Справа № 748/163/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/507/19
Категорія - ч. 2 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 від 16 березня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2019 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське, Миколаївської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 22 жовтня 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді 11 років позбавлення волі,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючого в АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області 02 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч. 2 ст. 153 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- ч. 2 ст. 152 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вказаним вироком та вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2018 року остаточно, за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 28 квітня 2018 року.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишено без змін, до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 25 298 грн. 50 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій останній, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини у вчиненні кримінальних правопорушень, просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання на підставі ст.. 69 КК України, тобто з врахуванням всіх пом`якшуючих його вину обставин: визнання ним вини, щире каяття, та призначити міру покарання нижчу від найнижчої, передбаченої санкціями інкримінуємих статей.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 15 березня 2017 року, близько 21 год. 00 хв.. маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення зґвалтування та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, проїжджаючи велосипедом по ґрунтовій дорозі, що розташована між м. Чернігів та с. Новий Білоус, Чернігівського району та області, зустрів раніше не знайому йому ОСОБА_8 , відносно якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на задоволення статевої пристрасті неприродним способом та її зґвалтування.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті неприродним способом та зґвалтування, нехтуючи правом на статеву свободу та статеву недоторканість, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_8 за шию, погрожуючи ножем, подолавши у такий спосіб волю потерпілої до фізичного опору, змусив ОСОБА_9 переміститись разом з ним до кущів на невизначену слідством відстань від ґрунтової дороги в полі, що поблизу с. Новий Білоус, Чернігівського району та області, де всупереч її волі, ОСОБА_7 діючи повторно, задовольнив з ОСОБА_10 свою статеву пристрасть неприроднім способом, а саме шляхом орогенітального акту.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на насильницьке задоволення статевої пристрасті природнім способом, 15 березня 2017 року, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_7 маючи не зняту на не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення зґвалтування та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, перебуваючи неподалік від ґрунтової дороги в полі, що поблизу с. Новий Білоус, Чернігівського району та області, погрожуючи ножем ОСОБА_11 подолавши у такий спосіб волю останньої до фізичного опору, всупереч волі потерпілої, діючи повторно, вступив з ОСОБА_12 у статеві зносини природнім способом.

Своїми умисними діями, які виразились у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства щодо ОСОБА_13 , вчиненим повторно, та особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, та зґвалтуванні ОСОБА_13 , тобто статевих зносинах із погрозою застосування фізичного насильства, вчинене повторно та особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив залишити вирок місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що його обтяжує - рецидив злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 153 КК України, а саме за насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства, вчиненим повторно та особою яка раніше вже притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, а також за ч. 2 ст. 152 КК України, яке полягає у зґвалтуванні, тобто у статевих зносинах із погрозою застосування фізичного насильства, вчинених повторно, та особою, яка раніше вчинила аналогічний злочин, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, у виді позбавлення волі на строк 9 років, та, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вказаним вироком та вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2018 року остаточно, за сукупністю злочинів призначено обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі на вказаний строк, за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, тобто умисних тяжких злочинів, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів обвинуваченого, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що ОСОБА_7 визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаявся.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Будь-яких нових даних обвинуваченим ОСОБА_7 при апеляційному розгляді не надавалось.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_7 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтом доводів, належить вважати безпідставними, оскільки носять суто суб`єктивний характер.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого, що призначене йому судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначені, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст.153, ч. 2 ст. 152 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, судимості за якими є не знятими і не погашеними, його вік та стан здоров`я, матеріальний стан та наявність соціальних зв`язків, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої, наявність обставини, що обтяжує покарання, та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Відповідно до Основ кримінального Закону та низки міжнародних актів, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні та світі найвищою соціальною цінністю. Злочини проти статевої свободи й недоторканності особистості пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі та особистої свободи особи, тому Особливою частиною закону про кримінальну відповідальність за вищезазначені злочини передбачені одні з найсуворіших покарань.

Тому, на думку колегії суддів, окрім зазначених даних щодо особи обвинуваченого, місцевим судом також вірно було враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 після відбування покарання за аналогічні злочини проти статевої свободи та недоторканості особи, звільнившись з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, та невдовзі продовжив свою злочинну діяльність, з огляду на що, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкцій ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3