Провадження № 1-кп/761/1490/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000107 від 10 квітня 2013 року,за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Нововолинськ Волинської області,громадянина України,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця м.Радомишль Житомирської області,громадянина України,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця м.Івано-Франківська,громадянина України,зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_4 ,не судимого,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191,ч.4 ст.191,ч.5 ст.191,ч.2 ст.28,ч.1 ст.366,ч.2 ст.28,ч .2 ст.366 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

21 грудня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яким висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191,ч.4 ст.191,ч.5 ст.191,ч.2 ст.28,ч.1 ст.366,ч.2 ст.28,ч .2 ст.366 КК України.

У підготовчому судовому засіданні при з`ясуванні думки учасників судового провадження у відповідності до вимог ст. 314 КПК України, прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що у справі дотримані всі норми КПК України, підстави для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

Представники потерпілого - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали думку прокурора, просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у зв`язку з невідповідністю його вимогам ст.291 КПК України, посилаючись на відсутність у обвинувальному акті фактичного викладення формулювання обвинувачення, як обов`язкової окремої складової обвинувального акта, неконкретного викладення фактичних обставин по кожному інкримінованому епізоду, без зазначення часу, місця вчинення інкримінованих дій,наявності очевидних суперечностей,відсутності в обвинувальному акті конкретної інформації на підтвердження наявності спільного прямого умислу,корисливого мотиву та мети особистого збагачення.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу порушених питань у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей,які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України,серед яких в п.5 відокремлено необхідність наявності в ньому таких складових : 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення,які прокурор вважає встановленими ; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України повертає його прокурору.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить,що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення,які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення,який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
В той же час,розуміння поняття «формування обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст..374 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним»,із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення,форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення-це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК України зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта має містити формулювання вчиненого особою діяння,передбаченого КК України,із зазначенням місця,часу,способу вчинення,наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, зокрема. З метою,щоб особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та,виходячи з його змісту ,обрати власну правову позицію захисту.
Про те,що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення,висунутого проти нього,вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ратифікованою Україною.
В той же час відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд,позбавляє права обвинуваченого знати,в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами,а також позбавляє суд, відповідно до приписів ч.1 ст.348 КПК України,роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, що є обов`язком суду.
Всупереч викладеному, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Зі змісту обвинувального акта вбачається,що в ньому є посилання на розділ з назвою

« Викладення фактичних обставини кримінального правопорушення,які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення».

Дійсно, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень щодо кожного з обвинувачених,які прокурор вважає встановленими, наведена їх правова кваліфікація з викладом диспозиції кожної кримінально-правової норми, з урахуванням положень закону і частин статей закону України про кримінальну відповідальність, порушення яких інкримінується останнім.

Проте, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення індивідуально щодо кожного із обвинувачених,як обов`язкова окрема складова обвинувального акта. Виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень,їх правова кваліфікація з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність,формальне посилання в обвинувальному акті на вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191,ч.4 ст.191,ч.5 ст.191,ч.2 ст.28,ч.1 ст.366,ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, в даному випадку неможливо визнати окремою складовою частиною обвинувального акта-формулюванням обвинувачення,що в свою чергу позбавляє суд можливості виконати вимоги ч.1 ст.348 КПК України та згідно з ч.1 ст.337 КПК України визначити межі судового розгляду.
Крім того, викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими,та формулювання обвинувачення не є тотожними поняттями, і,виходячи з конструкції норми п.5 ч.2 ст.291 КПК України мають зазначатися окремо.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд з прав людини констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує,що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відому особи конкретним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення,оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати,що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Таким чином, фактична відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, як обов`язкової окремої складової обвинувального акта, вказує на порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України та є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Крім цього,при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191,ч.4 ст.191,ч.5 ст.191 КК України ,в обвинувальному акті відсутнє зазначення часу,місця вчинення конкретних дій обвинуваченими,зокрема,останніх за часом,які утворюють склад злочину - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, за ознаками ч.3 ст.191,ч.4 ст.191,ч.5 ст.191 КК України. В обвинувальному акті вказано лише про часовий проміжок ,в який ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинено дії, без вказівки про конкретний час,не зазначено про можливість встановлення таких обставин.

Також при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень,передбачених ч.1 ст.366,ч.2 ст.366 КК України не зазначено часу та місця вчинення обвинуваченими конкретних дій,зокрема останніх за часом ,які утворюють склад злочину-видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, не зазначено про неможливість встановлення таких обставин.

Такі обставини в своїй сукупності не дають повне та чітке уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень,які інкримінуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,що в свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191,ч.4 ст.191, ч.5 ст.191, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч .2 ст.366 КК України, вважає, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.314,376 КПК України, суд
УХВАЛИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 10 квітня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191,ч.4 ст.191, ч.5 ст.191,ч.2 ст.28,ч.1 ст.366,ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України - повернути прокурору Генеральної прокуратури України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3