ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/778/19 Справа № 202/5617/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000001149, № 0002189 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року, щодо:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Алчевськ, Луганської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:
- 13.06.2017 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., який сплачено відповідно до квитанції,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Маломихайлівка, Покровського району, Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 01.11.2017 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_10 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначеним покаранням поглинуто покарання, призначене вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 4499,10 гривень за рахунок спричиненої майнової шкоди та 1000 гривень за рахунок спричинення моральної шкоди.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
ОСОБА_10 30 травня 2017 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, більш точно часу встановити неможливо, знаходячись біля будинку 21 по проспекту Миру в м. Дніпро побачила, як потерпіла ОСОБА_12 випустила з рук свій мобільний телефон марки Самсунг Гелексі J7 в золотистому корпусі, який впав на землю. У цей час у обвинуваченої ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону, що належить потерпілій ОСОБА_12 . Знаходячись за вищевказаною адресою, реалізуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_10 вирішила, спочатку заховати вказаний мобільний телефон, а потім, обравши зручний момент, заволодіти ним. Озирнувшись навколо та впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, обвинувачена ОСОБА_10 своєю ногою відштовхнула мобільний телефон марки Самсунг Гелексі J7, який належить потерпілій ОСОБА_12 , до кущів, таким чином приховала його від оточуючих, для подальшого його викрадення у зручний момент.
Наступного дня, а саме 31 травня 2017 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, більш точного часу встановити неможливо, обвинувачена ОСОБА_10 з метою доведення своїх злочинних дій, направлених на повторне таємне викрадення чужого майна, до завершення, а саме з метою забрати прихований 30 травня 2017 року у кущах біля буд. № 21 по пр. Миру в м. Дніпро мобільний телефон марки Самсунг Гелексі J7 в золотистому корпусі, який належить потерпілій ОСОБА_12 , знову прийшла за вищевказаною адресою, забрала з кущів мобільний телефон марки Самсунг Гелексі J7 в золотистому корпусі та поклала його до принесеної з собою сумки.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_10 таємно заволоділа мобільним телефоном марки Самсунг Гелексі J7 в золотистому корпусі імеі1 НОМЕР_1 , імеі2 НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_12 , вартість якого складає 4499,10 гривень, спричинивши останній майнову шкоду на вищевказану суму та з викраденим майном з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.
Далі, 19 жовтня 2017 року приблизно о 17 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 разом з обвинуваченою ОСОБА_10 знаходились на території ринку за адресою м. Дніпро, пр. Миру, 14, у закладі реалізуючому спиртні напої, де обвинувачена ОСОБА_13 помітила раніше незнайомого їй чоловіка потерпілого - ОСОБА_14 , який, за проханням обвинуваченої ОСОБА_10 пригостив її алкоголем. В процесі розрахунку за товар обвинувачена ОСОБА_10 звернула увагу, що у потерпілого ОСОБА_14 є в наявності грошові кошти у розмірі приблизно 400 гривень, більш точно суму встановити не виявилось можливим, які він поклав до зовнішньої передньої кишені, одягнутих на ньому джинсів, та вийшовши з даного закладу, останній направився додому. В цей момент у обвинуваченої ОСОБА_10 раптово виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, який вона погодила з обвинуваченим ОСОБА_8 , тим самим вступивши з ним у попередню змову, розподіливши ролі кожного у скоєнні злочину.
В подальшому цього ж дня, а саме 19 жовтня 2017 року близько 19 годині 00 хвилин, точний час встановити не виявилось можливим, обвинувачені ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переслідуючи потерпілого ОСОБА_14 , який прямував до місця свого мешкання, обравши зручний момент коли останній заходив до під`їзду № 10 буд. АДРЕСА_4 , зайшли за потерпілим до під`їзду вищезазначеного будинку, біля ліфту, обвинувачений ОСОБА_8 згідно відведеної йому ролі, наблизився до потерпілого ОСОБА_14 та штовхнувши його на підлогу ліфта, почав наносити йому удари кулаками та ногами по голові та тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження, у вигляді садна в лобній області ліворуч ближче до надбрівної дуги, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки. В цей час обвинувачена ОСОБА_15 згідно відведеної їй ролі, перевірила вміст кишень потерпілого ОСОБА_14 на наявність цінних предметів, у результаті чого виявили та заволоділи мобільним телефоном марки Lenovо А-2010а в чорному корпусі в імеі-1 НОМЕР_3 , імеі-2 НОМЕР_4 та грошовими коштами в сумі приблизно 400 гривень, більш точно суму встановити не виявилось можливим.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_15 , діючи в групі з обвинуваченим ОСОБА_8 , шляхом відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, вчиненому повторно, заволоділи майном потерпілого ОСОБА_16 , а саме мобільним телефоном марки Lenovo А-2010а в чорному корпусі імеі1 НОМЕР_3 , імеі2 НОМЕР_4 , вартість якого становить 1366,67 гривень та грошовими коштами в сумі 400 грн., спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 1766,67 гривень, після чого утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння злочину зникли, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.
Дії обвинуваченої ОСОБА_10 виразилися у:
- таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
- відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляціях на вирок:
- прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_10 призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді 6 років позбавлення волі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги те, що ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнала повністю, під час допиту намагалась ввести суд в оману та уникнути відповідальності за вказане кримінальне правопорушення.
Прокурор вказує, що призначаючи покарання, судом також не враховано те, що ОСОБА_10 будучи судимою за корисливий злочин у 2017 році на шлях виправлення не стала та повторно вчинила корисливі злочини, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Зазначені обставини вказують, що обвинувачена ОСОБА_10 неспроможна вести порядний спосіб життя та не вчиняти корисливі злочини, оскільки вказана злочинна діяльність ОСОБА_10 є основним джерелом її доходу.

- захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України та застосувати щодо нього положення ст. 75 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду підлягає зміні через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.
Захисник вказує, що суд першої інстанції врахував думку потерпілого ОСОБА_14 про начебто жорстке побиття з боку ОСОБА_8 при заволодінні майном, проте такий висновок не узгоджується з наявними доказами у кримінальному провадженні. Проведена 23.10.2017 року судово-медична експертиза спростовує покази потерпілого ОСОБА_14 , щодо кількості завданих тілесних ушкоджень, згідно якої нараховано одне тілесне ушкодження, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки.
Також захисник вказує, що ні досудовим слідством, ні судом не з`ясована, шляхом проведення слідчого експерименту можливість заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту внаслідок поштовху, як про це пояснював ОСОБА_8 . Суд першої інстанції в обґрунтування висновків щодо доведеності вини посилається на покази свідка ОСОБА_17 , як безпосереднього очевидця події, проте він перебував на вулиці на значній відстані, в під`їзд не заходив, тому реальним свідком заволодіння майном ОСОБА_14 бути не міг. Також не міг вказати достеменно роль кожного.
Захисник вважає, що вказані порушення закону призвели до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України. Данні, які б свідчили про наявність у ОСОБА_8 умислу на заволодіння майном потерпілого, у провадженні відсутні. Натомість встановлено, що пограбуванню передувало сумісне вживання спиртних напоїв потерпілого ОСОБА_14 з ОСОБА_10 , яка поскаржилась співмешканцю ОСОБА_8 про негідну поведінку потерпілого, саме з`ясовуючи відносини з останнім і вважаючи, що він захищає свою дівчину, ОСОБА_8 штовхнув потерпілого, який при падінні отримав тілесні ушкодження. Потерпілий пояснював, що ОСОБА_8 його кишені не обшукував і ніяким чином особисто його майном не заволодівав, відтак умислу на заволодіння майном потерпілого у ОСОБА_8 не було.
Крім того, захисник вказує, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання, оскільки суд першої інстанції послався на не встановлення пом`якшуючих вину ОСОБА_8 обставин та посередність характеристик, що суперечить матеріалам кримінального провадження. ОСОБА_8 займався суспільно-корисною працею, виключно позитивно характеризується за місцем роботи і місцем мешкання, є єдиним годувальником 70-ти річної матері, яка страждає хронічними захворюваннями і перебуває на диспансерному обліку з такими захворюваннями, як кардіосклероз, артеріосклероз, стенокардія, що потребує додаткових значних витрат на придбання медикаментів і піклування зі сторони.
Також захисник вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_8 у заподіянні ОСОБА_14 тілесного ушкодження, фактично він визнав свою вину повністю, а розбіжність у правовій оцінці дій обвинуваченого не заперечує його щирого каяття і повинно враховуватись при призначенні покарання.

- захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції ухвалив вирок щодо ОСОБА_10 без урахування практики Європейського суду з прав людини та висновків Верховного Суду, про що свідчить те, що у вказаному вироку жодним чином не наведено будь-якого посилання на будь-яку справу чи висновок Верховного Суду, або будь-яке рішення Європейського суду з прав людини і ніяким чином не зазначено ніякого акту Європейського суду з прав людини, який використаний для прийняття рішення щодо призначення покарання ОСОБА_10 .
Також захисник вказує, що судом першої інстанції не зазначено, яким чином і в який спосіб забезпечуються права неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , оскільки ці діти знаходяться на її утриманні.

- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України та застосувати щодо нього положення ст. 75 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що судом першої інстанції було постановлено ухвалу для перевірки інформації про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 фізичного насильства працівниками поліції, проте суд отримав формальну відповідь, службові особи, які проводили перевірку, навіть не спілкувалися з ним і не цікавилися його поясненнями.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 аналогічні доводам апеляційної скарги його захисника ОСОБА_7 .
Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за відсутності потерпілих, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
При апеляційному розгляді захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 просили вирішити на розсуд суду. Захисник ОСОБА_9 та обвинувачена ОСОБА_10 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор в апеляційному суді підтримала апеляційну скаргу прокурора, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 і захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши учасників кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_10 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованої їй крадіжки мобільного телефону Самсунг Гелексі J7 у потерпілої ОСОБА_12 , колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих фактичних обставин, що встановлені судом і не оспорені апелянтами в поданих ними апеляційних скаргах.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 про наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та про відсутність у нього умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_14 .
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема поясненнями потерпілого ОСОБА_14 , який у суді першої інстанції пояснив, що 19 жовтня 2017 року він пішов випити горілки в магазин, до якого також зайшла ОСОБА_10 та попрохала його купити їй 100 грам горілки, на що він погодився. У подальшому ОСОБА_10 попрохала потерпілого купити їй ще горілки, але він відмовив і пішов додому і остання пішла за ним та по дорозі прохала дати їй грошей, проте потерпілий знову відмовив у проханні ОСОБА_10 та зайшов до під`їзду № 10 будинку АДРЕСА_4 , де викликав ліфт. В цей час, ОСОБА_10 тримала відчинені двері, і під час очікування ліфту його штовхнули ногою в спину, від чого він впав в кабіну ліфту, та побачив ОСОБА_8 , який наніс йому ще 3-4 удари ногою в область обличчя, а ОСОБА_10 витягла з правої кишені штанів грошові кошти у розмірі 400 гривень, а з лівої кишені мобільний телефон, після чого вони покинули під`їзд, а він піднявся додому, де викликав поліцію. Потерпілий ОСОБА_14 стверджував, що саме ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , із застосуванням насильства, відкрито заволоділи його майном.
Свідок ОСОБА_18 під час допиту у суді першої інстанції повідомила, що 19 жовтня 2017 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_14 прийшов додому та в нього на одежі та обличчі була кров, на що ОСОБА_14 повідомив, що за ним до під`їзду зайшла дівчина, а за нею хлопець, після чого, коли він перебував на площадці 1 поверху під`їзду біля ліфту хлопець наніс йому декілька ударів, а дівчина в свою чергу забрала грошові кошти в сумі 400 гривень та мобільний телефон, після чого вони викликали поліцію та по приїзду співробітників поліції вони оглянули місце злочину та виявили залишки крові у кабіні ліфту.
Свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції показала, що 19 жовтня 2017 року у вечірній час додому прийшов ОСОБА_14 з розбитою бровою та кров`ю на обличчі та повідомив, що на нього здійснили напад та викрали мобільний телефон Леново і грошові кошти, а також попрохав викликати поліцію. Також показала суду, що ОСОБА_14 повідомив, що знає осіб, які вчинили на нього напад, і те, що дівчина та хлопець зайшли за ним до під`їзду, де у подальшому пограбували його.
Свідок ОСОБА_17 у суді першої інстанції показав, що 19 жовтня 2017 року приблизно о 19 год. 00 хв. він стояв біля будинку № 12 по пр. Миру в м. Дніпро та бачив як йшов сивоволосий чоловік, за ним дівчина ОСОБА_10 , а за нею хлопець ОСОБА_8 і коли сивоволосий чоловік зайшов до під`їзду, то ОСОБА_10 притримала двері, куди підбіг ОСОБА_8 та слід за сивоволосим чоловіком вони зайшли до під`їзду, при цьому вони заходячи до під`їзду між собою розмовляли. Після чого, приблизно через 2-3 хвилини ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вибігли з під`їзду та втекли.
Свідок ОСОБА_20 під час допиту у суді першої інстанції показала, що вона є матір`ю обвинуваченої ОСОБА_10 і восени 2017 року додому прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , де вживали алкогольні напої, почали сваритися, та ОСОБА_8 вийшов з дому, маючи при собі мобільний телефон з ліхтариком, однак повернувся через деякий час з іншим мобільним телефоном. Після чого, через деякий час до них прибули співробітники поліції, які провели огляд, в ході якого виявили та вилучили один з мобільних телефонів, які напередодні приніс ОСОБА_8 .
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий чи свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема: протоколом огляду від 19.10.2017 року, з фото-таблицею до нього, відповідно до якого була оглянута ліфтова кабіна під`їзду № 10, будинку АДРЕСА_4 (т. 2, а.кп. 186-188); протоколом огляду від 20.10.2017 року, відповідно до якого була оглянута ділянка місцевості, що розташована за адресою: м. Дніпро, модульне містечко по вул. Релєєва, 34-Д Б-4-1 та під час огляду, в будинку було виявлено та вилучено мобільний телефон Lenovo Н 2010-а імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 (т. 2, а.кп. 190); протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 20.10.2017 року з фото-таблицями до них, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , як осіб, які 19.10.2017 року близько 19 год. 00 хв. вчинили відносно нього відкрите викрадення майна за адресою: м. Дніпро, пр-т Миру, 12 (т 2, а.кп. 194-199); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.10.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_10 , як особу, яка 19.10.2017 року близько 19 год. 00 хв. за адресою: м. Дніпро, пр. Миру, 12 разом з високим чоловіком, забігли всередину під`їзду, а через 2-3 хвилини вибігли (т. 2, а.кп. 236-237); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.10.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 19.10.2017 року близько 19 год. 00 хв. за адресою: м. Дніпро, пр. Миру, 12, ривком відчинив двері до під`їзду та забіг туди з дівчиною, які через 2-3 хвилини вибігли звідти (т. 2, а.кп. 238-239); протоколом проведення слідчого експерименту від 25.10.2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_14 показав за яких обставин 19.10.2017 року близько 19 год. 00 хв. невідомий чоловік та дівчина на ім`я ОСОБА_21 в під`їзді будинку АДРЕСА_4 вчинили відносно нього відкрите викрадення майна, а саме: мобільного телефону та грошових коштів у розмірі 400 гривень, шляхом застосування відносно нього насилля, із зазначенням механізму та локалізації нанесення йому тілесних ушкоджень (т. 3, а.кп. 1-4).
З висновку судово-медичної експертизи № 3562е від 23.10.2017 року вбачається, що у ОСОБА_14 виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна в лобній області ліворуч ближче до надбрівної дуги, яке не відображає на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким було нанесено, можливо лише вказати, що воно було спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в ліву половину обличчя, яким могла бути і рука стиснута в кулак, нога або інші предмети з аналогічними властивостями. За своїм характером виявлене у нього тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминучі наслідки.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3535е від 30.10.2017 року локалізація та характер виявленого у ОСОБА_14 тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру на які він вказує в ході проведення слідчого експерименту за його участю, тобто від механічної дії (удару-ударів) ногою в область обличчя ліворуч.
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано віднісся критично до показів обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він чекав ОСОБА_10 біля під`їзду та забіг в під`їзд тільки після того, як почув крики, де наніс лише один удар потерпілому та вийшов, оскільки вони повністю спростовуються показами свідка ОСОБА_17 , який у суді першої інстанції показав, що саме ОСОБА_10 притримала двері, після чого вони разом з ОСОБА_8 зайшли до під`їзду, при цьому розмовляли між собою, а також разом вибігли звідти; показами потерпілого ОСОБА_14 , який показав, що обвинувачений ОСОБА_8 спочатку штовхнув його ногою в спину, від чого він впав в ліфт, а потім ще наніс 3-4 удари ногою в область голови, а також висновком судово-медичної експертизи № 3635е від 30.10.2017 року, згідно якого локалізація та характер виявленого у ОСОБА_14 тілесного ушкодження, механізм його спричинення не суперечить механізму, локалізації та характеру на які вказує ОСОБА_14 , тобто від механічної дії (удару-ударів) ногою в область обличчя ліворуч.
Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано відхилено доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він наніс лише тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 та не викрадав його особисті речі, а мобільний телефон потерпілого викрала ОСОБА_10 , про що він не знав, оскільки останні спростовуються показами потерпілого ОСОБА_14 , який вказував на те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_8 разом здійснювали відносно нього відкрите викрадання його майна із застосуванням насильства.
При цьому, колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про те, що ні досудовим слідством, ні судом не з`ясована, шляхом проведення слідчого експерименту, можливість заподіяння потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту внаслідок поштовху, а також те, що судово-медична експертиза спростовує покази потерпілого ОСОБА_14 щодо кількості завданих тілесних ушкоджень, оскільки у суді першої інстанції сторона захисту не заявляла клопотань про проведення вказаного слідчого експерименту, крім того вказані доводи спростовуються даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.10.2017 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_14 близько трьох ударів та висновком судово-медичної експертизи № 3535е від 30.10.2017 року, відповідно до якої локалізація та характер виявленого у ОСОБА_14 тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру, на які він вказує в ході проведення слідчого експерименту за його участю, тобто від механічної дії (удару-ударів) ногою в область обличчя ліворуч.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що під час перевірки інформації про застосування щодо нього фізичного насильства працівниками поліції, суд отримав формальну відповідь та службові особи, які проводили перевірку не спілкувалися з ним і не відбирали у нього пояснення, колегія суддів вважає безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового засідання 18 вересня 2018 року обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що під час досудового розслідування, відносно нього було застосовано фізичний вплив з боку співробітників поліції, у зв`язку з чим, захисником ОСОБА_7 було заявлено клопотання про проведення перевірки щодо можливого застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 недозволених методів ведення досудового розслідування з боку робітників поліції Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, при проведенні досудового розслідування кримінального провадження № 0002189 від 20.10.2017 року.
У зв`язку з чим ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 18 вересня 2018 року доручено слідчому управленню прокуратури Дніпропетровської області провести перевірку доводів обвинуваченого ОСОБА_8 щодо можливого застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування кримінального провадження № 0002189 від 20.10.2017 року з боку робітників поліції Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (т. 3, а.кп. 78).
Згідно відповіді начальника відділу прокуратури Дніпропетровської області встановлено, що перевірка за зверненням ОСОБА_8 в частині можливо неправомірних дій з боку окремих поліцейських Індустріального ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме застосування відносно ОСОБА_8 фізичного та психічного тиску з метою отримання зізнання останнього у скоєнні кримінального правопорушення, проводилась співробітниками підрозділу кадрового забезпечення Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровської області та Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
За результатами перевірки, складено висновок перевірки за зверненням ОСОБА_8 , який затверджено 27 грудня 2017 року начальником Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якого, будь-які фактичні дані щодо нанесення ОСОБА_8 поліцейськими Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області тілесних ушкоджень відсутні, що унеможливлює підтвердження або спростування інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_8 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у межах власних повноважень, керуючись нормами КПК, прийняв заходи до перевірки заяви обвинуваченого ОСОБА_8 про можливе застосування до нього працівниками поліції недозволених методів ведення досудового розслідування.
Перевіривши доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень внаслідок м`якості та особі обвинуваченої, а також доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима за умисний корисливий злочин, має двох дітей ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання характеризується негативно, як особа, на яку постійно надходять скарги збоку сусідів та за адресою якої постійно здійснюються виклики до поліції, офіційно не працевлаштована, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченій, а саме щире каяття у вчиненні крадіжки у потерпілої ОСОБА_12 , відсутність обставин, що обтяжуються покарання обвинуваченій, та призначив покарання в межах санкцій частин статтей Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, не має на утриманні непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей, не страждає тяжкими захворюваннями, не є інвалідом, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, роль та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме таких покарань дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення як більш суворого покарання обвинуваченій ОСОБА_10 з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, так і більш м`якого покарання покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає, та підстав вважати такі покарання несправедливими унаслідок м`якості чи суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначені покарання законними, справедливими та достатніми для виправлення обвинувачених і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи апеляційних скарг вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилаються апелянти, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченим, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Щодо посилання захисника ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції не враховано пом`якшуючі покарання обставин, які на її думку є підставами для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 щирого каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, об`єктивно підтверджується фактом часткового визнання ним вини, та була належним чином прийнята до уваги судом першої інстанції, який у вироку не визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання останньому.
Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки обставини, які вказані обвинуваченим та його захисником в апеляційній скарзі, а саме: зайняття суспільно-корисною працею та позитивна характеристика за місцем роботи, не дають підстав вважати їх такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, самі по собі не є підставою для пом`якшення покарання, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в цій частині є безпідставними.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок щодо ОСОБА_10 без урахування практики Європейського суду з прав людини та висновків Верховного Суду, то вони є неспроможними, оскільки колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний зібраний доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини. При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, що тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: