Ухвала

Іменем України
20 червня 2019 р.

м. Київ
справа № 286/2425/18

провадження № 51-2593ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000624 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого ПЧЛ-3 лісорубом, неодруженого, раніше не судимого, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 19 серпня 2017 року у період з 02:00 по 04:30, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи «ВАЗ- 21083» (д.н.з. НОМЕР_1 ), згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належним ОСОБА_8 , в якому перебували пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на автодорозі сполученням Невгоди-Гошів-Смоляне в напрямку с. Гошів Овруцького району Житомирської області поблизу залізничного переїзду неподалік с. Потаповичі Овруцького району Житомирської області на порушення вимог пунктів 1.2., 1.10, 2.3.б), 2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого на прямій ділянці дороги виїхав на смугу зустрічного руху, а в подальшому на ліве узбіччя дороги, далі пересік проїзну частину у зворотньому напрямку, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини та з`їхав у правий кювет, де відбулося зіткнення автомобіля з деревом, внаслідок чого пасажирка ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть на місці пригоди.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_11 , залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_4 , в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить судові рішення щодо нього змінити та ухвалити новий вирок, яким застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України, а позовну заяву потерпілої залишити без руху.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суди при призначенні ОСОБА_4 покарання не в повній мірі врахували обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, поведінку ОСОБА_4 в побуті, його заслуги перед батьківщиною, догляд за хворою мамою, те, що засуджений має постійне місце роботи та мав можливість відшкодувати збитки потерпілій. Крім того, судом не взято до уваги дії потерпілої та конкретні обставини справи, що, на його думку, призвело до надто суворого покарання.
Мотиви суду
Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Твердження захисника про невідповідність обвинувального акту нормам КПК не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки не є предметом касаційного перегляду.
Доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про його особу, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, проживає на радіоактивно забрудненій території, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, є учасником АТО, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які покликаєтьсязахисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання.
На думку колегії суддів є обгрунтованим висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про необхідність призначення засудженому ОСОБА_4 мінімального основного покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого рішення.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Судом обґрунтовано зазначено, що наведені дані про особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також думка потерпілої, яка не бажала, щоб ОСОБА_4 позбавляли волі, не є достатніми підставами для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України.
Розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій було визначено з урахуванням тяжкості моральних страждань, отриманих внаслідок протиправних дій засудженого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, і підстав вважати його необґрунтованим, немає.
Суд не вбачає підстав для зміни оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.
В касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_4 покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд,
постановив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3