Номер провадження: 11-сс/813/1183/19
Номер справи місцевого суду: 494/613/19 1-кс/494/251/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області, від 01.07. 2019 року, якою було частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000159, внесеному до ЄРДР 20.05.2019 року,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області, від 01.07. 2019 року, було частково задоволено клопотання слідчого Березівського ВП Лиманського відділу ГУ НП Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на майно по кримінальному провадженню №0000159, внесеному до ЄРДР 20.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На зазначену ухвалу прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановленою без належного повного і об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження та з порушенням вимог кримінально процесуального законодавства.

У зв`язку з чим просить скасувати ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області, від 01.07.2019 року, якою було частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000159, внесеному до ЄРДР 20.05.2019 року, та постановити нову, якою накласти арешт на майно, яке було вилучено 24.06.2019 р. в ході обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі посилаючись на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначила, що слідчий суддя залишив поза увагою те, що вилучені за результатами проведеного обшуку документи у майбутньому можуть мати значення для встановлення істини по справі.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції власники вилученого майна не з`явилися.

Законний представник ОСОБА_11 , та захисник ОСОБА_12 , які діють в інтересах ОСОБА_8 направили на адресу суду клопотання, в якому просять апеляційну скаргу прокурора розглядати за їх відсутності, просять у задоволені апеляційної скарги відмовити.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зокрема, слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, а саме: у клопотанні не вказані підстави і мета, відповідно до положень статті 170 КПК України, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона містить зміст клопотання слідчого, посилання на ст.ст. 98, 170 КПК України, але вона не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, тому ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, а отже незаконною і підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Окрім того, слідчий суддя пославшись в ухвалі на приписи ст. 170 КПК України, зазначив, що приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на предмети, які були зазначені у резолютивній частині оскарженої ухвали, з огляду на те, що зазначене майно, відповідає критеріям ч.1 ст. 98 КПК України.

Проте, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, дійшов до передчасного висновку, з огляду на таке.

Частина 1 статті 98 КПК України встановлює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Натомість, з наданих апеляційному суду матеріалів не є зрозумілим, яким чином майно, що було вилучено 24.06.2019 р. в ході обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосується зазначеного вище кримінального провадження та яким саме чином таке майно може бути використане як доказ.

Разом з тим, у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що вилучені речі відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Встановлений апеляційним судом факт невідповідності вимогам закону клопотання слідчого, яке слідчий суддя районного суду, маючи таку можливість, не повернув органу досудового розслідування, а прийняв його до розгляду та, більш того, безпідставно задовольнив, на переконання апеляційного суду, унеможливлює розгляд даного клопотання слідчого по суті.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання слідчого було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов передчасного висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується. Зазначені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За наявних недоліків клопотання та долучених матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді та суди апеляційної інстанції не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо того, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна понад строки, встановлені КПК України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали є безпідставними з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 25.06.2019 року справу було передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .

Судове засідання було призначено на 26.06.2019 року, тобто у строки, передбачені КПК України.

26.06.2019 року у судовому засіданні була оголошена перерва для надання відеозаписів з проведених обшуків, для їх перегляду у судовому засіданні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду не була постановлена у 72 години з дня його надходження з метою недопущення порушення прав, гарантованих законодавством на справедливий та неупереджений розгляд справи.

Частина 6 статті 173 КПК України передбачено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що вказана норма процесуального закону лише встановлює часовий строк з настанням якого має відбутися повернення тимчасово вилученого майна.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 169 КПК України, в разі пропуску слідчим, прокурором строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна (ч.5 ст.171 КПК України), або відмови в задоволенні такого клопотання, тимчасово вилучене майно підлягає негайному поверненню особі, у якої її було вилучено.

Апеляційний суд вважає, що у випадку не накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, протягом встановленого ч.1 ст.172 КПК України строку, особа, у якої таке майно було вилучене, має право звернутись до органу досудового розслідування із заявою про повернення тимчасово вилученого майна.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги в частині скасування ухвали слідчого судді та вважає за необхідне її частково задовольнити, оскаржену ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст.172 КПК України.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 170-173, 370-372, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - частково задовольнити.

Скасувати ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області, від 01.07. 2019 року, якою було частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000159, внесеному до ЄРДР 20.05.2019 року.

Постановити нову ухвалу, якою повернути прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000159, внесеному до ЄРДР 20.05.2019 року, та надати 72 години з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків клопотання, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4