Ухвала

Іменем України

26 листопада 2019 р.

м. Київ
Справа № 632/1954/18
Провадження № 51-5853 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року та на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайського Харківської області, громадянина України, який має вищу освіту, працює на посаді майстра АК «Харківобленерго», раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено ч.2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з моменту фактичного затримання. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2019 року, 01.08.2018 приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 знаходилися в квартирі АДРЕСА_2 . В цей час між ними виникла сварка, в результаті якої у ОСОБА_5 раптово виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень матері.

ОСОБА_5 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, свідомо передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, тричі правою рукою завдав останній удари в ліву область голови, чим спричинив згідно з висновком судово-медичного експерта Первомайського РВ ХОБСМЕ №12-17/101-ПР/18 від 25.09.2018 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми: травматичного субдурального крововиливу (об`ємом 239,75 см3), яка ускладнилась розвитком набряку головного мозку та його дислокації, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_6 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, та звільнити його від відбування покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Зокрема, захисник просить взяти до уваги щире каяття засудженого та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів захисника про суворість призначеного засудженому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання, а також можливості застосування більш м`якого покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується на наведених вимогах закону.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суди належним чином врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, вчинений відносно особи похилого віку, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину та його дій після його вчинення, дані про особу засудженого, який на обліку у лікарів психолога та нарколога не перебуває, раніше не судимий, має постійне місце роботи, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив ОСОБА_5 мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, однак при цьому суд не встановив підстав для застосування до засудженого положень статей 69, 75 КК України. Таких підстав не вбачається й у змісті поданої касаційної скарги.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 20 серпня 2019 року, враховуючи всі обставини справи, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості пом`якшення покарання та застосування положень ст. 69, 75 КК України та залишив рішення місцевого суду без змін.
На думку колегії суддів касаційного суду, місцевий та апеляційний суди обґрунтовано визнали недоцільним застосування до обвинуваченого положень статей 69, 75 КК України, оскільки його виправлення, враховуючи вищевказані обставини, можливе лише за умови його ізоляції від суспільства.
Щодо обставин, які, на думку захисника, є підставою для призначення більш м`якого покарання, а саме щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, колегія суддів вбачає, що судом першої інстанції вони були враховані при постановленні вироку, внаслідок чого засудженому було призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.
Колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати, що незастосування судами до засудженого положень статей 69 та 75 КК України призвело до призначення явно несправедливого покарання через його суворість, колегія суддів касаційного суду не убачає.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року та на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3