ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1271/19 Справа № 188/28/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000652 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
21 червня 2016 року вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

За вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно, за наступних обставин.
ОСОБА_7 13 грудня 2018 року в період часу приблизно з 22:00 години до 24:00 години (точний час в ході судового розгляду не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи зі злочинним умислом, направленим на таємне повторне викрадення чужого майна, керуючись корисливими намірами, проник на територію домоволодіння, яке належить ОСОБА_8 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де підійшов до приміщення будинку та витягши руками скло з вікна домоволодіння через утворений отвір проник в середину нежилого будинку, проникнувши тим самим в середину житла, звідки умисно, таємно, повторно викрав чуже майно, а саме: бензинову мотокосу марки «Ера» МК4200-11 вартістю 1 375, 63 грн., мультиварку марки «Mirta МС-221 вартістю 690, 40 грн., електрочайник марки «Astor» ННВ1726 вартістю 166, 50 грн., брухт чорних металів вагою 95 кг вартістю 665, 00 грн., які належать ОСОБА_8 , а всього ОСОБА_7 умисно, таємно, повторно викрав чуже майно, загальна вартість якого становить 2 897, 53 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочинів, доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації дій останнього, прокурор у той же час вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також, надавши перевагу загальносоціальним даним про особу обвинуваченого, суд залишив поза увагою відомості, що характеризують його у плані потенційної суспільної небезпеки та недостатньо врахував те, що злочин обвинувачений скоїв у стані алкогольного сп`яніння. Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, 8 разів засуджувався та на час ухвалення вироку має 7 непогашених та незнятих у встановлений законом строк судимостей, зокрема за злочини проти власності, вже відбував покарання в місцях позбавлення волі, відразу після відбуття іспитового строку за попереднім вироком на шлях виправлення не став і вже через короткий проміжок часу скоїв новий злочин. Звертає увагу суду, що обвинувачений до нормального життя не повернувся, не працевлаштувався, суспільно корисною працею не займався.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.
Обвинувачений просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчинення нею нових злочинів.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Під час апеляційного провадження суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинуваченого і його перевиховання без ізоляції від суспільства.
Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував те, що ОСОБА_7 раніше судимий, скоїв тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, довідками Петропавлівської центральної районної лікарні підтверджується, що ОСОБА_9 на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, шкоду, завдану злочином, відшкодував.
Крім того, суд врахував і обставину, яка, на його думку, пом`якшує покарання, зокрема, щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом першої інстанції визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив у вироку, що детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з поняття покарання та його цілей, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а тому дійшов висновку призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Разом з тим, суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, є формальним і фактично не враховує характер вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких, способу та характеру його вчинення, його суспільної небезпеки.
При цьому суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, 8 разів засуджувався та на час ухвалення вироку має 7 непогашених та незнятих у встановлений законом строк судимостей, зокрема за злочини проти власності, вже відбував покарання в місцях позбавлення волі, відразу після відбуття іспитового строку за попереднім вироком на шлях виправлення не став і вже через короткий проміжок часу скоїв новий злочин. Така поведінка обвинуваченого свідчить про стійкість умислу обвинуваченого, направленого на вчинення злочинів, які характеризуються підвищеною небезпекою та свідчить про стійкість антисоціальної спрямованості особи.
Згідно зі ст. 66 КК України щире каяття може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання винного, щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_7 своїх дій у матеріалах провадження не має.
Таким чином, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є необгрунтованим і невмотивованим.
Зважаючи на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, що буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів. З цих підстав апеляційна скарга заступника прокурора Дніпропетровської області про необхідність скасування вироку щодо обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання та призначення йому покарання без застосування ст. 75 КК України, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4