Справа № 466/5403/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1075/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 28 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 28.08.2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 20.03.2019 року по 25.04.2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, 20.03.2019 року, приблизно о 17 год. 20 хв., ОСОБА_7 , керуючи автобусом «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Величковського, поблизу будинку № 7, що у м. Львові порушив вимоги Р.1 п.п.1.5, 1.7, 1.10 ( в частині визначення терміну «небезпека для руху») ; Р. 2 п. 2.3, б), д) , Р. 12 п.12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не був особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як діти, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді малолітнього пішохода ОСОБА_9 , котра знаходилась на проїзній частині дороги та розпочала рух по проїзній частині з права на ліво, по ходу його руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_9 .
В результаті порушення водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху України потерпіла ОСОБА_9 , згідно висновку експерта за № 285/2019 судово-медичної експертизи від 03.04.2019 року отримала відкриту черепно-мозкову травму у вигляді множинних переломів кісток склепіння і основи черепа, з частковим розрушенням речовини головного мозку, що є несумісним із життям, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та призвели до настання смерті.
Захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить в апеляційній скарзі вирок суду змінити та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України звільнивши останнього від відбування призначеного покарання.

На підтвердження своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що призначена реальна міра покарання ОСОБА_7 є надто суворою, оскільки ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєному та щиро розкаявся, намагався відшкодувати потерпілим заподіяну матеріальну та моральну шкоду, є інвалідом ІІІ групи, має проблеми зі здоров`ям, також в судовому засіданні прокурором та потерпілими було висловлено позицію про можливість застосування відносно ОСОБА_7 вимог ст.75 КК України. Також сторона захисту зазначає, що ОСОБА_7 було вчинено злочин з необережності, а тому за наведених обставин вважає можливим застосувати ст.75 КК України, тобто виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

На апеляційний розгляд потерпілі та їх представник не з`явились, проте подали клопотання від 25.11.2019 року, у якому просили судовий розгляд проводити за їх відсутності, при вирішенні апеляційної скарги покладаються на розсуд суду.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений, підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів, що зазначені у скарзі, натомість прокурор заперечив проти поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянувши справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому злочині, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і таке в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.
Також стороною захисту в апеляційній скарзі не оспорюється вид та розмір призначеного ОСОБА_7 основного та додаткового покарання.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Досліджуючи матеріали кримінального провадження суд апеляційної інстанції встановив те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин з необережності, що мало наслідком загибель неповнолітньої особи.

Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше вчинив тяжкий злочин з необережності, на момент вчинення ДТП не перебував в стані алкогольного сп`яніння, повністю визнав свою вину у скоєному та щиро розкаявся, має похилий вік та проблеми зі здоров`ям, є інвалідом ІІІ групи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, при цьому позиція прокурора в суді першої інстанції полягала в тому що прокурор просив застосувати відносно ОСОБА_7 вимоги ст.75 КК України, та потерпілих, які в суді першої інстанції наполягали лише на призначенні ОСОБА_7 максимального додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, щодо основного покарання поклалися на розсуд суду.

Також колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 намагався відшкодувати потерпілим заподіяну моральну шкоду, однак потерпілі свідомо через свої релігійні переконання відмовилися від отримання грошового відшкодування, оскільки планують подавати цивільний позов лише до страхової компанії в загальному позовному порядку після вступу вироку в законну силу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, приходить до обґрунтованого переконання про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не становить небезпеки для суспільства, та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства і призначене покарання з реальним відбуттям обвинуваченим ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі є надмірним для особи обвинуваченого та не сприятиме подальшому відшкодуванню заподіяної потерпілим шкоди.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини справи та позицію потерпілих, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, яке судом першої інстанції призначено обвинуваченому у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, з іспитовим строк та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 28 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: