Справа № 296/5292/19
УХВАЛА
Іменем України

13 червня 2019 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за відсутності скаржника та слідчого, розглянувши матеріали скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2019 захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна та просив зобов`язати уповноважених осіб СУ ГУНП в Житомирській області негайно та безкоштовно повернути вилучене в ході огляду місця події від 06.11.2018 майно.

В обгрунтування скарги вказує, що майно, а саме: посвідка на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 30.07.2015, паспорт громадянина Грузії на ім"я ОСОБА_4 та ідентифікаційний номер платника податків на ім"я ОСОБА_4 було вилучено у нього 06.11.2018 під час огляду місця події в м. Житомирі, між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Арешт на зазначене майно не накладався, тому просив негайно та безкоштовно повернути це майно власникові ОСОБА_4 .

У судове засідання ні скаржник, ні слідчий не з"явилися, від скаржника надійшла заява про розгляд скарги без його участі, в якій він просив скаргу задовольнити.

Слідчий про причини неявки суд не повідомила, відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши та оцінивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України, - за скаргою володільця тимчасово вилученого майна.

Згідно п.3 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

В п.3 ст.169 КПК зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою ст. 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Арешт на посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 30.07.2015, паспорт громадянина Грузії на ім"я ОСОБА_4 та ідентифікаційний номер платника податків на ім"я ОСОБА_4 не накладався.

Зважаючи на те, що перелічені вище документи, вилучені під час огляду місця події 06.11.2018 в м. Житомирі, між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , є тимчасово вилученим майном, із клопотанням про арешт цього майна слідчий до суду не зверталася, таке майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Однак, вказані обставини не зумовили негайного отримання власником ОСОБА_4 свого майна, тому права володільця майна є порушеними і підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, може бути застосована лише у випадках, коли її незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно ст.9 ч.5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Зі змісту ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З огляду на викладене, враховуючи, що арешт спірного майна скаржника на даний час не застосовано, його належність встановлена, а тому є всі підстави для застосування у даному випадку вимог ст.169 КПК України де передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

При вирішення вказаної скарги, слідчий суддя бере до уваги правову позицію, викладену в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», зокрема п.1.2 відповідно до якого, слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування.

Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно вимогст.171 ч.5 КПК України у разі тимчасового вилучення майна, слідчий чи прокурор мають не пізніше наступного робочого дня подати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої воно було вилучено.

Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160-166,170-174 цього Кодексу.

Враховуючи, що вищезазначені вимоги частин 1 ст. 100, п.4 ч.1 ст. 169 та ч. 5 ст. 171 КПК України в даному випадку виконані не були, а навпаки порушені, оскільки арешт на вилучене майно не накладено, однак воно не повернуте його власнику (володільцю) на зберігання, а також те, що єдиною підставою обмеження права власності під час кримінального провадження є вмотивоване судове рішення, ухвалене в порядку, передбаченому КПК України (ч.1 ст.16 КПК України), а в даному випадку таке судове рішення відсутнє, тому і відсутні підстави для подальшого його утримання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 168, п.4 ч.1 ст.169, ст. ст. 171, 173, 303, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Зобов`язати слідчих СУ ГУНП в Житомирській області, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000176 від 17.07.2018, негайно повернути власнику, ОСОБА_4 , належне йому майно посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 30.07.2015, паспорт громадянина Грузії на ім"я ОСОБА_4 та ідентифікаційний номер платника податків на ім"я ОСОБА_4

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1