Номер провадження: 11-сс/813/1578/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000935 від 11 липня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2019 року було задоволено клопотання слідчого Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08 вересня 2019 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтував тим, що ухвала слідчого є незаконною, необґрунтованою та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував, що стороною обвинувачення не доведенні обставини передбачені п.п.2,3 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема, про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про неможливість застування більш м`яких запобіжних заходів.

В обґрунтування недоведеності наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, захисник послався на те, що наявність ризику можливого переховування підозрюваного, не може підтверджуватись лиш тяжкістю вчиненого злочину, а навпаки спростовується тим, що підозрюваний сприяє у розкритті злочину. Наявність можливого впливу підозрюваного на потерплого та свідків та перешкоджання ним у встановленні усіх обставин злочину спростовується тим, що у кримінальному провадженні виконані майже всі слідчі дії. Ризик п.5 ч.1 ст. 177 КПК України жодним чином не підтверджений та в ухвалі суду з посилання на відповідні докази не обґрунтований.

Слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував, що дані, які характеризують підозрюваного вказують на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, що підозрюваний раніше не судимий, має місце реєстрації та постійне місце проживання в м. Одесі, офіційно працює та позитивно характеризується за місцем проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України за таких обставин.

Так, 11.07.2019 року в 03 годині, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, по вул. Балківська, 141 в м.Одесі на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час конфлікту з останнім, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті іншій людині, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння та наслідки його настання, озброївся наявними при собі ножем, яким умисно, з метою вбивства, наніс два удари в область грудної клітини зліва та один удар у ліве стегно потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних поранень грудної клітини зліва та одного колото - різаного поранення лівого стегна, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі так як його дії було припинено сторонніми особами, які прийшли на допомогу ОСОБА_10 та в подальшому затримали ОСОБА_8 на місці події до приїзду працівників поліції, чим позбавили останнього можливості довести свій злочини й умисел до логічного завершення.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор стверджував, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, є обґрунтованою, незважаючи на наслідки, що наступили, оскільки ОСОБА_8 своїми діями мав намір заподіяти шкоду життю та здоров`ю потерпілого.

Також прокурор зазначив, що з метою ухилитись від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість злочину в якому його обвинувачують.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд ставить під сумнів правильність кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_11 тілесні ушкодженні, завдані потерпілому, були спричинені ОСОБА_8 у зв`язку з його самозахистом, внаслідок бійки з двома хлопцями, а також у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 , зазначено, що була бійка між підозрюваним та потерпілим, в якій брав участь третій хлопець, що нібито їх розбороняв.

Показання свідків підтверджується тим, що відповідно до акту судово-медичного обстеження №1620, у підозрюваного ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: два садна голови, садно на передній поверхні грудної клітки та попереку, садно в лівій лопатковій ділянці, двадцять саден задньої поверхні грудної клітки та попереку, по одному садну в ділянці лівого плечового суглоба, в ділянці обох ліктьових суглобів, обох кистей в ділянці обох колінних суглобів.

Щодо тілесних ушкоджень завданих потерпілому, то відповідно до повідомлення про підозру, потерпілому спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних поранень грудної клітини зліва та одного колото-різаного поранення лівого стегна, що дає підстави вважати про відсутність проникаючих поранень у потерпілого, які могли бути небезпечні для життя в момент їх нанесення.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався, працює продавцем-касиром в магазині «Лукошко», позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, співпрацює зі слідством та дає свідчення.

Також апеляційний суд враховує негативну характеристику ОСОБА_13 , який притягувався до адміністративної відповідальності за заявами громадян та перебуває на обліку в Шевченківському відділенні поліції в категорії «сімейний насильник».

Слідчий суддя вказаним обставинам належної оцінки не дав та безпідставно застосував до ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою, при цьому не зазначив чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Статтею 410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначена неповнота судового розгляду перешкодила слідчому судді ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до положень статей 407, 409, 410 є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Згідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

Розглядаючи по суті клопотання слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеської області ОСОБА_14 апеляційний суд ставить під сумнів правильність кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання та роботи, позитивні характеристики, співпрацю зі слідством, апеляційний суд вважає, що ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на існування яких наполягав прокурор, є мінімальним.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор не довів, що підозрюваний здійснював будь-які спроби впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що вказані ризики на даному етапі досудового розслідування взагалі відсутні і є лише припущенням слідчого та прокурора.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку за можливе та необхідне застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання в нічний час доби.

Апеляційний суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризику, передбаченому пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу контролювати місце перебування підозрюваного під час здійснення досудового розслідування.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку , що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000935 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22:00 години до 06:00 години ранку наступної доби строком до 06 жовтня 2019 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-не відлучатись з м.Одеси без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-утримуватись від спілкування з потерпілим ОСОБА_10 .

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали до 06 жовтня 2019 року включно.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнити з під варти негайно.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3