ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2409/19 Справа № 173/2747/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000780 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, з середньою освітою, працюючого в Товаристві з обмеженою відповідальністю Агроовен оператором лінії конвеєра, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 03 листопада 2015 року вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням терміном 3 роки, ухвалю Верхньодніпровського районного суду від 03 жовтня 2018 року іспитовий строк скасовано та направлено засудженого для відбування призначеного покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року остаточно призначено обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Продовжено раніше обраний ОСОБА_8 запобіжний захід до набрання вироком законної сили тримання під вартою.
Зараховано до терміну призначеного покарання строк тримання ОСОБА_8 під вартою, та термін покарання вираховувати з моменту його фактичного затримання а саме з 16 серпня 2018 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 , 15 серпня 2018 року близько 19.30 год., знаходячись у с. Заріччя Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, у будинку ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що він у будинку знаходиться наодинці із малолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати якої ОСОБА_11 , покинула дане домоволодіння у своїх справах, визначив її об`єктом свого злочинного посягання. Після чого скориставшись тимчасовою відсутністю матері малолітньої ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що вона є малолітньою, зайшов в кімнату будинку, розташованого за вищевказаною адресою, в якій вона лежала на дивані, та використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка не могла правильно розуміти сутність та характер вчинюваних з нею розпусних сексуальних дій через свій малолітній вік, користуючись перевагою у фізичній силі та віці, із застосуванням сили, що виразилось у фізичному утриманні малолітньої своєю рукою, знявши іншою рукою нижню білизну малолітньої, почав вчиняти розпусні дії, які виразились у непристойному доторканні рукою до статевих органів, а також проникненні пальцями руки до анального отвору та ротової порожнини потерпілої.
У результаті злочинних дій ОСОБА_8 малолітній ОСОБА_10 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця навколо анального отвору, дрібних саден на шкірі передньої черевної стінки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 98-Е, відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені, від дії тупого твердого предмета або предметів з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі), давність їх утворення може відповідати, терміну, 15.08.2018 року (крім саден на шкірі передньої черевної стінки, давність утворення яких складає не менше ніж 3-5 діб від моменту проведення судово-медичного обстеження потерпілої).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 156 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати до покарання призначеного за даним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року, остаточно призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
В іншій частині оскаржуваний вирок прокурор просив залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги сторона обвинувачення посилається на те, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання невідповідне ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а остаточний визначений судом строк відбування покарання в розмірі 6 років 6 місяців є недостатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів.
Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України закрити.
Свою апеляційну скаргу захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження було грубо порушено права особи на захист та справедливий судовий розгляд, зокрема, судом проігноровано неодноразові клопотання щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, заперечення захисту щодо неможливості приєднання наданих прокурором доказів в силу ч. 12 ст. 290 КПК України, оскільки вони не були належним чином відкриті стороною обвинувачення та захист не мав можливості перевірити, чи саме ці матеріали маються на увазі відповідно до протоколу надання доступу матеріалів досудового слідства.
Також, захисник посилається на те, що посилання суду на висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №8-1014 від 28 листопада 2018 року, щодо наявності генетичної ознаки клітин з ядрами у піднігтьовому вмісту лівої руки ОСОБА_8 містять генетичні ознаки зразків букальних клітин ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не може поза сумнівом доводити винність ОСОБА_8 , оскільки букальні клітини (епітелій) міг з`явитися у нігтьовому складі після того, як останній міг почухати голову малолітньої ОСОБА_10 .
Окрім того, адвокат вважає помилковими посилання мотивувальної частини рішення суду на данні акту судово-медичного дослідження №83 від 16 серпня 2018 року, щодо виявлення при обстеженні ОСОБА_8 ушкоджень у вигляді саден на шкірі по лівій бічній поверхні передньої черевної стінки, на шкірі обох передпліч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхньою або при співударі о такий (такі).
Вказані тілесні ушкодження, як пояснює ОСОБА_8 , він отримав 10 серпня 2018 року під час пиляння у себе вдома.
Відомості наведені у висновках акту судово-медичного дослідження №83 від 16.08.2018 року, не надають вичерпаної відповіді, що вказані тілесні ушкодження нанесені в результаті укусу.
Також, адвокат звертає увагу, що органами досудового слідства, чомусь не проводились молекулярно-генетичні дослідження на наявність слини малолітньої особи у місті нібито укусу. Така можливість у органів досудового слідства була в наявності, оскільки ОСОБА_8 був затриманий безпосередньо на місці злочину.
Таким чином, на думку адвоката, надані органами досудового слідства докази не можуть в повній мірі доводити вину ОСОБА_8 щодо скоєння відносно малолітньої ОСОБА_10 кримінального злочину передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки в даному випадку відсутні та не доведені об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що покази свідків отримані в ході судового розгляду є недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні, так як вони не підтверджуються іншими доказами відповідно до ст. 97 КПК України, а жодна із наявних судово-медичних експертиз не доводить факту злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.
Також, обвинувачений не погоджується із проведеними слідчими дії в залі судового засідання із малолітньою ОСОБА_10 , так як вони були проведені протиправним способом і є недопустимим доказом.
Поміж іншого, обвинувачений просить суд апеляційної інстанції врахувати звернення законного представника ОСОБА_11 , мати малолітньої дитини, яка підтвердила в судовому засіданні, що малолітня ОСОБА_10 все вигадала.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з мотивів, викладених в ній, проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого заперечував.
Захисник та обвинувачений як кожен свою, так і апеляційні скарги один одного підтримали, проти апеляційної скарги прокурора заперечували, посилались на необґрунтованість вимог сторони обвинувачення щодо ухвалення біль суворого покарання відносно обвинуваченого.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку та пояснення учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданих апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також, щодо того, що визначений судом строк відбування покарання в розмірі 6 років 6 місяців є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів є безпідставними, виходячи з наступного.
Так, відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України - покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Відповідно до загальних засад призначення покарання суд, крім іншого, має призначати покарання, максимально індивідуалізуючи його, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Дотримання судом зазначених правил в їх сукупності має гарантувати досягнення визначених кримінальним законом цілей покарання, призначення законних і справедливих покарань, адекватних суспільній небезпеці вчиненого злочину та особі винного.
Згідно вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується посередньо, скоїв злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, дітей на утриманні не має, до вироку працював в ТОВ Агроовен оператором лінії конвеєра, обставини відповідно до ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання не встановлено, обставини відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання рецидив злочинів, вчинення нового злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та призначив покарання із застосуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції щодо призначеного покарання обвинуваченому, та не вбачає підстав для скасування вироку та призначення обвинуваченому більш тяжкого покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, як наполягає прокурор.
Доводи прокурора про те, що суд залишив поза увагою відомості, що характеризують особу обвинуваченого, а саме, вчинення умисного, тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, який він скоїв у період випробувального терміну, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання вину не визнав, спростовуються мотивувальною частиною вироку, у якій судом першої інстанції вказані обставини було враховано в повному обсязі, відповідно до ст. 374 КПК України відображено їх при аналізі та обґрунтуваннях обраної міри покарання, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що обране судом покарання відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, призначено із застосуванням ст. 71 КК України та із врахуванням положень ст. ст. 50, 65 КК України, сприятиме меті виправлення обвинуваченого.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження було грубо порушено права особи на захист та справедливий судовий розгляд, зокрема, судом проігноровано неодноразові клопотання щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, заперечення захисту щодо неможливості приєднання наданих прокурором доказів в силу ч. 12 ст. 290 КПК України, оскільки вони не були належним чином відкриті стороною обвинувачення та захист не мав можливості перевірити, чи саме ці матеріали маються на увазі відповідно до протоколу надання доступу матеріалів досудового слідства, то вони на думку колегії суддів є надуманими, так як із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 09 листопада 2018 року ОСОБА_8 було ознайомлено з матеріалами досудового розслідування, як і було ознайомлено обвинуваченого 12 лютого 2019 року з додатковими матеріалами, що підтверджується наявним в матеріалах кримінального провадження власноруч підписаним обвинуваченим протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) кримінального провадження. Будь-яких клопотань, оформлених стороною захисту відповідно кримінального процесуального законодавства матеріали даного кримінального провадження не містять, а тому доводи захисника про ігнорування неодноразово заявлених клопотання про ознайомлення із матеріалами справи необґрунтовані, безпідставні та надумані.
Щодо посилань захисника на необхідність закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України, то суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для їх задоволення, оскільки підстав передбачених ст. ст. 284, 287, 288 КПК України не встановлено при перегляді оскаржуваного вироку.
Також, захисник в своїй апеляційній скарзі не погоджується з наступними доказами та зазначає, що:
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №8-1014 від 28 листопада 2018 року, щодо наявності генетичної ознаки клітин з ядрами у піднігтьовому вмісту лівої руки ОСОБА_8 містять генетичні ознаки зразків букальних клітин ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не може поза сумнівом доводити винність ОСОБА_8 , оскільки букальні клітини (епітелій) міг з`явитися у нігтьовому складі після того, як останній міг почухати голову малолітньої ОСОБА_10 :
- данні акту судово-медичного дослідження №83 від 16 серпня 2018 року, щодо виявлення при обстеженні ОСОБА_8 ушкоджень у вигляді саден на шкірі по лівій бічній поверхні передньої черевної стінки, на шкірі обох передпліч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхньою або при співударі о такий (такі). Вказані тілесні ушкодження, як пояснює ОСОБА_8 , він отримав 10 серпня 2018 року під час пиляння у себе вдома.
- відомості наведені у висновках акту судово-медичного дослідження №83 від 16 серпня 2018 року, не надають вичерпаної відповіді, що вказані тілесні ушкодження нанесені в результаті укусу.
Таким чином, на думку адвоката, надані органами досудового слідства докази не можуть в повній мірі доводити вину ОСОБА_8 щодо скоєння відносно малолітньої ОСОБА_10 кримінального злочину передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки в даному випадку відсутні та не доведені об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі також посилається на те, що покази свідків отримані в ході судового розгляду є недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні, так як вони не підтверджуються іншими доказами відповідно до ст. 97 КПК України, а жодна із наявних судово-медичних експертиз не доводить факту злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, виходячи з наступного.
В п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Так, у справах Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року та Бербера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п. 150 , п. 253).
Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Суд, враховує, що практика Європейського суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом (рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України від 20 грудня 2012 року).
За наведених вище обставин, вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої дитини, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України узгоджується зі стандартом доказування поза розумним сумнівом, який знайшов своє втілення як в положенні ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.
В силу положень ст. 94 КПК суд має оцінювати не тільки кожний доказ, але й обов`язково сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У даному кримінальному проваджені колегія суддів констатує наявність переконливих доказів поза розумним сумнівом на користь позиції сторони обвинувачення.
В підтвердження встановлених обставин інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, судом першої інстанції наведені в повній мірі усі дослідженні докази, яким надана відповідна оцінка з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у сукупності зібраних доказів з точки зору - достатності і взаємозв`язку.
Незважаючи на те, що ОСОБА_8 ані в під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду в суді першої інстанції, ані під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України не визнав та апеляційній скарзі з висновками суду не погодився в цій частині, вважав їх необґрунтованими та невідповідними фактичним обставинам кримінального провадження, його вина підтверджується доказами дослідженими судом з дотриманням вимог закону та детально проаналізованих у вироку.
Так, із досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції даних протоколу огляду місця події від 15 серпня 2018 року та фототаблиці до нього, зафіксоване та встановлено місце вчинення злочину по АДРЕСА_3 , виявлені сліди РБК на подушці у спальній кімнаті.
Із досліджених в судовому засіданні даних протоколу огляду від 16 серпня 2018 року, оглянуто добровільно видані речі, що належать ОСОБА_10 : дитячі труси та футболку. На футболці на час огляду зверху мається пляма бурого кольору схожа на кров.
Із досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції даних протоколу освідування особи від 16 серпня 2018 року та фототаблиці до нього, було оглянуто та зафіксовано зовнішній вигляд обвинуваченого ОСОБА_8 .
Із досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції даних акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 82 від 16 серпня 2018 року, встановлено, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_10 в неї були виявлені ушкодження у вигляді синця навколо анального отвору, дрібних саден на шкірі передньої черевної стінки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені від дії тупого твердого предмета або предметів з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі).
Із досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції даних акту судово-медичного дослідження (обстеження) №83 від 16 серпня 2018 року, встановлено, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_8 в нього виявлені ушкодження у вигляді саден на шкірі по лівій бічній поверхні передньої черевної стінки, на шкірі обох передплічь, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі).
Із досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції даних висновку судово-медичної експертизи №97-Е від 28 серпня 2018 року, встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_8 в нього виявлені ушкодження у вигляді саден на шкірі по лівій бічній поверхні передньої черевної стінки, на шкірі обох передплічь, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі).
Із досліджених в судовому засіданні даних висновку судово-медичної експертизи № 98-Е від 28 серпня 2018 року встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_10 згідно даних медичної документації на її ім`я, згідно обстеження та згідно відомих обставин справи, в неї були виявлені ушкодження у вигляді синця навколо анального отвору, дрібних саден на шкірі передньої черевної стінки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені від дії тупого твердого предмета або предметів з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі).
Із досліджених та оголошених в судовому засіданні судом першої інстанції даних висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №8-1014 від 28 листопада 2018 року встановлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами у піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_8 містять генетичні ознаки зразків букальних клітин ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
Вказані досліджені судом першої інстанції докази в сукупності із отриманими показами свідків підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 156 КК України відносно малолітньої ОСОБА_10 , і незгода сторони захисту із висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №8-1014 від 28 листопада 2018 року та даними акту судово-медичного дослідження №83 від 16 серпня 2018 року не спростовують доведеність вини ОСОБА_8 у сукупності із іншими доказами, наявними в кримінальному провадженні.
Щодо незгоди обвинуваченого із проведеними слідчими дії в залі судового засідання із малолітньою ОСОБА_10 , так як вони були проведені протиправним способом і є недопустимим доказом, то колегія суддів не приймає такі доводи апеляційної скарги, оскільки обвинуваченим не було належним чином обґрунтовано в чому саме полягає протиправний спосіб проведення слідчих дій в залі судового засідання із малолітньою ОСОБА_10 .
На підставі викладеного, ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , зіставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав ані для скасування вироку суду в частині призначення покарання та ухвалення нового із призначенням більш суворого покарання, як просив прокурор, ані для скасування із подальшим закриттям провадження у справі чи призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як просили захисних і обвинувачений. Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому повністю відповідає фактичним обставинам справи та особі обвинуваченого, істотних порушень процесуального кримінального закону або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції не встановлено. Вина ОСОБА_8 підтверджена достатнім обсягом доказів, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та закриття провадження не вбачається.
А тому, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року відносно Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року, обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4