Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/2731/17

Номер провадження: 1-кп/511/21/19

30 травня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника органу пробації ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0001228 від 29.09.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна Одеської області, громадянина України, учня Лиманського професійного аграрного ліцею, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України,
В с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_4 26.09.2017 року біля 18 год 00 хв, знаходячись на стадіоні біля Лиманського професійного аграрного ліцею, розташованого по вул. Кірова смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, побачив ОСОБА_10 , який котив велосипед марки «Україна», маючи намір на відкрите викрадення чужого майна і діючи проти його волі, відкрито заволодів велосипедом марки «Україна» синього кольору вартістю 700 грн, належного ОСОБА_10 , відібравши велосипед у останнього, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 700 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні за пред`явленим йому обвинуваченням свою вину не визнав. Суду пояснив, що в вересні 2017 року він разом з друзями перебував на стадіоні біля Лиманського ПАЛ, коли його знайомий побачив, як невідомий чоловік їхав на велосипеді, зовні схожому на той, який у нього вкрали два роки тому. Він підійшов до ОСОБА_10 та сказав, що це його велосипед і запитав де він його взяв. ОСОБА_10 відповів, що велосипед його і він його купив, на ньому запчастини з двох велосипедів. Після чого він дозволив забрати у нього велосипед, попередньо знявши з нього багажник та ліхтар. Він забрав велосипед без будь-яких погроз на адресу ОСОБА_10 і потерпілий сам передав йому велосипед, сказавши лише, що в нього після цього будуть проблеми.

Він прикотив велосипед додому та зберігав в сараї. Свій велосипед впізнав по запчастинам, рама була пофарбована в голубий колір, по багажнику, подряпинам. Багажник на велосипеді був саморобним, відрізнявся від багажників стандартного виробництва і саме по багажнику він впізнав велосипед. Через декілька днів потерпілий написав заяву до поліції, було порушено справу і через пару днів прийшов ОСОБА_10 , та він повернув йому велосипед.

Таким чином стверджував, що велосипед він не забирав, а останній добровільно передав йому велосипед, погодившись, що це велосипед обвинуваченого. Забираючи велосипед, думав, що знайшов раніше украдений у нього велосипед.

Однак незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчинені інкримінованого йому злочину, суд вважає, що його вина по відкритому заволодінню майном ОСОБА_10 , підтверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами
Так потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 26.09.2017 року він на власному велосипеді їхав на роботу біля стадіону, коли до нього підбігли двоє хлопців та почали казати, що це велосипед одного з них та що він його вкрав. Він зупинився і сказав, що це його велосипед, він його зібрав із придбаних запчастин. Однак не бажаючи продовжувати конфлікт з цими хлопцями, він на їх вимогу віддав велосипед, попередивши їх при цьому, що у них після цього будуть проблеми, маючи на увазі проблеми з законом. Він не хотів продовжувати конфлікт з цими хлопцями на вулиці, так як раніше мав проблеми із законом, а також спішив на роботу. Він зразу мав намір звернутися до поліції, так як хлопця, який забрав велосипед, він знав.

Через три дні він написав дільничному заяву щодо викрадення у нього велосипеду, тому що це був його велосипед. Цей велосипед він придбав у хлопця на ім`я ОСОБА_11 у розібраному стані рама, колеса, багажник, крила, інші запчастини купив в магазині на суму 700 грн. На даний час велосипед у нього, він його купив, щоб їздити на ньому на роботу. Претензій до ОСОБА_4 на теперішній час не має, велосипед йому повернуто.

Покази потерпілого в суді підтвердив свідок ОСОБА_12 , який показав, що саме він запропонував ОСОБА_10 придбати велосипед у сусіда ОСОБА_13 . Він разом з ОСОБА_10 прийшли до ОСОБА_13 , який продав велосипед в розібраному стані, із запчастин були рама, руль, вилка, багажник, переднє колесо. ОСОБА_10 докупив деталі та зібрав велосипед, на якому два місяці їздив на роботу. Спочатку велосипед був світло зелений, потім ОСОБА_10 пофарбував його. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_10 та сказав, що якісь хлопці проти його волі забрали у нього велосипед прямо на дорозі, а він написав заяву до поліції.

В свою чергу свідок ОСОБА_14 в суді показав, що саме він продав велосипед в розібраному стані потерпілому ОСОБА_10 , в тому числі раму, руль, багажник. Йому в свою чергу подарувала велосипед знайома жінка після смерті свого чоловіка. Він на ньому трохи поїздив і велосипед зламався, так як на ремонт грошей не було, він зберігав велосипед в сараї. До нього звернувся ОСОБА_12 з проханням продати велосипед, на що він погодився. Велосипед був марки «Україна» синього кольору. Велосипед продав без колеса, багажник на велосипеді був заводським синього кольору.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що 26.09.2017 року він разом з ОСОБА_4 впізнали велосипед, на якому по дорозі їхав ОСОБА_10 та зупинили його на дорозі. Саме по багажнику, який не був стандартний до моделі велосипеду «Україна» і був саморобним, вони з ОСОБА_4 вирішили, що це велосипед, який вкрали у ОСОБА_4 біля двох років назад. При цьому свідок стверджував, що ОСОБА_4 не вимагав у ОСОБА_10 велосипед, він спокійно його запитав, чий це велосипед та де він його взяв. ОСОБА_10 сам віддав їм велосипед, але перед цим зняв з нього ліхтар. Щоб ОСОБА_10 попереджав їх, що у них будуть проблеми він не чув. Після цього вони відкотили велосипед до ОСОБА_4 . Він з ОСОБА_4 неодноразово ремонтували цей велосипед, тому добре знали його запчастини.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона мати ОСОБА_4 , і зазначила, що 26.09.2017 року син прийшов до дому та сказав, що знайшов їх велосипед у ОСОБА_10 . Він зупинив ОСОБА_10 та сказав йому, що це його велосипед. Підтвердила в суді, що в них два року потому вкрали велосипед, зовні схожий на цей. Через пару днів приїхали працівники поліції та сказали, що син украв велосипед, ще через день прийшов ОСОБА_10 та забрав велосипед.

Також покази даних свідків підтверджуються дослідженими по справі письмовими доказами :

- повідомленням від 29.09.2017 року до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, яке надійшло по телефону від ОСОБА_10 про незаконне заволодіння ОСОБА_4 26.09.2017 року його велосипедом марки «Україна» синього кольору (а.с.123);

- заявою ОСОБА_10 від 29.09.2017 року до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області про незаконне заволодіння ОСОБА_4 26.09.2017 року його велосипедом марки «Україна» синього кольору (а.с.124);

- протоколом огляду від 30.09.2017 року, згідно якого оглянуто місцевість біля Лиманського професійного аграрного ліцею по вул. Кірова смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, де ОСОБА_4 незаконно заволодів велосипедом ОСОБА_10 (а.с.125-127);

- протоколом огляду від 02.10.2017 року, згідно якого було оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , під час огляду виявлено та вилучено велосипед марки «Україна» синього кольору (а.с.129-131);

- протоколами пред`явлення речей для впізнання від 03.10.2017 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_10 серед пред`явлених йому велосипедів працівниками поліції впізнав належний йому велосипед синього кольору марки «Україна» під №3 (а.с.132-134);

- протоколом огляду предмету від 03.10.2017 року, згідно якого було оглянуто велосипед марки «Україна» синього кольору (а.с.135);

постановою про визнання речовим доказом від 04.10.2017 року, згідно якої до матеріалів справи в якості речового доказу було долучено велосипед марки «Україна синього кольору (а.с.137);

розпискою про збереження від 04.10.2017 року ОСОБА_10 про отримання від працівників поліції викраденого у нього велосипеду (а.с.138);

- довідкою про вартість викраденого у ОСОБА_10 велосипеду (а.с.139).

Оцінивши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази по даному епізоду, суд вважає повністю доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст.186 КК України у вчиненні грабежу потерпілого ОСОБА_10 .
Так відповідно до ст.186 КК України грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Так потерпілий ОСОБА_10 в суді пояснив, що він усвідомлював протиправний характер дій обвинуваченого ОСОБА_4 , який забрав у нього належний йому велосипед на дорозі, навіть при вчиненні злочину попереджав його про це, між тим обвинувачений не припинив свої протиправні дії. Велосипед передавав на протиправну вимогу ОСОБА_4 , а не добровільно, так як намагався уникнути конфлікту з неповнолітнім на дорозі та будь-яких наслідків такого конфлікту. З самого початку мав намір після цих подій звернутися до поліції.

В свою чергу обвинувачений, після того, як потерпілий пояснив йому, що це його велосипед, дані обставини та попередження потерпілого проігнорував та продовжив свої протиправні дії забрав у ОСОБА_10 велосипед з метою його привласнення, тобто заволодів велосипедом в корисних цілях.

Більш того, ще на місці злочину потерпілий дав можливість обвинуваченому перевірити його версію щодо належності йому велосипеду і обвинувачений шляхом дослідження слоїв покриття велосипеду впевнився, що даний велосипед за кольором не співпадає з тим, який можливо був у нього, однак і дані обставини обвинувачений проігнорував та забрав велосипед, таким чином незаконно його присвоївши.

І обвинувачений, і свідок ОСОБА_16 , стверджували в суді, що велосипед, який вони забрали у ОСОБА_10 належить ОСОБА_4 , далі стверджували, що якщо навіть не весь велосипед, то його частини могли належати ОСОБА_4 .

Однак доказів наявності у ОСОБА_4 велосипеда суду не надано, як і голослівною є версія обвинуваченого про те, що за два роки до цих подій у нього украли велосипед з запчастинами, які не були стандартними для велосипеду моделі «Україна» та були саморобними і цим велосипед відрізнявся від інших аналогічних велосипедів цієї марки.

Суд правомірно відмовив захисту в дослідженні даного велосипеду в судовому засіданні та призначенні експертного дослідження, так як не можливо провести його ідентифікацію та визначити його належність обвинуваченому. Документів у обвинуваченого на велосипед не має, як і не має доказів наявності у нього в минулому велосипеду.

Захист наполягав на тому, що в діях обвинуваченого відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а саме умисел на грабіж, однак суд вважає, що в даному випадку обвинувачений після того, як потерпілий сказав йому, що це його велосипед, не зупинився, а відібрав у останнього велосипед, який ОСОБА_10 був потрібен на той час, тобто обвинувачений, реалізував свій умисел на відкрите заволодіння майном.

Також суд зазначає, що саме за способом заволодіння майном (некваліфікований грабіж), тобто без застосування насилля до потерпілого, даний злочин кваліфіковано за статтею 186 Кримінального кодексу України, а не за вартістю майна, яким особа незаконно заволоділа.

Тому суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину, а його дії належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст.65-67,103 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки злочину, умови життя та виховання неповнолітнього, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Також відповідно до ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціальну-психологічну характеристику обвинуваченого.
При постановленні вироку щодо неповнолітньої особи суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та ухвалювати рішення керуючись принципом найкращих інтересів дитини , встановлених у ст.3 Конвенції ООН про права дитини.
Мінімальні стандартні правила ООН («Пекінські правила») , прийняті ООН 29.11.1985 року містять найважливіші норми, які стосуються поводження з неповнолітніми та визначають керівні принципи винесення судового рішення та вибір заходів впливу.
Так відповідно до п.17.1, п.19.1 Пекінських правил заходи впливу повинні бути завжди співрозмірні не тільки обставинам і тяжкості правопорушення, але із становищем та потребам неповнолітнього, а також з потребами суспільства, а направлення неповнолітнього в будь-яку виправну установу повинно бути крайнім заходом та застосовуватися протягом мінімального необхідного терміну.
Також відповідно до ч.1 ст.99 КК України штраф застосовується до неповнолітніх, що мають самостійний заробіток, власні кошти або майно, на яке можна звернути стягнення.
Обвинувачений ОСОБА_4 злочин вчинив в неповнолітньому віці, що є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Також при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, злочин вчинив вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, судом не встановлені.

Згідно наданої суду досудової доповіді органу пробації стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , орган пробації прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без застосування покарання у виді позбавлення або обмеження волі. (а.с.41)

Також при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на теперішній час досяг повноліття, неофіційно працює та має самостійних дохід, що в суді підтвердила і його законний представник.

З урахування даних обставин та з метою виправлення обвинуваченого суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, в межах санкції ч.1 ст.186 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Запобіжний захід не обирався.

Питання по речовим доказам по справі необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд

Ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.10.2017 року, на речові докази - велосипед марки «Україна» синього кольору, після набрання вироком законної сили.(а.с.136)

Речові докази на а.с.137 велосипед марки «Україна» синього кольору вважати повернутим потерпілому ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу через Роздільнянський районний суд до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Копію вироку негайно вручити обвинувачем та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1