КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання від вартою відносно ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
В обґрунтування поданої скарги апелянт посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування або зміни судового рішення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.
При цьому, зазначає що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та достатні дані, які свідчать про те, яким чином обвинувачений, у разі застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, вчинятиме спроби переховуватися від суду; знищити і сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Натомість, судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено підстави для продовження строку тримання під вартою, та не взято до уваги, що стороною обвинувачення не доведено наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав позицію свого захисника, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях виділені матеріали кримінального провадження № 357/15860/17 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції Україн (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів (ст. 12 КК України), стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який не перешкоджає його перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, та дані про особу обвинуваченого, а саме, те, що останній раніше судимий.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на даний час відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки залишається достатньо підстав вважати, що останній, у разі зміни йому запобіжного заходу, зможе незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний обвинуваченому ОСОБА_6 даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.
На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 будь-якого іншого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами районного суду, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони є необґрунтованими, оскільки жодних порушень вимог кримінального процесуального закону, при апеляційному перегляді, колегією суддів встановлено не було.

За таких обставин ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 30 серпня 2019 року включно без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3