У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000967, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вонігово, Тячівського району, громадянина України, українця, освіта: середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, підполковник поліції ОСОБА_6 за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000967 від 06.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .
Подане клопотання мотивує тим, що 05 жовтня 2019 року близько 21 години, громадянин ОСОБА_4 , в нічний час доби, не маючи посвідчення водія та керуючи технічно справним мотоциклом марки «LONCIN», без державного номерного знаку, та рухаючись по вул. Головній в селі Вонігово, Тячівського району, в напрямку села Теребля,Тячівського району, біля будинку №320, діючи в супереч вимогам п.п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не забезпечив безпеку дорожнього руху та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який рухався в попутному з мотоциклом напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 206 від 04.11.19 р., отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 1-8 ребер справа та 1-6 ребра зліва; забою легень; розриву висхідної ділянки дуги аорти; гемо перикарду та тампонади серця; крововиливу у серпоподібну зв`язку печінки; забою м`яких тканин голови у вигляді чисельних саден обличчя та забійної рани чола; розриву паренхіми печінки; рваної рани лівого гомілково-ступневого суглобу та садна лівої ноги.
Закрита травма грудної клітки та розриви паренхіми печінки, згідно наказу №6 МОЗ України п.п. 2.1.1 від 17.01.1995 року, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення та привело до настання його смерті.

З огляду на взаєморозташування тілесних ушкоджень та напрямок дії травмуючи предметів громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в момент отримання тілесних ушкоджень був обернутий спиною до транспортного засобу, з дещо відставленою назад лівою ногою.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.п.2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, якими визначено:
п.2.3. ПДР - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.12.3 ПДР У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме: отриманням пішоходом ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.10.2019 року та схемою до нього, висновком висновками судово-автотехнічних експертиз, а також відеозаписом обставин даної дорожньо-транспортної пригоди.
18 листопада 2019 року громадянину ОСОБА_4 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тяжкість покарання, яке йому загрожує, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено, що у своїй сукупності дає підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, приймаючи до уваги, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 (шістдесят) днів.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що вину у інкримінованому йому злочині визнає, з місця пригоди він не втікав, просив обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що претензій до підозрюваного з боку потерпілих немає, про що свідчить розписка, а тому просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши думку прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення підозрюваного та його захисника, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
В провадженні СУ ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000967 від 06.10.2019 року.
Слідчим суддею встановленою, що 18 листопада 2019 року громадянину ОСОБА_4 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.10.2019 року та схемою до нього, висновком висновками судово-автотехнічних експертиз, а також відеозаписом обставин даної дорожньо-транспортної пригоди, іншими зібраними доказами по справі.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Слідчим суддею з досліджених у судовому засіданні матеріалів встановлено, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, порушень процесуальної поведінки не допускав та сприяє досудовому розслідуванню кримінального провадження, з`являється до слідчого за першою вимогою, не веде аморальний спосіб життя, має постійне місце проживання разом з мамою та братом, де характеризується позитивно.
Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Слідчим суддею враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірне покарання, яке очікує особу в разі доведення винуватості, проте, вважає, що такі ризики слід оцінювати у сукупності з даними про особу підозрюваного, які б давали підстави для обрання підозрюваному саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою.
Таким чином, прокурором в ході розгляду клопотання не доведено наявність ризиків, на які він посилається як на підставу застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а тому у задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.
Одночасно, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати відносно останнього більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у нічний період, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 194, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вонігово, Тячівського району, громадянина України, українця, освіта: середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого та прокурора за їх першою вимогою;

2) заборонити залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , в нічний період доби, а саме з 22:00 по 07:00 год. без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПКУкраїни працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Встановити строк дії ухвали ОСОБА_4 , під домашнім арештом до 20 січня 2020 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного Тячівському РВ національної поліції України в Закарпатській області (Закарпатська область, Тячів, вул. Жовтнева, 1).
Повний текст ухвали буде оголошено 22.11.2019 року о 15 год. 00 хв.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1