Провадження № 1-кп/520/745/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 року Київський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження №0002459 від 04.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженким.Одеси, українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої перекладачем в ТОВ «Кадор Груп», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: 25.05.2016 року Овідіопольським районним Одеської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, обвинуваченої у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185КК України,

В с т а н о в и в :
26.05.2018 року ОСОБА_6 на підставі договору оренди квартири вселилась в квартиру АДРЕСА_3 , яка належить потерпілій ОСОБА_5 .

Згодом, в період проживання у зазначеній квартирі, з початку червня місяця по 22.06.2018 року, а саме 05.06.2018 року, 20.06.2018 року та 22.06.2018 року у ОСОБА_6 виник умисел та вона таємно викрала з орендованої нею квартири чуже майна потерпілої ОСОБА_5 : побутову техніку : телевізор марки "LG" вартістю 18 999 грн., пилосос марки "Phillips" вартістю 2 365 грн.; утюг марки "Braun" вартістю 1 187 грн., мікрохвильову піч марки "Bosch" вартістю 2 863 грн., телевізор марки "LG" вартістю 16 282 грн.

Після таємного викрадення чужого майна - побутової техніки, яка була у вжитку в зазначеній квартирі обвинувачена ОСОБА_6 залишила місце проживання, викраденим майном потерпілої розпорядилась на власний розсуд, а саме викрадену побутову техніку, бувшу у вжитку, ОСОБА_6 заклала в ломбард ДОН "Кредит Благо", що розташований за адресою м. Одеса, вул. Ак Корольова, 72, за що отримала грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, тим самим завдала потерпілій ОСОБА_5 , майнову шкоду на загальну суму 41 696 гривень.

Своїми діями ОСОБА_6 скоїла злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочину визнала, пояснила, що згодна з кваліфікацією її дій,і що дійсно вона 26.05.2018 року з метою постійного проживання в квартирі заключила письмову угоду на оренду квартири АДРЕСА_3 , з потерпілою ОСОБА_5 , в якій і проживала. В червні місяці, в неї склалася тяжка життєва ситуація, їй потрібні були гроші, тому вона вирішали викрасти майно, яке знаходилось у квартирі по місцю проживання та здати його в ломбард. Підтверджує, що вона викрала з квартири потерпілої два телевізори, пилосос, утюг, мікрохвильову піч, якими користувалася в побуті проживаючи в квартирі, і зазначені чужі речі протиправно вивезла з квартири, які здала в ломбард, за що отримала гроші, якими розпорядилась на власний розсуд. В день здійснення крадіжки, в червні місяці, викрадаючи побутові предмети, виносячи побутові техніку з квартири, вона відразу такі предмети одна, заносила в ломбард, в який здала техніку за що отримала ломбарді гроші, і в ті же дні, документально були оформлені передані нею предмети побутової техніки ломбарду. Викрадене майно вона не тримала в під`їзді, чи в іншому місці, а відразу в день викрадення заносила в ломбард, де документально в ці ж дні було оформлено здачу викраденого нею майна потерпілої.

Вона згодна з встановленою оцінкою вартості викраденого нею майна, згодна, що спричинила потерпілій ОСОБА_5 , майнову шкоду на загальну суму 41696 грн.

Цивільний позов потерпілої про стягнення матеріальної шкоди визнає в повному обсязі, згодна на відшкодування матеріальної шкоди, шкоду відшкодує після постановлення вироку суду, оскільки зараз у неї не має грошей. У скоєнні злочину щиро кається, просить суд суворо її не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила перелік та вартість викраденого у неї майна. Вона впевнена, що крадіжку її майна скоїла обвинувачена, яка орендувала у неї квартиру. При складанні договору оренди квартири все майно, яке знаходилось у квартирі для користування осіб, які проживали в квартирі, було зазначено у договорі оренди, що підтверджує документально знаходження майна в квартирі. Викрадене її майно було здано в ломбард саме обвинуваченою.

Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченої підтримує та просить суд задовольнити його в повному обсязі.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї вини у скоєнні злочину, її вина доведена та підтверджується доказами, дослідженими судом:

-витягом з ЄРДР від 04.07.2018 року, з якого видно, що потерпіла ОСОБА_5 повідомила поліцію про таємне викрадення її побутової техніки 03.07.2018 року, не встановленою особою, з квартири АДРЕСА_3 ;

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 від 03.07.2018 року, про вчинене кримінальне правопорушення;

-протоколом огляду місця події від 03.07.2018 року з фото таблицями;

-договором оренди житлового приміщення від 26.05.2018 року кв. АДРЕСА_3 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

-актом прийома-передачі майна, яке знаходиться у квартирі АДРЕСА_3 , від 26.05.2018 року,з якого видно,що обвинувачена та потерпіла саме 26.05.2018 року заключили письмову угоду про оренду квартири АДРЕСА_3 ;

-протоколами огляду предметів від 05.07.2018 року з фототаблицями;

-постановами про залучення речовихдоказіввід 05.07.2018 року;

-копіями договорів ломбарду ДОН "Кредит Благо" із ОСОБА_6 від 05.06.2018 року, від 20.06.2018 року, від 22.06.2018 року;
-протоколом огляду документів від 20.09.2018 року: копіями договорів ломбарду ДОН "Кредит Благо" із обвинуваченою ОСОБА_6 , від 05.06.2018 року, 20.06.2018 року, від 22.06.2018 року;

-постановою про залучення речових доказів від 20.09.2018 року;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.10.2018 року, від 04.10.2018 року, від 10.10.2018 року;

-звітом про незалежну оцінку майна,з якого видно,що вартість викраденого майна складала

41 696 гривень.

На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що докази по справі є належними, допустимими, достовірними, достатніми, які повністю доводять вину обвинуваченої ОСОБА_6 у скоєнні злочину.

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2016 року, був постановлений вирок Овідіопольським районним Одеської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, щодо обвинуваченої, яким обвинувачена була визнана винуватою в скоєнні злочинів, і обвинуваченій судом, було призначено покарання в виді позбавлення волі строком на два роки три місяця, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинувачена була звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки.

Згідно матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що датою скоєння злочину, у даному кримінальному провадженні, є період часу 05.06.2018 року, 20.06.2018 року,22.06.2018 року, тобто злочин був триваючим, і був скоєний з одного і того ж місця, одним і тим же способом, однією і тією ж особою - обвинуваченою ОСОБА_6 .

Суд, при призначенні обвинуваченій покарання, дотримуючись вимог чинного законодавства України, перевірив доводи прокурора про те, як вона вважає, що при призначення обвинуваченій покарання, в виді позбавлення волі, необхідно суду застосувати до обвинуваченої норму частини 1 статті 71 КК України і на підставі цієї норми закону призначити обвинуваченій покарання за сукупністю вироків, а саме реальну міру покарання в виді позбавленні волі.

Оскільки, як вважає прокурор,що обвинувачена скоїла злочин, в період її відбування покарання з випробуванням, призначеного 25 травня 2016 року Овідіопольським районним Одеської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, була звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Прокурор вважає що період відбування покарання обвинуваченої закінчився в червні місяці 2018 року, тому, як вважає прокурор, початок відбування покарання обвинуваченій, необхідно рахувати з моменту вступу вироку в законну силу, і таким моментом вступу вироку Овідіопольського районного суду Одеської області, щодо обвинуваченої, як вважає прокурор, є червень місяць 2016 року, тому, як вважає прокурор, обвинувачена скоїла злочин в період відбування нею покарання з випробуванням. На підставі таких висновків,прокурор вважала, необхідним застосувати ч.1 ст. 71 КК України, до обвинуваченої, при призначенні судом міри покарання, на підставі якої, призначити обвинуваченій покарання, за сукупністю вироків, в виді позбавлення волі.

Суд дослідивши матеріали кримінального провадження надані обвинуваченням суду,з яких встановлено, що саме 25 травня 2016 року було постановлено вирок Овідіопольським районним Одеської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, з призначенням покарання позбавлення волі на 2 роки 3 місяця та на підставі ст.ст.75, 76 КК України, обвинувачена яка була звільнена від відбування покарання, з іспитовим строком на 2 роки.

В той же час, нормою частини 1 статті 71 КК України, встановлено порядок призначення покарання особі за сукупністю вироків, тобто зазначеною нормою закону передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин,суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

В судовому засіданні, прокурор орієнтуючи суд, щодо призначення покарання обвинуваченій, по даному кримінальному провадженню, не звернула свою увагу на чинне законодавство України, а саме не звернула свою увагу на те, що законом - нормою ч.1 ст. 71 КК України передбачено, що моментом, тобто початком відбування покарання, з випробуванням настає «після постановлення вироку суду»…, а не після «вступу вироку суду в законну силу», отже визначальним моментом початку відрахування для обвинуваченої, встановленого законом, є саме період встановлений на підставі ст. 75, ст. 76 КК України, починаючи з 25 травня 2016 року, тобто саме з моменту постановлення вироку суду, який і є початком відрахування для обвинуваченої періоду її відбування покарання, з випробуванням.

На теперішній час, в норму частини 1 статті 71 КК України, на період постановлення вироку, зміни не внесені, тобто такі визначення які вказані в законі, як «після постановлення вироку», на інше визначення таке, на яке посилається прокурор, як після «вступу вироку в законну силу» не змінено.

Тому, суд виконуючи норму закону, приходить до висновку, що спосіб призначення міри покарання обвинуваченій, запропонований прокурором, задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб призначення покарання не передбачений законом.

Суд вважає, що встановлений строк покарання з випробуванням, встановлений відносно ОСОБА_6 , вироком Овідіопольського районного суду Одеської області, від 25.05.2018 року на період скоєння нею злочину вже сплив, тобто, як вважає суд, обвинувачена ОСОБА_6 скоїла злочин, вже після закінчення іспитового строку, встановленого зазначеним вироком суду, тому, як вважає суд, законом не встановлені правові підстави для застосування до обвинуваченої норми ч.1 ст. 71 КК України при таких викладених обставинах.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд враховує, що обставини які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, суд вважає, щире каяття обвинуваченої у скоєнні злочину, що злочин вона скоїла внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно зі ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Тому, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, характер вчинення обвинуваченою злочину проти власності, наслідки вчинення злочину, особу обвинуваченої, її соціальний статус, яка має постійне місце проживання, роботу, що відповідно зі ст. 66 КК України вказані обставини пом`якшують покарання, що обставини які обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України не встановлені, застосовуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку, про призначення обвинуваченій покарання в виді обмеження волі, в межах санкції ч.2 статті 185 КК України та враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої можливим без ізоляції від суспільства та можливим звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, на підставі ст. 75 та ст.76 КК України призначеного судом, в виді обмеження волі з випробуванням.

При викладених обставинах суд вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченої.

Керуючись ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, ст.27,62,63 Конституції України, ст.ст.17, 373, 374 КПК України, суд

У х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватою в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п.1, 2 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

-періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 41 696 гривень на користь позивача ОСОБА_5 .

Речові докази зберігати у матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1