н/п 1-кп/490/842/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2019 року м. Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0001967, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Новоєгорівка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, призваного до лав Збройних Сил України Баштанським РВК Миколаївської області 20.04.2012, та проходив військову службу за контрактом на посаді водія-заправника роти матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 ), у військовому званні солдат, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, З участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ;

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
20.04.2012р. громадянин ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний для проходження строкової військової служби та направлений у військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). 21.12.2012 солдата ОСОБА_5 переведено на військову службу за контрактом.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 20.04.2012 №80 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення.

20.10.2014 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 20.04.2012 №80 солдат ОСОБА_3 призначений на посаду водія заправника роти матеріального забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 ).

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відтак, з 20.04.2012, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виокнував покладені на нього завдання.

Проте, 02.09.2014 року солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та без поважних на те причин перебував за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

20.10.2014 року о 09:00 год. солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) повідомив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби та приступив до виконання службових обов`язків

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року), тобто у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишенні військової частини без поважних причин за вище викладених обставин, і зазначив, що жодних обставин, здобутих в ході досудового слідства, він не оспорює. У вчиненому щиро кається.

Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у нсамовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), і кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції закону від 05 квітня 2001 року).

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції закону від 05 квітня 2001 року), оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно, зважаючи нанаявність пом`якщуючих обставин, те, що обвинуачений має на утриманні малолітню дитину, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції закону від 05 квітня 2001 року) і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1