печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора: ОСОБА_3 , адвоката: ОСОБА_4 , підозрюваного: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0000123 від 22.01.2018 прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді ОСОБА_6 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000123 від 22.01.2018 прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання зазначено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255 КК України (створення злочинної організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а також керівництво такою організацією та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією), ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України (організація незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів вчинені організованою групою), ч. 3 ст. 209 КК України (вчинення правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів та набуття, володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинені організованою групою).
Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2018 році ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, давши згоду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як на участь у злочинній організації, так і на участь у вчиненні організацією злочинів, погодився керувати окремим структурним підрозділом злочинної організації з метою реалізації її планів.

На виконання поставлених завдань, а також для досягнення планів злочинної організації, ОСОБА_5 упродовж 2018-2019 років у місті Києві та Київській області організував та здійснював координацію роботи операторів, що адмініструють роботу інтернет-магазинів та чат-ботів в месенджері «телеграм», які здійснюють збут наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів шляхом так званих «закладок» на території іноземних держав, зокрема Російської Федерації.
В подальшому керівник так званого «офісу» або уповноважений ним учасник злочинної організації переводив у готівку криптовалюту через спеціальні електронні обмінні пункти, розташовані у мережі Інтернет. Після цього ОСОБА_5 отримував кошти від кур`єра вказаного обмінного пункту у готівковій формі, а саме у доларах США.
ОСОБА_5 , відповідно до своєї ролі, самостійно розподіляв грошову винагороду між учасниками злочинної організації, яких він залучив до злочинної діяльності, з частки грошових коштів, отриманих ним від збуту наркотичних засобів від невстановленої особи.
В подальшому ОСОБА_5 з 2018 року по березень 2019 року реалізуючи спільний злочинний умисел легалізовував грошові кошти, отримані злочинним шляхом наступним чином.
Кошти отримані від продажу наркотичних засобів з 2018 року по березень 2019 року акумулювались учасниками злочинної організації на тимчасових криптовалютних рахунках, які надходили від реалізації наркотичних засобів на рахунки через механізм криптовалют та електронні платіжні системи (BTC, WEX, LTC, Payeer, QIWI тощо), та в подальшому обготівковували їх через спеціальні електронні обмінні пункти, розташовані у мережі Інтернет. Після цього ОСОБА_5 отримував готівкові кошти від кур`єра вказаного обмінного пункту у доларах США.

Також, з метою легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, учасниками злочинної організації на території міст Києва, Одеси, Миколаєва та Київської області з 2015 року по березень 2019 року на кошти, отримані від продажу наркотичних засобів, організовано підприємницьку діяльність ряду суб`єктів господарювання, керівниками та засновниками яких є довірені особи учасників злочинної організації.
Прибутки від роботи таких суб`єктів підприємницької діяльності мали створювати вигляд законності походження грошових коштів, отриманих від реалізації наркотичних засобів на території іноземних держав, зокрема у Російській Федерації.
Крім того, на кошти, отримані від реалізації наркотичних засобів, з метою забезпечення власних потреб у період з 2018 року по березень 2019 року ОСОБА_5 на території міста Києва вчинялись правочини з купівлі-продажу та оренди рухомого і нерухомого майна на себе, а також на ім`я підставних осіб.

Прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, вказує, що ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення як активний учасник організованої групи, до складу якої входять ряд осіб, тому останній, перебуваючи на волі, матиме можливість спілкування з ними, розробляти стратегію дій, спрямованих на приховування слідів злочину, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, на думку прокурора в разі застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, орган розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти його переховуванню від органів досудового розслідування, спілкуванню з іншими учасниками, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, здійснення останнім впливу на свідків по справі з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій по справі.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку прокурора виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Копія клопотання та матеріалів, на його обґрунтування, у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України надані підозрюваному 23.05.2019.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання. Вказали на необґрунтованість підозри, відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та зазначили, що сторона обвинувачення не надала належних доказів щодо необхідності застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України.
25.03.2019 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255 ч. 3 ст. 27, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України, у встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України спосіб.
Ухвалою слідчого судді Печерського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі № 757/15522/19-к відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Постановою заступника Генерального прокурора досудове розслідування кримінального провадження продовжено до 6 місяців.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів та підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доведена зібраними доказами, у тому числі: показаннями свідка ОСОБА_9 від 27.02.2019 та 01.03.2019, допитаного в порядку ст. 225 КПК України; показаннями свідка ОСОБА_10 від 16.04.2019 та 19.04.2019; показаннями свдка ОСОБА_11 від 22.03.2019 та 18.04.2019; показаннями свідка ОСОБА_12 від 17.04.2019; показаннями свідка ОСОБА_13 від 27.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_14 від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_15 від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_16 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_17 від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_18 , від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_19 , від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_20 , від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_21 , від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_22 , від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_23 , від 21.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_24 від 10.04.2019; показаннями свідка ОСОБА_25 від 28.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_26 від 04.04.2019; показаннями свідка ОСОБА_27 від 03.04.2019; показаннями свідка ОСОБА_28 від 29.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_29 від 29.03.2019; показаннями свідка ОСОБА_30 від 25.03.2019; протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 05.04.2019, 09.04.2019, 11.04.2019, 16.04.2019; протокол огляду матеріалів кримінального провадження, а саме результатів проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номеру № НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_31 від 02.05.2019; протоколами огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 за місцем реєстрації ОСОБА_32 від 25.03.2019 та 24.04.2019; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_32 , виявленого та вилученого у останнього за місцем його проживання від 22.03.2019; протоколами огляду веб-сайтів від 26.02.2019; протоколом огляду мобільного телефону, яким користується ОСОБА_33 від 19.04.2019; протоколом огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_2 від 27.03.2019; протоколом огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_3 від 25.03.2019; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_34 від 21.03.2019 та додатками до нього; протоколом огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_4 від 25.03.2019; протоколом огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_5 від 25-26.03.2019; протоколом огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_6 від 05.04.2019- відповідь ДФС України від 22.03.2019 №6300/5/99-99-08-02-02-16- протоколами обшуків від 21.03.2019 за місцем проживання підозрюваних, та приміщення, в яких вони здійснювали свою злочинну діяльність; іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрювану з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваній запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання, що повністю підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в противагу чому сторона захисту не навела будь-яких аргументів, які б спростовували доводи, зокрема, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: того що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може вчинити інше кримінальне правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , дані, які характеризують останнього, як особу, вік та стан здоров`я підозрюваного, його соціальні зв`язки, сімейний стан, майновий стан, та враховує те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді прийти до висновку про наявність ризиків, які наведені вище, а для їх запобігання, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Варто зазначити, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали вище.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації її дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Між тим, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Так, згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод звільнення може бути обумовлено наданням гарантій явки в суд, й судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у разі не явки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

При визначенні ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя наряду з положеннями ст.ст. 182,183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04, 8 січня 2009 року.

Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх корисливий мотив, матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у якому він підозрюється, слідчий суддя вважає, що за можливе застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застава у межах 520 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 998 920 грн., що на думку слідчого судді, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків з урахуванням вказаних обставин.

У зв`язку з чим, клопотання підягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком до 27 липня 2019 року.
Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначити у межах 520 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 998 920 грн, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_5 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до слідчому/прокурору, який здійснює досудове розлідування у кримінальному провадженні свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками, визначеними прокурором, слідчим, слідчим суддею чи судом.

Застава може бути внесена як самими підозрюваним так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва:

Отримувач ТУДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

МФО 820172;

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

р/р 2089 ;

призначення платежу: застава за …(ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду) … від … (дата ухвали).. по справі № …, кримінальне провадження № ….., внесені (ПІБ особи, що вносить заставу) згідно квитанції від (дата та № квитанції).

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 27 липня 2019 року включно.

У решті вимог клопотання - відмовти.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти ОСОБА_5 та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язана виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1