ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002718 від 29.08.2018 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, від відбування якого звільнений із випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 року, приблизно о 23 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись біля магазину «ABC «Світлана», що розташований за адресою: м. Ужгород, пл. Євгена Фенцика, 1, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед марки «Cannondale» моделі «Trail4», що належить ОСОБА_6 , вартість якого згідно з висновком експерта № 11/809 від 19.09.2018 року становить 18376 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що він, знаходячись біля магазину «ABC «Світлана» на пл. Євгена Фенцика в м. Ужгород, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед. Про вчинене шкодує та просить суд не карати його суворо.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник, потерпілий не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих даних про його особу.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001798 від 10.07.2017 року, ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001099 від 06.08.2017 року, ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001473 від 27.10.2017 року, ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000110 від 11.01.2018 року, ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001317 від 22.04.2017 року та ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001569 від 13.05.2018 року, обвинувальні акти у яких скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, знову вчинив новий умисний злочин проти власності за вищенаведених обставин.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, дані про особу винного, який є молодим за віком, на обліку в лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, станом на момент вчинення інкримінованого йому злочину раніше не судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Враховуючи наведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких ОСОБА_4 вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, його поведінку після вчинення злочину, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Разом з тим, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2019 року (справа № 308/12479/18) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, від відбування якого звільнений із випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Вказаний вирок набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 28.08.2018 року, тобто до ухвалення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2019 року у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України та роз`ясненнями, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, у цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком за правилами, передбаченими у статті 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 29 вищевказаної постанови, покарання має бути визначене у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникло жодних сумнівів стосовно його виду і розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів може визначатися шляхом: 1) поглинення менш суворого покарання більш суворим; 2) часткового складання призначених за окремі злочини покарань; 3) повного їх складання.

Враховуючи наведені вимоги суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, після чого застосувати положення ст. 75 КК України.

Визначені у ст. 76 КК України обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу, не є видом покарання з огляду на систему покарань, визначену в КК України, а є умовами звільнення особи від відбування покарання, невиконання яких тягне за собою припинення випробування.

На думку суду, в даному конкретному випадку саме таке покарання буде пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Потерпілим ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви потерпілий посилається на те, що 28.08.2018 року, о 22.58 год., біля магазину «Світлана», що розташований на вул. Корзо у м. Ужгород, було вкрадено велосипед ОСОБА_4 , що належав ОСОБА_6 , який підійшов до магазину та не побачивши ніяких відведених для паркування транспортних засобів місця, підпер велосипед до стінки так, щоб одне колесо було видно у дверний отвір магазину та зайшов на хвилину купити воду. В той самий час ОСОБА_7 , проходивши по вул. Корзо, захотів заволодіти чужим майном та почав відслідковував дії ОСОБА_6 , що зайшов в магазин та спостерігав за своїм транспортним засобом. Коли власник почав розраховуватись на касі, ОСОБА_4 було вкрадено велосипед. Після факту крадіжку ОСОБА_6 викликав поліцію для її фіксування. Всі описані дії було зафіксовано на зовнішню камеру магазину «Світлана», що додано до слідства у даній справі. Також надано документи на володіння транспортного засобу власником ОСОБА_6 грошова оцінка вкраденого транспортного засобу. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 10000 грн. та 18376 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну школу в розмірі, зазначеному при оцінці транспортного засобу, та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав повністю позов, який обвинувачений визнав частково.

Даний позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд вважає, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 дійсно була заподіяна як майнова, так і моральна шкода.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

При вирішенні цивільного позову потерпілого про відшкодування майнової шкоди, суд враховує, що факт заподіяння майнової шкоди і винність обвинуваченого підтверджується матеріалами кримінального провадження, а тому на підставі ст. 1166 ЦК України позов у частині відшкодування майнової шкоди слід задовольнити повністю.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілим моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення, наведені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений був переживати за своє матеріальне становище у зв`язку з втратою свого майна, порушено його права власності. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, керуючись принципом розумності та справедливості при вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд вважає, що 5000 грн. буде адекватною компенсацією потерпілому моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями обвинуваченого та необхідною і достатньою для відновлення його життєвих зв`язків.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні у сумі 572 грн. покласти на обвинуваченого.

Питання щодо речового доказу вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2019 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно до відбуття призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18376 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят шість) гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні процесуальних витрат за проведення експертизи.

Речовий доказ: односторонній оптичний диск «Verbatim» CD-R 700 mb, що знаходиться у матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1