Справа № 341/617/17
Провадження № 11-кп/4808/271/19
Категорія ст. 186 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000067 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 12 червня 2019 року, відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 213, ч.3 ст. 186 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княгиничі Рогатинського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні одна малолітня дитина, не військовозобов`язаного, не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок Галицького районного суду від 12 червня 2019 року в частині призначеного покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з мотивів надмірної суворості покарання, яке є явно неспівмірним із суспільною небезпекою вчиненого засудженим кримінального правопорушення та було призначено судом першої інстанції без належного урахування особи засудженого і пом`якшуючих покарання обставин.

Вказує, що протиправна діяльність ОСОБА_8 обмежується одним епізодом, який не спричинив тяжких наслідків для потерпілої, жодних інших випадків вчинення протиправних дій встановлено не було, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, примирився з потерпілою, повністю відшкодував завдані їй збитки та остання жодних претензій не заявляє. Всі вище перелічені пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та однозначно характеризують засудженого як особу, яка не становить великої небезпеки для оточуючих та у зв`язку з цим не потребує ізоляції від суспільства. За таких обставин призначене ОСОБА_8 покарання є надто суворим.

Просить змінити вирок Галицького районного суду від 12.06.2019 року, на підставі ст.69 КК України призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, а саме призначити покарання вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що вирок є незаконним і необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Просить вирок Галицького районного суду від 12 червня 2019 року по кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.213, ч.3 ст.186 КК України скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості призначеного покарання та особі обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду в порядку клопотання прокурор ОСОБА_7 подав заяву від прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 із змісту якої вбачається, що він на підставі ст. 403 КПК України відмовляється від поданої апеляційної скарги на вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ст.213 ч.1, ст.186 ч.3 КК України.

Прокурор ОСОБА_7 подану заяву підтримав, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , проти поданої заяви не заперечили.

Подане прокурором клопотання про відмову від апеляційної скарги не суперечить вимогам ст. 403 ч.1 КПК України, згідно якої особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Заслухавши думку учасників апеляційного провадження щодо поданого клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що його слід задовольнити та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Вироком Галицького районного суду від 12.06.2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.1 ст.213 КК України та призначено покарання за ч.3 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України два роки обмеження волі; за ч.1 ст.213 КК України один рік обмеження волі; На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирався.

Строк відбування покарання вказано рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 будучи фізичною особою, не маючи відповідно права на здійснення операцій металобрухтом, здійснював незаконний прийом брухту чорних металів.

ОСОБА_8 , приблизно о 08 год. 30 хв., 27.02.2017 р. перебуваючи в м. Рогатин Івано-Франківської області запропонував знайомим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за грошову винагороду допомогти йому у збиранні та заготівлі металобрухту Після чого останній домовився з ОСОБА_14 , який має у користування малотоннажний фургон, щоб той надав йому послуги перевізника. Під час очікування приїзду ОСОБА_14 розпили спиртні напої, після чого направились у Галицький район.

27.02.2017 р., приблизно о 12 год. 30 хв. ОСОБА_8 разом з вищевказаними особами у пошуках металобрухту заїхали на АДРЕСА_2 та зупинились біля воріт житлового будинку АДРЕСА_3 , у якому проживає пенсіонерка ОСОБА_15 .

ОСОБА_8 під час спілкування з ОСОБА_15 поцікавився, чи вона має металобрухт. Отримавши відповідь про те, що є металобрухт, обвинувачений сказав ОСОБА_12 та ОСОБА_13 збирати на подвір`ї ОСОБА_15 старі дрібні металеві вироби та вантажити їх в кузові автомобіля. В той же час ОСОБА_8 , який знаходився у приміщенні дерев`яного сараю ОСОБА_15 , підійшов до вхідних дверей які на той час були зачинені на навісний замок, і з метою зриву даного замка, із застосуванням фізичної сили зірвав замок. Після чого відчинивши вхідні двері сараю та отримавши доступ до його приміщення, зайшов усередину, де побачив металеві труби та металеву колісницю, які вирішив відкрито викрасти.

Обвинувачений взявши металеву колісницю направився до автомобіля. Однак, побачивши це, потерпіла, хотіла завадити ОСОБА_8 вчиняти протиправні дії. У свою чергу обвинувачений, ігноруючи прохання ОСОБА_15 поклав на землю колісницю, після чого схопив останню за одяг у ділянці грудей та із застосуванням фізичної сили відштовхнув її у сторону. Від поштовху потерпіла упала на землю, а коли піднялась, спробувала перешкодити ОСОБА_8 заволодіти її майном. Проте, у відповідь на це обвинувачений знову схопив потерпілу обома руками за одяг у ділянці плечей та, притиснувши її до стіни господарської будівлі, пригрозив фізичною розправою.

Після цього ОСОБА_8 разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_13 колісницю та металеві труби погрузили до автомобіля. В цей час до подвір`я потерпілої зайшов сусід ОСОБА_17 , який звернувся до останніх, однак у відповідь ОСОБА_8 виразився образливою нецензурною лайкою та пригрозив йому фізичною розправою. Проте, боячись за своє життя та реально сприймаючи погрози обвинуваченого, ОСОБА_17 звернувся до сусідки ОСОБА_18 , яка у той час перебувала на дорозі біля подвір`я ОСОБА_15 , попросив викликати поліцію.

Почувши це, обвинувачений запропонував потерпілій грошові кошти у сумі 30 грн. за взятий у неї металобрухт, однак після відмови, боячись бути затриманим місцевими жителями, з відкрито викраденим майном скрився з місця вчинення злочину і, у подальшому реалізував весь металобрухт у ТзОВ "Галичпромгруп", що знаходиться по вул. Д. Галицького, 6, в м. Рогатин Івано-Франківської області.

У результаті цього своїми діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 1777 грн. 25 коп.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

- прокурор щодо поданої апеляційної скарги захисника заперечив;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 213, ч.3 ст.186 КК України, ґрунтується на зібраних і досліджених належних і допустимих доказах, яким дано обґрунтовану правову оцінку.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілій завданих збитків, і яка просить суворо не карати, ставлення до вчиненого ним злочину. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано, вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також злочин вчинено особою що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, судом першої інстанції враховано дані на особу обвинуваченого, зокрема те, що проживає в м. Рогатин з батьками, має постійне місце проживання та реєстрації за яким характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, однак перебуває на диспансерному обліку у "КЗ Рогатинська центральна лікарня", з приводу цукрового діабету, першого типу середньої важкості, стадія субкоменсації та отримує інсулін в дозі 72 од. на добу.

Тому на думку колегії суддів, доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано пом`якшуючі обставини є безпідставними, оскільки всі переліченні ним в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з призначеним покарання судом першої інстанції ОСОБА_8 а тому доводи в апеляції захисника щодо зміни вироку та призначення більш м`якого покарання вважає безпідставними.

На думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання. Вчинений злочин за ч.1 ст.213, ч.3 ст. 186 ч.1 КК України згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і судом призначено покарання з врахуванням реальних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізе проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд першої інстанції, цих вимог в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання дотримався.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України тому доцільності в призначенні більш м`якого покарання колегія не вбачає.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , слід залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 12.06.2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити - без задоволення, а вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 12 червня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 213, ч.3 ст.186 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5