Справа № 487/593/19
Провадження № 1-кп/487/423/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:
Колегією суддів Заводського районного суду м. Миколаєва розглядається кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.115, ч. 1 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскільки не зменшилися і продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором завищена, ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені доказами. Захисник просив врахувати, що ОСОБА_8 з 2007 року зареєстрований як приватний підприємець, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є інвалідом 3 групи, стан здоров`я обвинуваченого погіршується в умовах слідчого ізолятору. Наведені обставини дають підстави суду обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронних засобів контролю.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ніяких нових обставин у клопотанні прокурором не зазначено.
Заслухавши сторони кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5 )вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Судом встановлено, що слідчим-суддею Заводського районного суду м. Миколаєва 01.12.2018 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Ухвалою колегії суддів Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, який спливає 05.07.2019 р. До вказаної дати завершити розгляд кримінального провадження неможливо, оскільки в судовому засіданні ще не допитані потерпілі та свідки.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів проти життя та здоров`я особи, один з них відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому обвинувачений, усвідомлюючи можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду, у зв`язку з чим не зменшився та продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, характер дій, вчинення яких інкримінується ОСОБА_7 за допомогою насильства, обізнаність про потерпілих і свідків вказують на продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - вплив на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні.
Суд також вважає, що не зменшився і продовжує існувати ризик, передбачений п. п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 13.07.2018 року кримінального провопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та після спливу нетривалого часу ОСОБА_7 знову обвинувачується за другим епізодом злочинної діяльності, яка мала місце відповідно до обвинувального акту 29.11.2018 року, і відповідальність за яку передбачена ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України судом враховуються також наступні обставини: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом 3 групи, має постійне місце проживання, не працює, раніше не судимий.
Таким чином, обставини, на які посилається прокурор в клопотанні, дають достатні підстави вважати, що заявлені раніше ризики не зменшились і для їх запобігання, застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу є безпідставним.
Наведені захисником дані про особу обвинуваченого, не є суттєвими та визначальними для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу; будь-яких даних, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятору, захисником та обвинуваченим надано не було.
Таким чином, суд вважає, що є підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до 60 днів.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 199, 331 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30 серпня 2019 року включно.
Повний текст ухвали оголошений 08.07.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3