Справа №504/3560/19
УХВАЛА
24.10.2019 року смт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001126 від 15.10.2019р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.10.2019р. до чергової частини Лиманського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення по лінії «102» про те, що в районі перехрестя вулиць Заболотного та Марсельської в с.Ліски Лиманського району Одеської області знаходиться підозріла особа. В ході проведення огляду по зазначеному повідомленню в період з 12:50 годин по 13:20 годин, чоловік, який назвався ОСОБА_5 , добровільно з правої кишені своїх спортивних штанів видав поліетиленовий згорток з речовиною рослинного походження в подрібненому стані світло-зеленого кольору вагою біля 7 грамів, яка є зі слів останнього наркотичним засобом «маріхуана», яку зберігав для особистого вживання.

15.10.2019 року в період часу з 12:50 годин по 13:20 годин під час проведення огляду місця події ділянки на перехресті вулиць Заболотного та Марсельської в с.Ліски Лиманського району Одеської області виявлено та вилучено поліетиленовий згорток з речовиною рослинного походження в подрібненому стані світло-зеленого кольору вагою біля 7 грамів, що мають значення як речові докази в кримінальному провадженні.

Правовою кваліфікацією вказаного кримінального правопорушення є ч.1 ст.309 КК України незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

У клопотанні слідчий зазначає, що з метою виконання завдання арешту та вирішення завдань кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на поліетиленовий згорток з речовиною рослинного походження в подрібненому стані світло-зеленого кольору вагою біля 7 грамів, незастосування якого може призвезти до втрати речових доказів або до їх знищення.

В судовому засіданні прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 підтримала заявлене клопотання та просила слідчого суддю його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Розглянувши подане клопотання, вислухавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Статтями 167, 168 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 ст.167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпеченн я збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.10, 11 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;

В судовому засіданні встановлено, до матеріалів клопотання не додано документів на підтвердження того, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами по справі. При цьому прокурор ОСОБА_3 пояснила, що поліетиленовий згорток з речовиною рослинного походження в подрібненому стані світло-зеленого кольору вагою біля 7 грамів, визнано речовим доказом по справі та зберігається кімнаті збереження речових доказів Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, однак жодного документального підтвердження цьому немає.

Також не є зрозумілим в чому саме полягають ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України та в чому полягає необхідність арешту вказаного майна.

При цьому клопотання не містить переконливих доводів, що це майно може бути певним чином приховане, знищено або ж воно зникне, що воно може бути зіпсовано, передано, перетворено чи відчужено, що зашкодить кримінальному провадженню.

На думку слідчого судді, в разі якщо слідчий все ж таки визнав поліетиленовий згорток з речовиною рослинного походження в подрібненому стані світло-зеленого кольору вагою біля 7 грамів речовим доказом по справі і залишив його на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів, цього буде достатньо для його збереження та подальшого направлення на експертизу.

Слідчий суддя, виходячи з принципу розумності та керуючись завданням кримінального провадження, вважає, що доказів, які могли би обґрунтувати наявність реальних підстав для арешту зазначеного в клопотанні майна, надано не було.

Крім того, слідчий суддя не погоджується із доводами слідчого, викладеними у клопотанні, про те, що відомості про право власності на виявлений поліетиленовий згорток з речовиною рослинного походження, відсутні, оскільки таке формулювання є недоречним, бо наркотичні засоби є речами, вилученими з обігу.

Одночасно, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити, що право власності являє собою сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Таким чином, поняття права власності не розповсюджується на об`єкти цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається, якими, в свою чергу, є наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов до висновку про необґрунтованість клопотання, тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1