Ухвала

Іменем України
4 листопада 2019 року

м. Київ
провадження № 51-5437 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року відносно нього.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Київка, Нуринського району, Карагандинської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2019 року змінено. Виключено посилання на встановлення розміру матеріальної шкоди, в решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, за наступних обставин.
9 серпня 2018 року близько 19 год. 45 хв. ОСОБА_5 на власному автомобілі марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перебував поблизу свого місця проживання по АДРЕСА_3 , та заїжджав у двір будинку. В цей час ОСОБА_4 , у якого раптово виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виразилися в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, зневазі до оточуючих, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась в пошкодженні чужого майна, безпричинно почав погрожувати фізичною розправою ОСОБА_5 та намагався відкрити водійські дверцята, які були зачинені автоматизованою системою автомобіля. В подальшому, ОСОБА_4 зжавши праву руку в кулак наніс один удар по склу водійських дверцят, в праву передню фару автомобіля, розбивши її, в правий бік лобового скла, внаслідок чого на склі утворився відщерб. ОСОБА_5 намагався від`їхати на своєму автомобілі, щоб уникнути подальшого пошкодження свого авто, проте ОСОБА_4 у слід руху останнього кидав каміння, яке лежало на дорозі.

Неправомірні дії ОСОБА_4 були припинені випадковими перехожими, які намагались його затримати, однак останній покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

В результаті вказаних дій, ОСОБА_4 умисно пошкодив автомобіль марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , спричинивши останньому матеріальної шкоди.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що в його діях відсутній складу злочину, передбачений, ч.1 ст.296 КК України, а саме - об`єктивна сторона. Крім цього, судами було порушено його право на захист через відмову у задоволенні клопотань про призначення комплексних експертиз.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Однобічність або неповнота судового слідства чи невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі засуджений, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. При перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами нижчих інстанцій.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, які аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зокрема, місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення засудженим кримінального правопорушення у сфері громадського порядку та моральності.

За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 296 КК України кваліфіковано правильно.
Колегія суддів погоджується із висновками судів про неспроможність доводів сторони захисту на рахунок відсутності в діях засудженого об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

З об`єктивної сторони хуліганство є суспільне небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Діями, що грубо порушують громадський порядок, закон визнає тільки такі, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялись особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх вік, стан здоров`я, суттєвість порушення їх інтересів, або інтересів підприємств, установ, організацій. Аналіз цих обставин потрібен і для з`ясування наявності особливої зухвалості або виняткового цинізму, що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку.

Особлива зухвалість це нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Для кваліфікації вчиненого хуліганства за ч. 1 ст. 296 КК достатньо наявності в діях винної особи одної з цих ознак особливої зухвалості або виняткового цинізму.

Посилання засудженого на виключення апеляційним судом факту пошкодження майна потерпілого, а відтак , відсутність складу злочину, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ухвали колегія суддів виключила лише посилання на розмір завданого збитку, при цьому підтвердила факт пошкодження майна.

Апеляційний суд звернув увагу на те , що встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої хуліганськими діями, не є обов`язковою обставиною, яка підлягає встановленню та доведенню з огляду на об`єктивну сторону складу злочину за ч.1 ст. 296 КК України, а достатньо встановлення та доведення самого факту спричинення такої шкоди як частини об`єктивної сторони злочину. Тому, апеляційний суд, виявивши порушення під час встановлення розміру матеріальної шкоди потерпілому, змінив вирок суду першої інстанції.

Доводи про порушення права на захист у зв`язку із відмовою у задоволенні клопотань про призначення комплексних експертиз також було проаналізовано судами і вірно вказано про їх неспроможність.

Відповідно до ухвали про відмову в задоволенні зазначених клопотань, наведені мотиви їх відхилення. Заявлені клопотання виходять за межі інкримінованого обвинувачення за ч.1 ст. 296 КК України. Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався та визнаний судом винним у вчиненні хуліганських дій, які полягали в тому, що він безпричинно погрожував фізичною розправою потерпілому та намагався відкрити водійські дверцята його автомобіля, наніс один удар по склу водійських дверцят, зжавши праву руку в кулак, наніс удар в праву передню фару автомобіля, розбивши її, та наніс удар кулаком в лобове скло автомобіля, а також вслід руху автомобіля кидав каміння. Судом встановлено, що після затримання, у обвинуваченого, було виявлено тілесні ушкодження, які досліджено судово-медичним експертом та згідно акту судово-медичного обстеження зазначеними тілесними ушкодженнями є синці та садна. При цьому клопотання захисника про проведення комплексної експертизи для встановлення обставин отримання обвинуваченим даних пошкоджень, виходить за межі обвинувачення та не можуть бути предметом встановлення та дослідження у відповідності до положень ст. 337 КПК України в даному кримінальному провадженні. Крім того щодо отриманих обвинуваченим тілесних ушкоджень в ході судового розгляду судом першої інстанції була допитана експерт, яка надала пояснення відносно здійсненого нею судово-медичного обстеження обвинуваченого .

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційна скарга визнана необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року відносно нього

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6