УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №348/2397/17
Провадження №1-кп/348/56/19

13 листопада 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченої: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілої: ОСОБА_6

представника потерпілої-адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Надвірна кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000753 за обвинувальним актом від 16.11.2017 р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , одруженої, на утриманні нікого не має, з професійно-технічною освітою, працюючої сестрою господинею Битківської міської лікарні, не судимої, громадянки України

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадження № 0000753 за обвинувальним актом від 16.11.2017 року щодо ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно з обвинувальним актомОСОБА_4 обвинувачується в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , за наступних обставин.

Так, 07.10.2017 року близько 10 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці, вчинила словесний конфлікт з невісткою ОСОБА_6 .

Під час словесного конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла тяганина, по закінченню якої ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою нанесення тілесних ушкоджень умисно нанесла декілька ударів граблями по обличчю та тілу ОСОБА_6 .

В результаті неправомірних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 завдано тілесні ушкодження у вигляді порушення цілісності 2-го зубу на нижній щелепі зліва, що згідно висновку експерта № 256 від 15.11.2017 р. відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнала, натомість заявила клопотання, в якому просить звільнити її від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно неї закрити, про що подала письмову заяву.

Захисник обвинуваченої в судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченої та просив його задоволити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив відносно задоволення клопотання обвинуваченої та її захисника про закриття кримінального провадження і звільнення її від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник в судовому засіданні не заперечили проти задоволення клопотання обвинуваченої та закриття кримінального провадження.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у разі спливу строків давності є безумовним правом обвинуваченого, якщо відсутні обставини, визначені ч.ч. 2, 5 ст. 49 КК України.
Вчинений обвинуваченою ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, є відповідно до ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України вчинено 07.10.2017 р.

Тобто на момент судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 закінчилися строки давності, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Також, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

В судовому засіданні 13.11.2019 р. обвинувачена підтримала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та надала на це свою згоду. Крім того, судом було роз`яснено обвинуваченій наслідки такого закриття, а також те, що підстава, з якої обвинувачена звільняється від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою. При цьому обвинувачена ствердно відповіла, що розуміє наслідки такого звільнення.
Відповідно до матеріалів справи, із врахуванням положень ст. 49 КК України, суд дійшов висновку, що перебіг давності не зупинявся та не переривався, обвинувачена не ухилялась від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про зупинення досудового слідства у кримінальному провадженні, а також відсутні будь-які дані про вчинення ОСОБА_4 іншого злочину чи її ухиляння від слідства чи суду.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущенні, усі сумніви тлумачаться на користь особи, що притягується до кримінальної відповідальності, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.
Враховуючи вище наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченої, з огляду на те що злочин, за який обвинувачується ОСОБА_4 , є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене найсуворіше покарання у виді виправних робіт на строк до одного року, та з моменту вчинення такого минуло більше двох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України не зупинявся і не переривався, обвинувачена ОСОБА_4 не ухилялась від слідства та суду, не вчинила нового злочину, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За вказаних обставин суд вважає, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000753 за обвинувальним актом від 16.11.2017 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України слід закрити, та звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обставин, які б виключали звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, судом не встановлено.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286, ст. 285 КПК України клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності розглядається негайно. При цьому суд враховує наявність передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності та згоду обвинуваченої на таке звільнення, якщо підстави для неї є нереабілітуючими.
Стосовно заявленого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вище вказаним нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, в зв`язку із звільненням обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 15000 грн. моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

У даному кримінальному провадженні відсутні судові витрати та речові докази.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_4 не застосовувався, арешт на майно не накладався.

На підставі ст.ст. 12, 44, 49 КК України, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», керуючись ст.ст. 128, 129, 284, 285, 286, 288, 349, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовільнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000753 за обвинувальним актом від 16.11.2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди від злочину залишити без розгляду.
Копію ухвали після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1