Справа №617/1337/19
Провадження №1-кп/636/807/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000870 від 10.09.2018 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотімля, Вовчанського району, Харківської області, українця, громадянина України, який тимчасово не працює, неодруженого, такого, що має професійно-технічну освіту, інваліда 3 групи, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13.04.2004 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений від відбуття покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;
- 05.10.2011 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений від відбуття покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До Чугуївського міського суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000870 від 10.09.2018 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

02.12.2019 року прокурор звернувся до суду з клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ще на 60 днів.
Обвинувачений та захисник проти клопотання заперечували посилаючись на те, що ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації та проживання, є інвалідом з дитинства 3 групи, в злочинах, що йому інкримінуються повністю визнає провину, щиро кається та активно сприяв розкриттю скоєних злочинів. Крім того під час досудового розслідування жодним чином не ухилявся від слідства, з`являвся до слідчого та прокурора за першою вимогою, а відтак вважати, що ОСОБА_3 буде переховуватися від суду або намагатися вчинити інше кримінальне правопорушення не має. Потерпілі просили розглядати вказане кримінальне провадження зі їх відсутності, надали заяви, що жодних претензій до обвинуваченого не мають. Просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді від 16.08.2019 року обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім був продовжений ухвалою Чугуївського міського суду від 09.10.2019 року по 07.12.2019 рік.

Згідно вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, передбачено ст. 183 КПК України.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, з позбавленням волі на строк від 3 до 6 років та які згідно статті 12 цього Кодексу класифікуються як тяжкі злочини.

Частина 2 ст. 177 КПК України наголошує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу, випливає зі змісту ст. 178 цього Кодексу. Таким чином, із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, які застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд ретельно вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника вважає, що на момент розгляду питання щодо продовження дії обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує обґрунтована підозра та ризики переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на підтвердження зазначених ризиків свідчать вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, а саме те, що він неодружений, офіційно не працює, його репутацію, майновий стан та наявність судимостей.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Осаковський проти України».

Судом враховується, що ОСОБА_3 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, поєднаного із проникненням до сховища та до житла, вчинених повторно. При цьому сама по собі тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не може бути підставою для продовження дії обраного раніше запобіжного заходу.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд повинен встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та п. 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачених п. 3 частини 1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, передбачено ст. 194 КПК України.
Так, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії обраного обвинуваченому раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилалася на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів і може переховуватися від суду. Однак, сама по собі тяжкість вчинених злочинів, в яких обвинувачується особа, на переконання суду, не є достатньою підставою для продовження строку дії виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, без урахування інших обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого. Вище зазначені доводи прокурора не спростовують висновків суду про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж того, який зазначений в клопотанні і який, в свою чергу є пропорційним тяжкості інкримінованих діянь та достатнім для досягнення завдань судового розгляду.
На думку суду обвинувачений на даній стадії розгляду кримінального провадження не є особою, яку потрібно ізолювати від суспільства для забезпечення виконання нею, покладених процесуальних обов`язків, враховуючи його особу та обставини, встановлені при розгляді клопотання. Прокурор у поданому клопотанні про існування обставин, що виключають застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_3 окрім тримання під вартою також, не довела а, в порушення вимог п.6 ч.1 ст.184 КПК України, обмежилась лише загальними положеннями щодо порядку розгляду таких клопотань, та зазначила, що застосування більш м"яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання встановленим ризикам.
Таким чином, враховуючи вище приведене, суд вважає, що в даному випадку прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатності застосування до ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених в клопотанні, а відтак, керуючись ч. 4 ст. 194 КПК України, вважає необхідним застосувати ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотання, а саме домашній арешт.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.
Задовольнити клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_3 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 :

1) прибувати до визначеної службової особи за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_3 під цілодобовим домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, тобто по 31.01.2020 року включно.

Вказані вище обов`язки діють протягом двох місяців з дня застосування домашнього арешту, тобто теж по 31.01.2020 року включно.

Ухвала про тримання ОСОБА_3 під домашнім арештом підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику Вовчаньского ВП ГУНП у Харківській області за місцем фактичного проживання обвинуваченого, на якого покласти контроль за поведінкою ОСОБА_3 під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло підозрюваного, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

На дану ухвалу у п`ятиденний строк може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду.

Головуюча: