02.12.2019 ЄУН №337/1721/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представника потерпілого- ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, одруженого, має на утриманні двох дітей, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого

за ч.1 ст.125 КК України

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2018 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись на стоянці, розташованій по вул. Рубана 10А у місті Запоріжжі, на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході конфлікту із потерпілим ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком в область обличчя, чим спричинив синець правої вилочної ділянки, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав частково, вважає, що його дії були обумовлені незаконними діями самого потерпілого, оскільки у ніч на 30 січня 2018 року він залишив на зберігання свій автомобіль біля стоянки, що розташована по вул. Рубана, 10а у м. Запоріжжі, про що домовився зі сторожем. При цьому місце, де потрібно залишити автомобіль було обране за вказівкою самого сторожу. У обумовлений час він прийшов забрати автомобіль, але знайшов, що його автомобіль відкотили з місця стоянки, при цьому був розбитий боковий ліхтар . Він був схвильований та відчував певний дискомфорт. Поцікавишсь у сторожа, що саме трапилося, той відповів, що це вказівка директора, який є потерпілим по справі. Він попросив викликати директора, щоб з`ясувати обставини, при цьому трохи заспокоївся. Почекавши 20-30 хвилин він зрозумів, що той не прийде, знову попросив сторожа його запросити. При цьому був схвильований, не стримався та одразу пішов за сторожем на територію стоянки, останній підійшов до потерпілого, та повідомив про його прохання, у відповідь той висловився на його адресу неписемними виразами, тоді він не стримався, підійшов та вдарив потерпілого у обличчя кулаком .

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_4 своєї провини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, його винуватість повністю підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні, які є належними та допустимими.

Так, потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що він 31 січня 2018 року приїхав на роботу на автостоянку, де працював директором, до нього почали звертатися клієнти, оскільки обвинувачений залишив автомобіль на виїзді зі стоянки, а вантажівка, якій потрібно було виїхати, не мала можливості це зробити, він наказав сторожеві найти володільця автомобіля, але той не мав можливості його знайти, тоді він дав розпорядження відкотити автомобіль обвинуваченого. Через деякий час до нього підійшов сторож та сказав, що прийшов обвинувачений, він не встиг нічого відповісти, як обвинувачений, який йшов відразу за сторожем, стрімко підійшов до нього та одразу наніс удар кулаком у обличчя. Тоді він викликав працівників поліції, а потім звернувся за отриманням медичної допомоги. Крім того вважає, що внаслідок незаконних дій обвинуваченого йому завдано моральної шкоди, яку він оцінив у 50000 грн., яку просить стягнути з обвинуваченого на його користь.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що в ніч на 31 січня 2018 року він працював сторожем на нічній стоянці. В нічний час до нього звернувся обвинувачений, машина якого зламалася, щоб він посторожував її. За його вказівкою машину він залишив біля входу, зазначивши що до 10 год. наступного ранку машину забере. Вранці до нього звернувся директор, бо треба було виїхати зі стоянки вантажівці. Він намагався розшукати володільця машини, але не зміг, тоді директор наказав відкотити автомобіль обвинуваченого. Коли обвинувачений прийшов за машиною, він став цікавитися , що тут відбувається, на що він відповів йому, що машину відкотили за вказівкою директора. Тоді обвинувачений наказав запросити директора на розмову. Він пішов за директором, а обвинувачений пішов за ним. Коли він підійшов до директора, та повідомив про претензії з боку обвинуваченого, той висловився неписемними виразами на його адресу. Коли він розвернувся, то побачив, що обвинувачений, який усе чув, підійшов до останнього та наніс йому удар кулаком в обличчя.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 квітня 2018 року ОСОБА_7 на фото під номером 3 (на якому зображений ОСОБА_4 ) впізнав чоловіка, який наніс йому тілесне ушкодження.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 квітня 2018 року свідок ОСОБА_9 на фото під номером 4 ( на якому зображений ОСОБА_4 ) впізнав чоловіка, який наніс тілесне ушкодження ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта № 239 від 5 лютого 2018 року, синець правої виличної ділянки у ОСОБА_7 сам по собі кваліфікується як легке тілесне ушкодження (п. 2.3.2.б «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. 1995р.») тілесне ушкодження утворилося від не менш ніж одноразового впливу тупого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого в ушкодженні не було відображені. Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи. Вірогідне взаєморозташування ОСОБА_7 та особи, яка спричинила вказані тілесні ушкодження в момент їх завдання могло бути будь-яким за умов доступності травмованої ділянки тіла для її ураження.

Відповідно до Протоколу огляду відезаписів з камери автостоянки , що містяться на СD-R -диску від 22 лютого 2018 року з доданим диском, що були відтворені у судовому засіданні, вбачається, що запис зроблено у денний час на камеру відеоспостереження, яка знаходиться з внутрішньої сторони автостоянки та направлена об`єктом до виїзду з вказаної установи. Під павільйоном знаходиться автомобіль у кузові чорного кольору, прямо від якого знаходиться приміщення охорони автостоянки, напроти нього - чотири автомобілі, два з яких вантажні. Через декілька секунд напроти входу до приміщення охорони автостоянки збираються люди у кількості трьох чоловіків та до них підходить ще один чоловік у червоній куртці. Приблизно через дві-три секунди зі сторони камери виходить ще один чоловік, одягнутий у чорний спортивний костюм та шапку чорного кольору, який швидким шагом підійшов до групи чоловіків, що знаходилися біля приміщення охорони. Підійшовши до групи чоловіків, чоловік одягнутий у чорний костюм, став в коло чоловіків та наніс один удар рукою в область обличчя потерпілому, після чого останні ще декілька секунд постояли. На цьому відеозаписи закінчилися.

Також суду наданий Протокол проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2018 року з доданим відеозаписом за участю потерпілого ОСОБА_7 , який у присутності понятих пояснив та продемонстрував на місці події механізм нанесення йому удару в обличчя обвинуваченим. Зміст Протоколу повністю відповідає поясненням потерпілого, наданими у судовому засіданні та відеозапису з камер відео спостереження та не викликає сумнівів у суду.

Інші докази стороною обвинувачення для дослідження у судовому засіданні не надавалися, клопотань про витребування та дослідження інших доказів від учасників провадження не надходило

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, заподіяне потерпілому ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, зазначені вище докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для доведення винуватості обвинуваченого.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винуватого, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого

Судом вивчалась особа обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що останній раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у психіатричному та неврологічному диспансері не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований.

Обставинами, які пом`якшують покарання або обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.ст. 66, 67 КК України, суд не виявив.

Таким чином, враховуючи думку прокурора, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у громадських робіт, оскільки вважає призначення покарання у вигляді штрафу недоречним, так як обвинувачений непрацевлаштований, крім того, свої заперечення проти цивільного позову обґрунтовував знаходженням на його утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом.

Під час судового провадження потерпілим ОСОБА_7 заявлений цивільний позов щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн, яку він вважає домірною глибині своїх емоційних страждань.

Відповідно до ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У судовому засіданні представник потерпілого заявлені позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, пояснив, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, який наніс йому удар в обличчя у присутності сторонніх осіб, на автостоянці, де він обіймав посаду директора, чим принизив його честь та гідність, що привело до відповідних моральних страждань, у зв`язку з завданим ушкодженням він перебував на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, тому розмір моральної шкоди він визначив саме в 50000 грн.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги не визнав, вважає їх жодним належним доказом не підтвердженими, крім того обґрунтував свої заперечення проти позову незаконністю дій з боку потерпілого та відсутністю грошових коштів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними фактичні дані, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає в межах заявлених позовних вимог, враховуючи засади змагальності сторін та на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів не є обов`язком суду. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, і стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного процесуального законодавства.

При вирішенні позову суд керується роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», за якими, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Вирішуючи позов, суд виходить з положень ст. 23 ЦК України і роз`яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини обвинуваченого, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вимоги позову, на думку суду, є обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілого у зв`язку з протиправним ушкодженням здоров`я, яке (ушкодження) пов`язане із завданим фізичним болем.

Разом з цим суд враховує неправомірність дії самого потерпілого по відношенню до майна обвинуваченого, висловлювання на його адресу нецензурними виразами, небажанням оплатити за місцем роботи листок непрацездатності, та можливість відновити звичайний спосіб життя та підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні і в подальшому.

Доводи цивільного відповідача щодо відсутності грошових коштів суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України, суд не повинен враховувати при визначенні розміру такої шкоди матеріальне становище заподіюча такої шкоди у разі коли шкоду завдано злочинними діями.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у 5000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості, а також є домірною глибині емоційних страждань потерпілого. При цьому суд відкидає доводи з боку позивача щодо обґрунтування розміру заявлених вимог витратам, пов`язаними з тимчасовою непрацездатністю, оскільки у відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Крім того, потерпілою стороною заявлені вимоги щодо стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн.

Відповідно до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

На підтвердження понесених витрат потерпілим надані суду Договір про надання правової допомоги з додатком № 1 , Акти прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги, Розрахунки наданих послуг за договором про надання правової допомоги та квитанції про сплату витрат на загальну суму 12000 грн.

На теперішній час граничний розмір компенсації вищевказаних витрат (ч. 3 ст. 120КПК України) закріплений у Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів та Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 465 від 17 вересня 2014 року стосується лише обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, інші норми у законодавстві відсутні

Враховуючи, що частина понесених витрат правничу допомогу потерпілого безпосередньо відноситься до заявленого цивільного позову, при вирішенні питання щодо стягнення витрат, суд також враховує вимоги ч.3.ст.33 та ст.137 ЦПК України, відповідно до яких до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат відносяться : розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні розміру судових витрат суд враховує складність справи, яка, враховуючи визнання обвинуваченим факту нанесення удару потерпілому не є складною, обсяг виконаних адвокатом потерпілого робіт, зокрема, складання позову, який не потребує досить багато часу та зусиль для його написання, кількість доданих до позову доказів, що становить один листок непрацездатності, який навіть не було узято судом до уваги при визначені розміру заподіяної моральної шкоди, а тому використовуючи надані дискреційні повноваження, враховуючи наявність клопотання та відповідних заперечень з боку захисту, розмір задоволених судом позовних вимог, враховуючи засади пропорційності та виваженості, суд вважає за потрібне визначити розмір судових витрат на правничу допомогу потерпілого у 5000 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

У х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді сто двадцяти годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн., а всього 10000 грн. ( десять тисяч гривень).

Речові докази: СD-R диски з відеозаписом з місця події -залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1