Категорія:ч.2 ст.186 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0002496, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий:
1) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2010 року за ч. 1 ст. 186 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
2) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2012 року за ч.ч.2, 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, 20 січня 2014 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 27 днів;
3) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2014 року за ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, 09 червня 2017 року звільнений по відбуттю покарання,
засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання термін перебування під вартою, з моменту затримання, тобто з 12 липня 2018 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту його взяття під варту, тобто з 12 липня 2018 року.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - у вигляді тримання під вартою.
Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 11.07.2018 року близько 22:00 год., знаходячись у дворі будинку, що за адресою АДРЕСА_2 , повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та виразилося у нанесенні одного удару кулаком руки в обличчя потерпілого ОСОБА_10 , від якого він отримав тілесні ушкодження які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, та відкрито викрав із кишені його штанів гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходились грошові кошти в сумі 12 000 грн., чим спричинив останньому матеріальних збитків на вказану суму.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 надто суворим. Посилається на те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину та батька. Просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_8 покарання із застосування ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, міркування прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так й іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції дотримався.
Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який за класифікацією відноситься до категорії тяжких злочинів, а також конкретні обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції урахував, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом правильно віднесено до обставин які пом`якшують покарання, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодував завдану шкоду, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання.

Також враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Разом з тим, щодо особи обвинуваченого, то судом враховано, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в тому числі за аналогічні злочини, збитків потерпілому в повному об`ємі не відшкодував, вчинив новий злочин через відносно незначний проміжок часу з моменту звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Врахувавши усі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_8 за розміром мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.186 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке необхідно відбувати реально, оскільки відсутні підстави для можливості застосування положень ст.69 КК України, з чим погоджується апеляційний суд.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування або зміни судового рішення, у кримінальному провадженні не встановлено.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_11 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: