Справа № 645/1792/19
Провадження № 1-кп/645/547/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000510 від 27.02.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гадяч Полтавської області, громадянина України, що має середню освіту, неодруженого, на момент затримання не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 01.02.2016 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, ст.ст. 70, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 21.11.2018 року на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 20.11.2018 року звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 4 місяці 10 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, що має середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

в с т а н о в и в:

27 лютого 2019 року, приблизно 03 годині ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , разом зі свідком ОСОБА_9 , потерпілим ОСОБА_10 знаходилися поблизу гостьового будинку «Хан», який розташований за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау, б. 64-В, де розпивали спиртні напої. ОСОБА_5 побачив у потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон ТМ «Samsung J7», та у нього виник злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння належного ОСОБА_10 мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, запропонував ОСОБА_7 заволодіти майном потерпілого, на що останній дав згоду, вступивши таким чином з останнім у злочинну змову, спрямовану на відкрите заволодіння майном потерпілого. В цей момент, ОСОБА_10 зрозумівши, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 планують вчинити відносно нього протиправні дії, побіг у напрямку гостьового будинку «Хан», що розташований за вищевказаною адресою. З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерплого, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 догнали потерпілого та нанесли ОСОБА_10 близько 8 ударів кулаками в область голови та живота. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/613-С/2019 від 27.02.2019 року у ОСОБА_10 маються синці на обличчі та голові, які відносяться по ступеню тяжкості до легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 не чинить опір, ОСОБА_5 в безпосередньої присутності ОСОБА_7 , витягнув з кишені вдягнутих на ОСОБА_10 речей мобільний телефон, що бачив ОСОБА_7 . Вартість мобільного телефону «Samsung J7», згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/546СЕ-19 від 28.02.2019 року 3 630 грн, після чого ОСОБА_5 з ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втекли, отримавши реальну можливість розпрядитися викраденим майном, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3630 грн..

В судовому засіданні ОСОБА_5 , посилаючись на щире каяття, вину визнав повністю та пояснив, що він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебували на заводі імені Шевченко та він побачив у раніше незнайомого ОСОБА_10 мобільний телефон, яким вирішив заволодіти. Реалізуючи свій намір, ОСОБА_5 відвів ОСОБА_7 в сторону та розповів про свій намір заволодіти майном потерпілого, запропонувавши йому викрасти даний телефон у останнього, ОСОБА_7 не був проти даної пропозиції. Потім ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 поїхали разом з потерпілим на таксі, проводити останнього до готелю, де останній мешкав. Коли приїхали до готелю, вийшли біля шиномонтажу, придбали пиво, яке розпивали разом. ОСОБА_9 не знала про наміри ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про заволодіння майном потерпілого. ОСОБА_5 тільки повідомив їй, що вони з ОСОБА_7 хочуть побити ОСОБА_10 .. Він разом з ОСОБА_7 відійшли від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а коли стали повертатися потерпілий почав бігти від них, вони наздогнали ОСОБА_10 , ОСОБА_5 його утримував, а ОСОБА_7 наносив йому удари. Після того, як ОСОБА_10 перестав чинити опір, ОСОБА_5 став обшукувати потерпілого, знайшов телефон та забрав його. Коли він забрав телефон у потерпілого, то ОСОБА_7 бачив це та не просив повернути телефон останньому. ОСОБА_5 повідомив суду, що ОСОБА_7 бачив як він забрав у потерпілого мобільний телефон. Крім того, ОСОБА_5 вказував, що будь-яких дій залицяння з боку ОСОБА_10 до ОСОБА_9 не було. Він не казав ОСОБА_7 , що хтось пристає до його дівчини ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 26.02.2019 року у його брата був день народження, вони посиділи за адресою: АДРЕСА_4 , випили трохи, після чого він пішов до ОСОБА_12 . Прийшовши до неї вони ще випили та вирішили піти до 6 поліклініки, де зустріли ОСОБА_5 , з яким вирішили пройтись та прогулятись в сторону заводу імені Шевченка. На зупинці громадського транспорту по вул. Валер`янівській в м. Харкові вони сиділи та випивали, після чого познайомились з двома хлопцями, з якими також стояли випивали, розмовляли. Одного із хлопців, з яким вони познайомилися звали ОСОБА_13 , ім`я іншого він не пам`ятає. Потім один з хлопців збирався уходити, ОСОБА_5 запропонував поїхати з ним, вони викликали таксі та поїхали. Приїхавши на місце вони ще купили пиво, посиділи, а далі він не пам`ятає. ОСОБА_10 стояв та розмовляв з ОСОБА_14 , а потім почалась бійка, оскільки він приревнував ОСОБА_15 до ОСОБА_11 . Вони разом з ОСОБА_5 його побили, після чого пішли через міст, перейшли дорогу та їх зупинили патрульні поліцейські. Після чого у ОСОБА_5 патрульні забрали телефон, одягли на них наручники та повезли до райвідділу. Чому потерпілий почав бігти від них пояснити не зміг, ОСОБА_7 припустив, що можливо потерпілий злякався, але чого саме злякався потерпілий, він також пояснити не зміг. Скільки разів він бив потерпілого він не пам`ятає, можливо два рази. Як ОСОБА_5 забирав у потерпілого телефон він не бачив. З проханням до ОСОБА_10 ввести пін-код в мобільному телефоні він не звертався. ОСОБА_7 зазначав, що на заправці потерпілий почав бігти, за ним побіг ОСОБА_5 та він. Чого побіг потерпілий та ОСОБА_5 він не знає, а він побіг за ОСОБА_10 , оскільки приревнував свою дівчину ОСОБА_16 до ОСОБА_10 , хоча будь-яких дій останній щодо залицяння до ОСОБА_17 не здійснював. На меті заволодіння чужим майном в нього не було, оскільки в нього є свій мобільний телефон, гроші. Чи був у ОСОБА_5 мобільний телефон він не знає. До моменту як він почав наздоганяти потерпілого, вони з ОСОБА_5 про вчинення злочину не домовлялися. Перед подіями він, його дівчина ОСОБА_18 та ОСОБА_5 бачились один раз, другий раз побачились з ним в день подій. Свою дівчину ОСОБА_19 до ОСОБА_5 він не ревнував. Чому його дівчина ОСОБА_20 порекомендувала потерпілому бігти від них, він не знає.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, та незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_7 їх вина підтверджується наступними, дослідженими судом доказами, які заявлені прокурором, а саме:

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що в лютому 2019 року він приїхав до м. Харкова у службове відрядження, поселився в готелі «Хан», який розташований за адресою: проспект Льва Ландау, 64-В. Ввечері він поїхав в гості до свого товариша ОСОБА_21 , приїхавши до нього вони разом спілкувалися, випили пива. Через деякий час після спілкування, він вирішив їхати до готелю, ОСОБА_22 запропонував проводити до зупинки громадського транспорту. Коли вони прийшли на зупинку, до них підійшли раніше не знайомі двоє хлопців та дівчина. Вони познайомилися, почали розмовляти, це були ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , вони всі разом вирішили випити пиво. ОСОБА_23 був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 стояли разом, розмовляли. Після чого ОСОБА_27 та ОСОБА_28 запропонували провести потерпілого до готелю, на що він дав свою згоду. На таксі учетвером: потерпілий, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 доїхали до готелю «Хан», вийшовши рядом з АЗС, придбали пиво, це було близько 03 години ранку. Після чого ОСОБА_28 та ОСОБА_27 відійшли в сторону, тоді як ОСОБА_25 залишилася біля нього та сказала потерпілому, коли повернуться хлопці «Беги, ты не туда попал!». На що потерпілий спитав ОСОБА_16 , це що «гоп-стоп?», ОСОБА_29 відповідала, що так. Коли ОСОБА_23 та ОСОБА_24 стали підходити до них потерпілий побіг, останні побігли за ним. Біля дверей готелю, які були зачинені, ОСОБА_23 його ударив, ОСОБА_24 вдарив 2 рази. ОСОБА_23 бив ліктями по спині, кулаками в обличчя, у двох вони відтягнули потерпілого від дверей готелю, затягнули за автомобіль, який був припаркований на вулиці. ОСОБА_23 бив ногами в обличчя, приблизно 2-3 удари, після того, як він прикрився руками, йому нанесли ще декілька ударів. Потерпілий вказував, що більшість ударів йому наніс ОСОБА_7 , від його ударів носом пішла кров. ОСОБА_5 лазив по карманам, надягнутих на нього речах. ОСОБА_5 знайшов у нього в кишені, одягнутих на ньому речей телефон «Samsung» чорного кольору, та попрохав розблокувати телефон. ОСОБА_5 бажав переставити блок на мобільному потерпілого (сканер відбитків пальців) на свій відбиток пальця, проте на телефоні також був графічний блок, проте потерпілий не знав паролю від цього блоку. Після того, як ОСОБА_7 відвернувся, потерпілий знову побіг, але за ними почали бігти ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Потерпілий перестрибнув через паркан домоволодіння та почав стукати по вікну будинку, власник домоволодіння сказав, що викликає поліцію, на що потерпілий попрохав що б викликали поліцію. Через декілька хвилин приїхала охорона домоволодіння, поліція, швидка медична допомога. Потерпілий вказував, що він ніяким чином не залицявся до ОСОБА_30 та не провокував її хлопця ОСОБА_31 на ревнощі, та він взагалі спілкувався тільки з хлопцями ОСОБА_32 та ОСОБА_33 ;

-показаннями свідка ОСОБА_34 , який в судовому засіданні пояснив, що знає потерпілого ОСОБА_35 2 роки. В лютому 2019 року ОСОБА_36 був у відрядженні в м. Харкові та приїхав до нього за місцем його мешкання у гості, вони спілкувалися, пили пиво. Коли ОСОБА_37 вирішив їхати до готелю, свідок запропонував провести його та разом вони пішли на зупинку громадського транспорту. Коли вони стояли на зупинці до них підійшли двоє хлопців з ними також була дівчина. Почали спілкуватися, свідок викликав таксі, хлопці, які підійшли до них запропонували ОСОБА_38 провести його до готелю, на що ОСОБА_39 та свідок дали згоду. Також свідок повідомив, що хлопці, які підійшли до них були у стані алкогольного сп`яніння. Свідок також повідомив, що коли вони усі разом стояли на зупинці, то жодним чином ОСОБА_10 не виявляв уваги до дівчини ОСОБА_9 ;

-допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 повідомив, що він 27.02.2019 року вночі знаходився за місцем свого мешкання у домоволодінні АДРЕСА_5 , коли почув, що щось відбувається у дворі його будинку, та він побачив як чоловік перестебнув через паркан його домоволодіння. Він натиснув «кнопку тривоги», в результаті чого через 7 хвилин приїхала поліція. Свідок повідомив, що молодий чоловік, який перестебнув через паркан, також прохав його викликати поліцію;

-допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 повідомила, що працює адміністратором готелю «Хан», який розташований за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау, 64-В. В ніч на 27.02.2019 року вона була на роботі, проте їй нічого не відомо про події вчинення нападу на їх гостя ОСОБА_10 .. Свідок повідомила, що вхід на територію готелю здійснюється тільки по дзвінку, оскільки двері готелю зачинені. Вранці вони виявили, що на вхідній двері готелю зламана ручка. Більше їй нічого не відомо про напад, який відбувся в ночі;

-показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 це її хлопець, а з ОСОБА_5 вони познайомилися, нещодавно. В лютому 2019 року вони йшли з ОСОБА_7 з дня народження та посварились. По дорозі вони зустріли ОСОБА_5 , почали спілкуватись, посиділи на зупинці, після чого пішли на завод імені Шевченка. Потім туди підійшли два хлопця, одного звали ОСОБА_37 , ім`я другого хлопця вона не пам`ятає, вони познайомились та стояли спілкувались. Потім хлопцю, з яким вони тільки познайомилися - ОСОБА_37 , потрібно було їхати додому та другий хлопець сказав, що він зараз викликає йому таксі та його підвезуть додому. ОСОБА_5 запропонував проводити ОСОБА_10 на таксі до готелю. Вони всі разом поїхали до готелю «Хан». Приїхали до готелю, вийшли з таксі, купили пиво, почали спілкуватися. А потім ОСОБА_5 відвів її в сторону та сказав, щоб вона відвела ОСОБА_15 , оскільки вони бажають його побити. Після чого ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 відійшли в іншу сторону, а вона відвела ОСОБА_15 вбік та сказала йому, що зараз вийдуть хлопці - біжи. Він запитав чому?, на що вона сказала, що йому просто необхідно бігти. Після того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_5 почали повертатися до них, ОСОБА_10 побіг. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 побігли за ОСОБА_42 , а вона залишилась стояти на місці. Коли ОСОБА_7 повернувся, то вона запитала в нього навіщо він побіг за потерпілим, на що він сказав, що приревнував її. Свідок також повідомила, що будь-яких дій залицяння з боку ОСОБА_10 в її сторону не було, підстав у ОСОБА_7 для ревнощів також не було. Свідок не запитувала у ОСОБА_7 чому саме він її приревнував до ОСОБА_10 ..

Окрім показів потерпілого та свідків вина обвинувачуваних підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом, а саме:

-змістом рапорту інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 1 УПП МВС у м. Харкові від 27.02.2019 року, згідно якого 27.02.2019 року о 04 год. 40 хв.. під час несення служби ОГП у Немишлянському районі м. Харкова у складі автопатруля інспектора патрульної поліції ОСОБА_43 екіпажу № 0010, державний знак № 3620 було здійснено виклик від оператора 102, а саме: приблизно о 04 год. 40 хв. через радіостанцію від чергового УПП було отримано орієнтування, що за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау (АЗС «Окко») троє невідомих, а саме: два парня та дівчина на вигляд приблизно 20 років нанесли тілесні ушкодження та незаконно відкрито заволоділи у заявника мобільним телефоном «Samsung». Під час відпрацювання прилеглої території за прикметами за адресою: АДРЕСА_4 (біля АЗС «ANP») були виявлені два хлопця та дівчина, які були схожі за орієнтуванням, які представилися: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.02.2019 року від ОСОБА_10 , відповідно до якої останній повідомив, що 27.02.2019 року о 03 годині за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау, 64-В, невстановлені особи, шляхом застосування насильства відкрито заволоділи мобільним телефоном потерпілого;

-змістом протоколу огляду місця події від 27.02.2019 року, згідно якого об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості за адресою: м. Харків, проспект Московський, 138-В, де розташована АЗС «ANP». На відстані від вказаної АЗС біля проїзної частини знаходиться молодий чоловік, одягнутий в чорну куртку, брюки та шапку, представився як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В правій зовнішній кишені куртки ОСОБА_5 виявлений мобільний телефон сенсорний «Samsung» в корпусі чорного кольору. Зі слів ОСОБА_5 він з ОСОБА_7 відкрито заволоділи вказаним телефоном у раніше незнайомого чоловіка за адресою: АДРЕСА_6 , вищевказаний мобільний телефон було вилучено;

-змістом протоколу огляду місця події від 27.02.2019 року, згідно якого об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості, розташована за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау, 64-В біля готелю «Хан». Зі слів ОСОБА_10 на вказаному місці 2 незнайомих чоловіка нанесли йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділи мобільним телефоном;

-змістом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.02.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході проведення пред`явлення особи за фотознімками потерпілий впізнав ОСОБА_7 , який разом з ОСОБА_5 побив його та викрали мобільний телефон 27.02.2019 року;

-змістом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.02.2019 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_5 , як особу, що разом з ОСОБА_7 спричинили йому тілесні ушкодження та заволоділи мобільним телефоном;

-змістом постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів та про передачу речових доказів на відповідальне зберігання від 27.02.2019 року, згідно якої мобільний телефон «Samsung Galaxy J7 2017 SM-J730FM, S/N НОМЕР_1 , ІМЕІ-1: НОМЕР_2 , ІМЕІ-2: НОМЕР_3 , який тимчасово вилучений під час огляду місця події від 27.02.2019 року за адресою: м. Харків, проспект Московський, 138-В;

-висновками судової товарознавчої експертизи від 28.02.2019 року № 6/546СЕ-19, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy J7» становить 3630 грн. та ілюстрованою таблицею до нього;

-висновками судово-медичної експертизи № 09/613-С/2019 від 27.02.2019 року згідно з якими у ОСОБА_10 мають місце: синці на обличчі та голові. Ці пошкодження виникли від ударної дії тупих твердих предметів, характерні особливості яких на тілі потерпілого не відобразилися, та могли бути отримані в строк за 1-2 дні до проведення експертизи. По ступеню тяжкості ці пошкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалість котрих не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень (відповідно до п.п. 2.3.2 «б», п. 2.3.5 Наказу МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Вирішити питання про само спричинення не входить до компетенції судово-медичного експерта, тому що включає в себе юридичне поняття;

-змістом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.02.2019 року за участю свідка ОСОБА_34 , який впізнав ОСОБА_7 , якого зустрів в ніч на 27.02.2019 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту біля заводу імені Шевченка;

-змістом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.02.2019 року за участю свідка ОСОБА_34 , згідно якого останній впізнав ОСОБА_5 , як особу, яку він зустрів в ніч на 27.02.2019 року на зупинці громадського транспорту біля заводу імені Шевченка;

-змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 28.02.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході проведення якого останній повідомив, що у м. Харкові по проспекту Льва Ландау, 64-В біля готелю «Хан» ОСОБА_7 та ОСОБА_5 наносили йому тілесні ушкодження. Також потерпілий вказував, що намагався потрапити до готелю «Хан», але ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відтягнули його від входу. Також вказав, що ОСОБА_44 наносив йому удари ногою;

-змістом протоколу пред`явлення речей для впізнання від 21.03.2019 року згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав свій мобільний телефон за кольором, а також безпосереднім пошкодженням: внизу екрана тріщини скла;

-змістом протоколу огляду предметів від 05.03.2019 року, а саме DVD-R диску, на якому знаходиться відеозапис з відеокамери спостереження;

-оглянутим в судовому засіданні диском на якому міститься відеозапис відеоспостереження, на даному відеоспостереженні ОСОБА_7 та ОСОБА_5 впізнали себе. На даному диску, останні спричиняли тілесні ушкодження ОСОБА_10 ;

-речовим доказом DVD-R диском із записом від 27.02.2019 року з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , який долучений до матеріалів кримінального провадження;

-змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 20.03.2019 року за участю свідка ОСОБА_9 , згідно якого по прибуттю за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау свідок вказала місце прибуття таксі 27.02.2019 року близько 03 години, на якому приїхала вона, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 .. Також свідок показала, де саме вона разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 розпивали спиртні напої, після того, як вийшли з таксі. Також свідок пояснила куди саме її відвів ОСОБА_5 та вказав, що їй необхідно відволікти потерпілого. Також свідок повідомила на місце куди пішли ОСОБА_5 з ОСОБА_7 , а вона разом з потерпілим залишилася біля АЗС, та свідок повідомила потерпілого про те, що коли хлопці повернуться, що б останній убігав. Після того, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 почали вертатися до них, виходили із-за кута будинку, потерпілий ОСОБА_10 побіг до готелю, тоді як ОСОБА_7 та ОСОБА_5 побігли за останнім, ілюстративним матеріалам до нього;

-змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 22.03.2019 року за участю ОСОБА_7 , в ході проведення якого останній повідомив, де саме вони розпивали спиртні напої з потерпілим, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_5 відвів свідка ОСОБА_9 та, щось казав їй. Після того, як ОСОБА_5 повернувся із ОСОБА_9 , він разом із ОСОБА_5 відійшли, а після того як повернулися до потерпілого та свідка, потерпілий побіг та за ним побіг ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_5 помахав йому рукою та він побіг за ОСОБА_5 та потерпілим. Після того, як він та ОСОБА_5 догнали потерпілого, ОСОБА_7 почав наносити йому тілесні ушкодження. Статтею 337 КПК України визначені межі судового розгляду та встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно обвинувачених і лише в межах висунутого їм обвинувачення, сформульованого та викладеного в обвинувальному акті, що є суттєвою гарантією справедливого розгляду та вирішення справи.

В разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку судом зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Свої висновки суд може обґрунтовувати лише на доказах, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Після дослідження доказів під час судового розгляду суд вправі змінити юридичну кваліфікацію вчиненого особою кримінального правопорушення, якщо нове обвинувачення не є більш тяжким або змінити формулювання фактичної сторони обвинувачення без зміни юридичної кваліфікації, якщо в результаті такої зміни формулювання фактичної сторони обвинувачення не зазнає істотних змін або тісно пов`язане з первісним, якщо в результаті такої зміни не погіршується становище обвинуваченого та не порушується його право на захист.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинувачених та визнання їх винуватості.

В судовому засідання ОСОБА_7 повідомляв, що у нього не було наміру здійснювати грабіж відносно потерпілого, він тільки мав намір його побити, оскільки приревнував до своєї дівчини ОСОБА_9 .. Проте, суд вважає дані доводи обвинуваченого неспроможними, такими, що протирічать іншим доказам, дослідженим судом. Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 повідомляв, що жодним чином не виказував ознак уваги до Юлії, крім того, він спілкувався тільки з хлопцями: ОСОБА_45 та ОСОБА_5 .. Більш того, саме Юлія будь-якої уваги до нього не виказувала. Сам ОСОБА_7 в судовому засідання не зміг пояснити, що саме його заставило ревнувати ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , зазначав, що хтось щось сказав, але не зміг пояснити хто та що саме сказав та що саме спонукало його ревнути ОСОБА_9 .. Крім того, ОСОБА_5 в судовому засіданні також повідомляв, що підстав для ревнощів у ОСОБА_7 не було взагалі. ОСОБА_5 повідомив суд, що коли він побачив у ОСОБА_10 мобільний телефон, припустив, що у останнього є гроші, своїми міркування він поділився з ОСОБА_7 та запропонував останньому побити потерпілого відібравши його майно, на що ОСОБА_7 погодився. ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що будь-яких дій уваги з боку ОСОБА_10 в її сторону не було.

Проаналізувавши викладені по даному кримінальному провадженню докази та оцінивши їх в сукупності, суд визнає необґрунтованими ствердження обвинуваченого ОСОБА_7 про невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вони спростовуються доказами викладеними у вироку, які об`єктивно узгоджуються з обставинами справи.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнані належними і допустимими, вважає висловлені обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 доводи та докази в частині перебігу подій, а саме що обвинувачений не мав наміру пограбувати потерпілого, а мав намір тільки побити через ревнощі, беручи до уваги показання потерпілого, свідків, за своєю суттю такими, що прямо суперечать установленим обставинам у ході цього провадження.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.

Так, у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.

Вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не причетності до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд розцінює як спосіб захисту та спробу уникнути кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, тому що його доводи спростовуються вищезазначеними доказами.

Суд, оцінюючи наведені докази в їх сукупності відповідно до положень ст. 94 КПК України, приходить до переконання, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, доведена.

Суд, оцінюючи наведені докази в їх сукупності відповідно до положень ст. 94 КПК України, приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, доведена.

Підстав для перекваліфікації дій обвинувачених, суд не вбачає.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Пленум Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 у «Про практику призначення судами покарання» , роз`яснив, наступне: «Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбаченою ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбаченою ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він офіційно не працює, раніше не судимий. Згідно довідки МПНД №16, ОСОБА_7 вподовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався. Довідкою КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» встановлено, що ОСОБА_7 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває. Згідно характеристики ОСОБА_7 характеризується позитивно.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що на момент затримання не працював. Згідно довідки МПНД № 16, ОСОБА_5 вподовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався. Довідкою КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» встановлено, що ОСОБА_5 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває. ОСОБА_5 раніше судимий Гадяцьким районним судом Полтавської області 01.02.2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, строк відбування покарання відраховується з 01.02.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання весь період перебування останнього в установах попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок набув законної сили 05.05.2016 року. Згідно ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду звільнено засудженого ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 01.02.2016 року у виді позбавлення волі на невідбутий строк 4 місяці 10 днів.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Також судом беруться до уваги, роз`яснення, які містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо). З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про осіб обвинувачених, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 і попередження вчинення ними нових злочинів призначення їм покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою вони обвинувачуються і які передбачають відповідальність за вчинений злочин, так як відсутні передбачені ст. 69 КК України умови і підстави призначення обвинуваченим більш м`якого покарання, ніж передбачене законом і відсутні обставини, які б давали суду підстави прийти до висновку про можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 від відбуття покарання.

Судом також враховується, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин в період умовно-дострокового строку, вчинив новий умисний корисливий злочин, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність у його ізоляції від суспільства.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині визнав, наявність обставин, що пом`якшують, обтяжують покарання.

Згідно правової позиції, викладеної у п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі призначення покарання за кількома вироками суд на підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, приєднує повністю або частково покарання (або його невідбуту частину), яке було призначене за попереднім вироком.

При призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків суд застосовує положення ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 01.02.2016 року.

Судом враховуються молодий вік обвинуваченого ОСОБА_7 , позитивна характеристика за місцем мешкання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжуються покарання, тяжкість злочину, що інкримінується, а тому вважає можливим призначити покарання останньому у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинення, на мінімальний строк.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і попередження вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Так, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними інших злочинів.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати за проведення судових експертиз згідно ч. 3 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 394, 395 КПК України,-

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 01.02.2016 року у вигляді 4 місяців 10 днів позбавлення волі остаточно визначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 залишити раніше обраний - тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі на 60 діб, до 06 лютого 2020 року.

Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_5 , тобто з 27.02.2019 року о 12-52 год., зарахувавши час перебування під вартою в час відбуття покарання.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити без змін раніше обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адреосю: АДРЕСА_3 у період з 21 год. до 07 години, строком на 60 діб до 06 лютого 2020 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на користь Держави України, в особі Харківського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру (Одержувач: Держава, код доходів 24060300, р/р 0005, код отримувача 37999680, МФО 899998, УК Слобідсь/мХарСлобідськи/24060300, банк Казначейство України), витрати за проведення товарознавчої експертизи № 6/546СЕ-19 від 28.02.2019 року по 286 грн. з кожного.

Речовий доказ в кримінальному провадженні - DVD-R диск із записом від 27.02.2019 року з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау, 64В, після набрання вироком суду законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ в кримінальному провадженні мобільний телефон Samsung Galaxy J7 2017 SM-J730FM, S/N НОМЕР_1 , IMEI-1: НОМЕР_2 , IMEI-2: НОМЕР_3 , переданий на зберігання до камери схову Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, повернути законному володільцю ОСОБА_10 ..

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку підлягає врученню прокурору та обвинуваченому негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1