№ 207/2657/18
№ 1-кп/207/186/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження № 0000568 за звинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська , громадянина України , не працюючого , освіта середня , шлюб розірвано , маючого на утриманні неповнолітню дитину , який мешкає по АДРЕСА_1 , раніше судимого :

1. 27 липня 2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки ,

за ч. 2 ст. 164 КК України 2001 року ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_6 , будучи судимим 27 липня 2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року до 2 років обмеження волі . На підставі ст. 75 КК України 2001 року звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки , протягом визначеного судом іспитового строку вчинив злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини .

ОСОБА_6 згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання його доньки ОСОБА_7 до досягнення нею повноліття , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу , щомісячно , але не менше , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_5 , починаючи з дня подання позову , а саме з 11 січня 2013 року .

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею віку повноліття , також згідно ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України той батьків , з кого присуджено стягнення аліментів на дитину , а також той з батьків , до кого вимоги про стягнення аліментів не були пред`явлені , зобов`язані приймати участі додаткових витратах на дитину , викликаних особливими обставинами .

ОСОБА_6 повідомлено про необхідність сплачувати аліменти щомісяця у встановленому рішенням суду розмірі , однак , ОСОБА_6 , знаючи про свої обов`язки , покладені на нього судом , по сплаті аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки , будучи працездатним , в період часу з 27 липня 2017 року по 5 червня 2018 року включно , вихованням дитини не займався , матеріальну допомогу не надавав , аліменти не виплачував .

Так , згідно розрахунку заборгованості , наданої Південним відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське , за період часу з 28 липня 2017 року по 23 липня 2018 року включно ОСОБА_6 нараховані до сплати 16350,90 гривень , що в свою чергу сукупно перевищує суму виплат відповідних платежів за три місяці .

Крім того , ОСОБА_6 на обліку в центрі зайнятості не перебуває і участі у вихованні доньки ОСОБА_8 не приймає . При цьому він був повідомлений про необхідність виплати аліментів щомісячно на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини : доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку , до повноліття дитини , а також попереджений про кримінальну відповідальність , яка виникає у разі ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей , тобто у вчиненні злочину , передбаченого ст. 164 КК України 2001 року .

Своїми умисними діями ОСОБА_6 допустив заборгованість по виплаті аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_7 за період часу з 28 липня 2017 року по 23 липня 2018 року включно , що у твердій грошовій сумі складає 16350 гривень 90 копійок і його дії згідно Закону України про внесення змін до ст. 164 КК України , який набрав чинності 2 червня 2016 року № 1404-VIII , являються злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) , тобто направлені на невиконання рішення суду та привели до виникнення заборгованості по виплаті таких коштів , що сукупно складають суму виплат більше , ніж за три місяці відповідних платежів , тобто більше , ніж на суму 4731,00 гривня .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав частково і пояснив , що перебував у шлюбі з потерпілою . Згідно рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів до досягнення нею повноліття на користь матері ОСОБА_5 . Тривалий час не міг влаштуватись на роботу , деякий час працював неофіційно , тому мав нестабільний дохід і не мав можливості сплачувати аліменти . Також доглядає за матір`ю , яка є інвалідом ІІ групи та потребує лікування та догляду .
Крім часткового визнання вини , вина ОСОБА_6 підтверджується іншими доказами по справі .

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила , що перебувала у шлюбі з обвинуваченим ОСОБА_6 , на даний час шлюб розірвано . Згідно з рішенням суду ОСОБА_6 повинен сплачувати їй аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття . У 2017 році притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року , після цього декілька разів сплачував аліменти на загальну суму 100 гривень . На теперішній час має заборгованість приблизно 40000 гривень . У вихованні дитини участі не приймає .

Свідок ОСОБА_9 пояснила , що 6 листопада 2015 року відповідачка пред`явила виконавчий лист до виконання , було відкрито виконавче провадження та викликано ОСОБА_6 . У 2016 році він з`явився , його було попереджено про обов`язки сплачувати аліменти . На теперішній час не виконує рішення суду щодо стягнення аліментів . Надавав довідку про навчання , писав заяву про перерахунок заборгованості та отримував розрахунок заборгованості . На 28 лютого 2019 року ОСОБА_6 має заборгованість по аліментам 45375 гривень .

Вина ОСОБА_6 в повному обсязі підтверджується іншими доказами :

копією рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року ( а.с. 13 - 14 ) , з якого слідує , що ОСОБА_6 повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх всіх видів його заробітної плати ( доходів ) , але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно на користь ОСОБА_5 , починаючи з 11 січня 2013 року до повноліття доньки ;

копією виконавчого листа ( а.с. 16 ) , виданого на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року , з якого слідує , що ОСОБА_6 повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх всіх видів його заробітної плати ( доходів ) , але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно на користь ОСОБА_5 , починаючи з 11 січня 2013 року до повноліття доньки ;

розрахунком заборгованості Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське ( а.с. 33 ) , з якого слідує , що заборгованість ОСОБА_6 станом на 23 липня 2018 року складає 16350 гривень 90 копійок ;

копією розписки ОСОБА_6 ( а.с 39 ) , згідно якої ОСОБА_6 попереджений про кримінальну за ухилення від сплати аліментів за ст. 164 КК України 2001 року .

Часткове визнання своєї вини ОСОБА_6 суд оцінює як спосіб захисту обвинуваченого і бажання уникнути відповідальності за злочин . ОСОБА_6 раніше судимий за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей ( аліментів ) . Тобто знав про свій обов`язок по сплату аліментів , попереджений про кримінальну відповідальність, яка виникає у разі ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей , про що він не заперечував , і продовжував злісно ухилятися від встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини . Будучи не працевлаштованим , обвинувачений не докладав зусиль у пошуках роботи , не перебував на обліку у Центрі зайнятості ( а.с. 54 ) , маючи нестабільний доход , не сплачував з нього аліментів . За час розгляду справи не погашав заборгованість по аліментам , а тільки збільшив її .

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази , які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин , що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні , та інших обставин , які мають значення для кримінального провадження , а також достовірність чи недостовірність , можливість чи неможливість використання інших доказів .

Згідно ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим , якщо він отриманий у порядку , встановленому цим Кодексом .

Оцінюючи кожний доказ у справі з точки зору належності , допустимості , достовірності , та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку , суд приходить до висновку , що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні доведена повністю .

Зібрані органами досудового слідства та досліджені у судовому засіданні докази є належними , оскільки підтверджують існування обставин , що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні , допустимими , оскільки отримані законно , в порядку , встановленому кримінальним процесуальним законодавством України , яке діяло на час їх отримання , шляхом проведення органами досудового слідства відповідних процесуальних дій , достовірними, оскільки фактичні дані , отримані з вказаних доказів , не спростовані жодним іншим доказом , наданим сторонами кримінального провадження . Всі досліджені докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей , доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те , що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч. 2 ст. 164 КК України 2001 року .

Таким чином , ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч. 2 ст. 164 КК України 2001 року , тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей ( аліментів ) , вчинене особою , раніше судимою за злочин , передбачений ст. 164 КК України 2001 року .

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд , відповідно до ст. 65 КК України 2001 року , враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , особу винного та обставини , що пом`якшують та обтяжують його покарання .

Суд вважає , що обставинами , що пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України 2001 року є наявність у нього матері - інваліда , яка потребує допомоги . Обставин , які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України 2001 року не встановлено .

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини , яка викладена у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 9 червня 2005 року ) , і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) , згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим , якщо встановлено , що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним . У справі «Ізмайлов проти Росії» ( п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року ) ЄСПЛ вказав , що для того , щоб втручання вважалося пропорційним , воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи .

ОСОБА_6 раніше судимий , вчинив злочин в період іспитового строку , не працює , щиро кається у вчиненні злочину , суд враховує думку потерпілої про вид покарання , та дійшов висновку , що покаранням , необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим , так і іншими особами , є покарання у вигляді обмеження волі в межах санкцій ч. 2 ст. 164 КК України 2001 року з відбуванням покарання в установі виконання покарань , застосувавши ч. 1 ст. 71 КК України 2001 року . Таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи .

Суд вважає необхідним речовий доказ по справі , який зберігається в матеріалах кримінального провадження , зберігати в матеріалах кримінального провадження ; запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді особистого зобов`язання .

Керуючись ст. 369 371 , 373 376 КПК України , суд

У Х В А Л И В

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України 2001 року , та призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі .

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України 2001 року до призначеного покарання за цим вироком приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року у вигляді 1 місяця обмеження волі і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 2 років 1 місяця обмеження волі з відбуванням покарання в установі виконання покарань .

Строк покарання обчислювати з моменту затримання .

Речовий доказ по справі виписка по карті № НОМЕР_1 у період часу з 1 липня 2017 року по 14 червня 2018 року , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження , зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді особистого зобов`язання .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги вирок , якщо його не скасовано , набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку . Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення .

Суддя ОСОБА_1