята та не погашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в приміщенні гіпермаркету «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 1-в, переконавшись в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць зазначеного гіпермаркету, діючи таємно, сховавши до своєї сумки, намагалась викрасти майно, що належить ТОВ «Епіцентр К», на загальну суму 278,12 грн., чим намагалася спричинити матеріальну шкоду ТОВ «Епіцентр К» на вказану суму, але не довела злочин до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки була зупинена працівником охорони гіпермаркету з викраденим товаром після проходження касової зони та в подальшому передана працівникам поліції.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи вирок суду в частині встановлених фактичних обставин справи та визнання ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Прокурор вважає, що судом не в повній мірі враховані дані щодо особи обвинуваченої, і інші обставини кримінального провадження, які враховуються при призначенні покарання (наявність на утриманні неповнолітніх дітей, прагнення працевлаштування, відсутність претензій з боку потерпілого, визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину). В апеляційній скарзі прокурор просить звільнити обвинувачену від відбуття покарання з випробуванням на 1 рік.

В апеляційних скаргах, обвинувачена ОСОБА_9 і її захисник наводять аналогічні доводи тим, які зазначені в апеляційній скарзі прокурора.
На підставі викладеного обвинувачена і захисник просять не змінюючи вид і розмір призначеного покарання змінити вирок і на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила змінити вирок і звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням; захисника обвинуваченої, який підтримав свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої її захисника та прокурора задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду відповідає зазначеним вимогам.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку в апеляціях не оскаржуються.

Належним чином оцінивши обставини провадження, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі особи, яка її вчинила.

Вид і розмір призначеного судом покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України обвинуваченій визначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_9 .
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_9 за вчинення злочину, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так, обвинувачена ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, вчинила новий корисливий злочин проти власності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, натомість перебуває на обліку у лікаря-нарколога із діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, має двох неповнолітніх дітей: 2011 та 2013 років народження, не працює, однак перебувала на випробувальному терміні у ТОВ «Вандор ЛТД» на посаді технолога. Таким чином з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_9 не можливе без ізоляції його від суспільства. Обрана міра покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченої.

Також при призначенні покарання судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме: щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції враховано та належним чином оцінені всі обставини, на які посилаються апелянти у своїх апеляційних скаргах.

Щодо наявності на утриманні обвинуваченої двох неповнолітніх дітей, її прагнення працевлаштуватися, відсутність претензій з боку потерпілого, визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, на які посилаються апелянти у своїх скаргах, колегія суддів встановила, що вказані обставини враховані судом першої інстанції під час постановлення вироку. Крім того, на даний час місце проживання ОСОБА_9 не відоме, даних про те, що вона пройшла іспитовий строк та працює , а також про те, що вона утримує своїх малолітніх дітей не надано. Тому такі доводи апелянтів не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для зміни вироку суду першої інстанції та звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченої, її захисника та прокурора не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

В своїх апеляційних скаргах апелянти посилаються на наявність на утриманні обвинуваченої ОСОБА_9 двох малолітніх дітей, однак на підтвердження такого факту суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів, що позбавило можливості перевірити цю обставину.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду щодо ОСОБА_9 вбачається, що вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місця реєстрації не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ч.1 ст.378 КПК України, за наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду, суд зобов`язаний одночасно з ухваленням вироку порушити окремою ухвалою питання перед службою у справах дітей або відповідним органом опіки та піклування, органом соціального захисту населення про необхідність влаштування цих неповнолітніх, непрацездатних або встановлення над ними опіки чи піклування.
В свою чергу під час постановлення вироку суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався та залишив вирішення цього питання поза увагою.
З урахуванням призначеного ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2019 року, необхідно порушити перед відповідною службою у справах дітей питання про необхідність влаштування неповнолітніх дітей або встановлення над ними опіки, піклування.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, в порядку вимог ст.378 КПК України порушити перед відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_9 ) питання про вирішення подальшої долі малолітніх дітей обвинуваченої ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 378, 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , її захисника- адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2019 року, стосовно ОСОБА_9 , залишити без змін.
Порушити перед відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради питання про вирішення подальшої долі малолітніх дітей обвинуваченої ОСОБА_9 .
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4