Справа № 199/2266/19
В И Р О К
іменем України
17 липня 2019 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002102, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, має двох неповнолітніх дітей, такого, що не перебуває в шлюбі, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 21 листопада 2018 року, приблизно о 18:00 год., перебуваючи на території автозаправочної станції «Формула», за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 798Д, побачив автомобіль марки «Chery Amulet», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому на передньому водійському сидінні сидів раніше йому малознайомий ОСОБА_4 . В цей момент у ОСОБА_6 на ґрунті ревнощів та неприязного, внаслідок цього, ставлення до ОСОБА_4 , раптово виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Реалізовуючи вказаний злочинний умисел, 21 листопада 2018 року, приблизно о 18:10 год., продовжуючи перебувати на території автозаправочної станції «Формула», за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 798Д, ОСОБА_6 відкрив своєю лівою рукою водійські дверцята автомобіля марки «Chery Amulet», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і перебуваючи у безпосередній близькості з ОСОБА_4 , стоячи обличчям до останнього, діючи умисно, на ґрунті ревнощів та неприязного, внаслідок цього, ставлення до останнього, наніс такому, що сидів в автомобілі, ОСОБА_4 один удар зверху вниз своєю лівою рукою стиснутою в кулак в область лівого ока.
Далі, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_6 дочекався поки ОСОБА_4 вийде з автомобіля, та, стоячи обличчям до потерпілого, наніс останньому один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область правого ока.
Вважаючи свої злочинні дії доведеними до кінця, ОСОБА_6 з місця вчиненого злочину зник.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) у вигляді: контузії, травматичної ерозії рогівки та гіфами лівого ока, офтальмогіпертензії лівого ока, контузії сітківки правого ока.
ОСОБА_6 в судовому засіданні визнав в повному обсязі свою. винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених в обвинувальному акті, та показав що потерпілий до цих подій був для нього малознайомою особою, якого він підозрював у зв`язку зі своєю «цивільною» дружиною і через це ставився до останнього негативно. 21 листопада 2018 року він заїхав на АЗС «Формула» по вул. Передова м. Дніпро, і побачив автомобіль потерпілого «CHERI AMULET». Він підійшов до автомобіля і відкрив двері. ОСОБА_4 протягнув йому руку привітатися, але він це сприйняв як «ляпас», не стримав емоцій та відбулася сутичка. Він ударив потерпілого один раз кулаком лівої ріки в ліве око. Другий удар був, але куди саме вдарив, він не пам`ятає. Погоджується з тим, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження є наслідком його дій.

Крім визнання своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, та підтвердження його фактичних обставин, винуватість ОСОБА_6 доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що з обвинуваченим вони особисто знайомі не були і знали один одного через колишню дружину останнього, оскільки вона допомагала з його дітьми. Вважає, що у ОСОБА_6 було негативне ставлення до нього через ревнощі. 21 листопада 2018 року він близько 18 години знаходився в салоні свого автомобіля (за кермом) на території АЗС по вул. Передовій м. Дніпра. В цей момент ОСОБА_6 відчинив водійські двері його автомобіля і без причини наніс йому удар рукою в ліве око. Здається в цей момент останній спитав: «Що ти тут робиш?!». Потім почав ламати водійські двері. Коли він вийшов із автомобіля, обвинувачений наніс йому ще один удар рукою в голову. Встановлені у нього експертом тілесні ушкодження є наслідком ударів від ОСОБА_6 . Будь-яких неправомірних дій щодо обвинуваченого він ніколи не робив. До цих подій обвинувачений йому погрожував - відправляв погрози смс-повідомленнями, але він на це не звертав уваги. До цього між ними вже була сутичка, але там він обвинуваченого пробачив і нікуди не звертався.

За протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, 21 листопада 2018 року ОСОБА_4 просить органи поліції вжити заходи до ОСОБА_9 , котрий 21 листопада 2018 року близько 18:00 год. спричинив йому тілесні ушкодження за адресою: вул. Передова, в районі будинку № 737.

З протоколу огляду місця події вбачається, що 21 листопада 2018 року в період часу з 23:00 год. до 23:15 год. слідчим поліції оглянуто місце події, яким є територія АЗС «Формула», розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, б. 798Д.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту, 04 лютого 2019 року в період часу з 09:45 год. до 10:00 год. потерпілий ОСОБА_4 показав механізм нанесення йому ОСОБА_6 21 листопада 2018 року тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 473е від 11 лютого 2019 року, у за даними медичної документації та проведеної консультації у лікаря офтальмолога (внесених у висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 45 від 04 січня 2019 року) у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: контузії, травматичної ерозії рогівки та гіфеми лівого ока, офтальмогіпертензії лівого ока, контузії сітківки правого ока. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, та не є небезпечними для життя, так як останні не спричинили загрозливих для життя явищ в момент заподіяння. Виявлені у нього тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область обличчя, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями. Виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження спричинені в короткий проміжок часу, послідовність нанесення яких встановити не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних. Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли бути спричинені і від однієї механічної дії. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 8МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні. Будь-яких судово-медичних даних за різночасовий термін отримання тілесних ушкоджень - не виявлено. Локалізація та характер виявлених у нього тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказує ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту за його участі.
Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Вищенаведені докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він своїми умисними діями завдав ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, є умисним, закінченим злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.

Останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, де характеризується задовільно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є батьком двох неповнолітніх дітей (2006 та 2010 року народження), в добровільному порядку частково відшкодував потерпілому завдану шкоду.

У якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , в обвинувальному акті зазначено щире каяття.
Оцінюючи наявність такої обставини, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», за якими щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.
З показів обвинуваченого та його поведінки в судовому засіданні вбачається, що хоча останній декларативно і осудив спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , однак демонструє вкрай негативне ставлення до потерпілого та щирого жалю з приводу спричинення тілесних ушкоджень саме останньому не виявляє, як і дійсного бажання виправити ситуацію.
Таким чином, у суду наявні підстави для висновку що зазначені твердження обвинуваченого, як і часткове відшкодування завданої шкоди, обумовлені страхом за свою подальшу долю, а не щирим жалем за шкоду, спричинену здоров`ю потерпілого.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , в обвинувальному акті не зазначені. Разом з тим, представник потерпілого наполягає на наявності такої обставини, а саме вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Суд виходить з того, згідно вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Як вже зазначив суд, обвинувальний акт не містить посилання на таку обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому, як не містить зазначення про вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими.
Оскільки ОСОБА_6 не захищався в суді від обвинувачення з таким формулюванням, а суд за межі висунутого обвинувачення в бік погіршення становища обвинуваченого, згідно вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, вийти не може, суд робить висновок про те, що у межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення судом обставини, що обтяжують покарання останньому, не встановлені і відповідні доводи представника потерпілого судом відхиляються.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, з урахуванням відсутності обставин, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді обмеження волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, те, що ОСОБА_6 добровільно частково відшкодував завдану шкоду, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є батьком двох неповнолітніх дітей, яких він зобов`язаний утримувати, відповідну позицію потерпілого та прокурора, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді обмеження волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.
У межах кримінального провадження ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, за яким останній просить стягнути на його користь з ОСОБА_6 витрати на лікування та проходження судово-медичного обстеження у загальному розмірі 3433,33 грн., та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

ОСОБА_6 визнав позовні вимоги в частині стягнення витрат на лікування та проходження судово-медичного обстеження, але проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди заперечив в повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на лікування, суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

ОСОБА_6 , як особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я ОСОБА_4 , на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України зобов`язаний відшкодувати останньому додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

Додаткові витрати ОСОБА_4 на придбання ліків та проходження судово-медичного обстеження у загальному розмірі 3433,33 грн., крім визнання ОСОБА_6 , підтверджені дослідженими судом копіями платіжних документів.

В той же час, ОСОБА_6 доведено, що під час судового розгляду до винесення вироку він добровільно відшкодував такі витрати потерпілого в повному обсязі шляхом здійснення поштового переказу.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не піддягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що у відповідності до ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд вважає доведеним поза всяким розумними сумнівом факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 , яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та фізичному болю і стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Обвинувачений, як особа, яка протиправними винними діями завдала потерпілому моральну шкоду, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України зобов`язаний відшкодувати її в повному обсязі.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 30 000 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково стягнути з ОСОБА_6 на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення відшкодування моральної шкоди в іншій частині та витрат на лікування відмовити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

17.07.2019