В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2017 за № 0010213за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без постійного місця реєстрації та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні, кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 17.08.2017 приблизно о 19:00 год. перебував у приміщенні палати № 20 спеціального відділення нейрореабілітації для учасників війни Київської міської клінічної лікарні № 11, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Рогозівська, 6, та у цей час в нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, а саме: коліматорним прицілом «ВSА pmrgs» 08/11, вартістю 400 гривень, ноутбуком «АSUS» k53br, серійний номер № 54554, вартістю 2000 гривень, ноутбуком «Samsung Х10» серійний номер № 436543, вартістю 500 гривень, які належать ОСОБА_5 .
Для досягнення вказаного умислу, останній пересвідчився, що за його діями ніхто не спостерігає та взяв з тумбочки і поклав до поліетиленового пакету указане майно ОСОБА_5 .
Надалі, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна, вийшов з приміщення лікарні, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме: два ноутбуки заклав у ломбард ПТ «Ломбард Парус», за адресою м. Київ вул. Празька, 3-А, а приціл здав до ломбарду «Найкращий», за адресою м. Київ пр. Миру, 5, та за які отримав, відповідно до довідок з указаних ломбардів, грошові кошти в сумі 2900 гривень 00 копійок, тим самим, завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на наведену загальну суму (2900 гривень 00 копійок).

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні указаного кримінального правопорушення (злочину), визнав повністю, дав покази у яких підтвердив обставини їх вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Так, останній указав, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму здійснив таємне викрадення майна (крадіжку) потерпілого у приміщенні палати № 20 спеціального відділення нейрореабілітації для учасників війни Київської міської клінічної лікарні № 11, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Рогозівська, 6 (відповідно до обвинувального акту це: коліматорний приціл «ВSА pmrgs» 08/11, ноутбук «АSUS» k53br, серійний номер № 54554, ноутбук «Samsung Х10» серійний номер № 436543).
Надалі, вийшовши з приміщення лікарні, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме: ноутбуки заклав у ломбард ПТ «Ломбард Парус», за адресою м. Київ вул. Празька, 3-А, а приціл здав до ломбарду «Найкращий», за адресою м. Київ пр. Миру, 5, та за які отримав грошові кошти в сумі 2900 гривень 00 копійок.
Він же виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, та відмітив, що крадіжку іншого майна потерпілого, яке було у лікарні разом з ним він не здійснював.

Будучи допитаним в судовому засіданні відповідно до ст. 353 КПК України, у взаємозв`язку із ч. 2, 3, 5 - 14 ст. 352 КПК України, потерпілий ОСОБА_5 надав покази у яких підтвердив перелік таємного викраденого майна з палати, у якій він перебував у той час на лікуванні.

Також, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, суд уважає за можливе констатувати, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.07.2017 сформованого о 20:40 год. та протоколу попередження особи про кримінальну відповідальність від тієї ж дати, з яких слідує, що ОСОБА_5 у заяві указав, що 19.07.2017 ОСОБА_4 (у заяві указано конкретне ПІБ особи) здійснив таємне викрадення його майна, у т.ч. два ноутбуки, приціл та інші.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як наслідок, Суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ч.ч. 1-2, 4 ст. 349 КПК України.

У т.ч. з урахуванням досліджених судом доказів у питанні таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 у палаті медичного закладу, а саме: коліматорного прицілу «ВSА pmrgs» 08/11, вартістю 400 гривень, ноутбуку «АSUS» k53br, серійний номер № 54554, вартістю 2000 гривень, ноутбуку «Samsung Х10» серійний номер № 436543, вартістю 500 гривень, а саме того, що ці дані прямо підтверджуються та витікають, зокрема, з показань обвинуваченого, щодо дати, часу, місця, способу учинення злочину, показань потерпілого у питання переліку майна, що знаходилося у нього в палаті лікувального закладу.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом, як доведені.

Разом з тим суд відмічає, що у ході розгляду справи потерпілий ОСОБА_5 указував, що окрім крадіжки наведеного майна з палати медичного закладу в якій він перебував, у нього також було учинено таємне викрадення чужого майна (його) з ТЗ, що був припаркованим біля наведеної лікарні, а саме: карабін МКМ-072 СБ № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), вартістю 17 000 грн.; пістолет ГПМ № НОМЕР_3 , вартістю 15 000 грн., пістолет ПМ- НОМЕР_4 , вартістю 13 000 грн.; оптичний приціл ПСО-1М, вартістю 7 000 грн.; цівє на карабін, вартістю 2 600 грн.; чохол для карабіна, вартістю 2 000 грн.; саунд модератор, вартістю 8 000 грн.; сошки наклоно-поворотні, вартістю 5 200 грн.; два магазини до карабіна, кожний вартістю 450 грн, а всього 900 грн.; магазин до пістолета, вартістю 500 грн.; 20 пачок набоїв для карабіна вартістю 1 паски 580 грн., а всього на суму 17 000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 на ці доводи потерпілого зауважив, що будь-якого майна потерпілого з ТЗ не викрадав.

Також, дана версія подій указана потерпілим у ході розслідування перевірялася слідством. Так, протоколом огляду місця події від 19.07.2017 було проведено огляд ТЗ потерпілого Рено, н.з. НОМЕР_5 , за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 103/1 та у ході такого огляду вилучено два сліди папілярних узорів, однак відповідно до висновку експерта № 8-1/3998 від 14.08.2017 сліди пальців рук залишені не обвинуваченим, а іншою особою (особами)

Прокурор, у порядку ст.ст. 338, 339 КПК, правом зміни обвинувачення в суді чи висунення додаткового обвинувачення під час судового розгляду не скористався.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Тим самим, дане питання, яке порушує потерпілий у своїх поясненнях, у силу ст. 337 КПК, виходить за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому не підлягає урегулюванню (вирішенню) по суті.
Обставини регламентовані ч. 3 ст. 337 КПК у справі відсутні.

При кваліфікації дій обвинуваченого, що визнані доведеними, Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При такій кваліфікації дій обвинуваченого суд виходив з наступного.

Згідно пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, від 14 червня 2018 року в справі №754/2834/16-к, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Крадіжку потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, щодо висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 66 КПК обставиною, що пом`якшує покарання, суд уважає, у ракурсі фактичної ситуації в державі, участь обвинуваченого в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, згідно даних довідки від 09.04.2017 № 0676/0904/2544 та контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не установлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, має середню освіту, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді штрафу, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді штрафу є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Так, як таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що це покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.п. 120-123 том № 1), суд виходить з наступного.
У судовому засіданні цивільний позивачОСОБА_5 пояснив суду, що моральна шкода в розмірі 55 000 грн. полягає у пережитих стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням неможливості користуватися всіма благами та перевагами викраденого майна.
Матеріальна шкода у сумі 103 300 грн. полягає у вартості майна, як того, що викрадене у нього у палаті медичного закладу та у ТЗ, а саме: коліматорний приціл «ВSА pmrgs» 08/11, вартістю 400 гривень, ноутбук «АSUS» k53br, серійний номер № 54554, вартістю 2000 гривень, ноутбук «Samsung Х10» серійний номер № 436543, вартістю 500 гривень, карабін МКМ-072 СБ № КШМО10783 (КМ248), вартістю 17 000 грн.; пістолет ГПМ № К1-003047, вартістю 15 000 грн., пістолет ПМ-Т № 003370, вартістю 13 000 грн.; оптичний приціл ПСО-1М, вартістю 7 000 грн.; цівє на карабін, вартістю 2 600 грн.; чохол для карабіна, вартістю 2 000 грн.; саунд модератор, вартістю 8 000 грн.; сошки наклоно-поворотні, вартістю 5 200 грн.; два магазини до карабіна, кожний вартістю 450 грн, а всього 900 грн.; магазин до пістолета, вартістю 500 грн.; 20 пачок набоїв для карабіна вартістю 1 паски 580 грн., а всього на суму 17 000 грн.
Цивільний відповідач/обвинувачений указаний позов у питання матеріальної шкоди визнав частково, а саме на суму вартості майна по викраденню, якого йому власне було висунуто обвинувачення, а саме: коліматорний приціл «ВSА pmrgs» 08/11, вартістю 400 гривень, ноутбук «АSUS» k53br, серійний номер № 54554, вартістю 2000 гривень, ноутбук «Samsung Х10» серійний номер № 436543, вартістю 500 гривень, та всього у сумі 2 900 грн., в іншій частині позов з цього питання (матеріальна шкода) не визнав, так як крадіжку цього майна не здійснював, як наслідок є неналежним відповідачем, у розумінні ст. 1166, 1177 ЦК України.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У цій ситуації, установлено, що судом визнано доведеним, що обвинувачений учинив крадіжку майна потерпілого, а саме: коліматорний приціл «ВSА pmrgs» 08/11, вартістю 400 гривень, ноутбук «АSUS» k53br, серійний номер № 54554, вартістю 2000 гривень, ноутбук «Samsung Х10» серійний номер № 436543, вартістю 500 гривень, та всього у сумі 2 900 грн.
Відповідно до абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину.

Тим самим, з обвинуваченого, як особи, яку визнано винуватою у вчинені крадіжки саме 2 ноутбуків та прицілу, потерпілому підлягає стягнення сума їх вартості, з урахуванням положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», у сумі 2 900 грн. 00 коп.

В той же час, згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів. Не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства».

Із пред`явленого обвинувачення та визнаного судом дводенним не випливає факт крадіжки обвинуваченим іншого майна указаного потерпілим в цивільному позові, а тому суд відхиляє позов в цій частині з роз`ясненням потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

Щодо питання моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.
Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
При цьому, в п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь потерпілого в сумі 2000 грн.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень 00 копійок на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином), задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_5 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок матеріальної шкоди та 2000 (дві тирсячі) гривень моральної шкоди, а всього 4 900 (тчотири тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_6 ) процесуальні витрати у розмірі 742 гривні 20 копійок на користь держави за проведення експертних досліджень.

Речові докази: два сліди папілярних узорівзалишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_6