Номер провадження: 11-сс/813/1066/19
Номер справи місцевого суду: 522/8377/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 10 червня 2019 року, якою було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000031, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , від 10 червня 2019 року, якою було частково задоволено клопотання слідчого з ОВС другого відділу розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000031, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України,

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На зазначену ухвалу адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, незаконною, такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, наводить відповідні доводи.

У зв`язку з чим просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , від 10 червня 2019 року, якою було частково задоволено клопотання слідчого з ОВС другого відділу розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000031, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України та постановити нову ухвалу, якою скасувати накладений арешт та зобов`язати слідчого повернуто вилучене майно.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна адвокат ОСОБА_6 підтримав в повному обсязі доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, при розгляді клопотання слідчим суддею не були виконані вимоги вказаних норм права. Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з 1 ст. 372 КПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з:

1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження;

2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;

3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Всупереч зазначеним вимогам кримінального процесуального законодавства, ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , від 10 червня 2019 року, містить відтворення змісту клопотання слідчого та цитування змісту процесуальних норм КПК України. В оскарженій ухвалі відсутні висновки слідчого судді, яких він дійшов за результатами розгляду клопотання, а також відсутні мотиви на обґрунтування такого рішення.

Крім того в оскарженій ухвалі відсутні висновки слідчого судді, яких він дійшов за результатами розгляду клопотання, а також відсутні мотиви на обґрунтування такого рішення.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.131 КПК України, арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які, згідно з ч. 3 ст. 132 КПК, застосовуються у разу доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного степеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступень втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання завдань досудового розслідування.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

За змістом ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на ті обставини, що клопотання слідчого не відповідає вимогам закону.

Зокрема, клопотання не містить передбаченого законом переліку майна, що належить арештувати.

З матеріалів провадження вбачається, що документи були вилучені папками, які до теперішнього часу не оглянуті слідчим, не з`ясовано та не зазначено в клопотанні на які саме документи слід накласти арешт.

Зазначені недоліки клопотання не були взяті до уваги слідчим суддею, який формально поставився до розгляду зазначеного клопотання, а ухвала слідчого судді фактично дублює клопотання в цій частині, без конкретизації питання стосовно того, на які саме документи накладено арешт.

Крім того, у клопотанні слідчого не зазначено достатніх підстав для накладення арешту на майно, а лише додано копії податкових декларацій платників податків єдиного податку-фізичних особі-підприємців, протокол обшуку, висновок економічного дослідження № 79 від 10.04.2019 року, які ніяким чином не доводять наявності підстав для арешту вказаного майна, оскільки з наданих документів не вбачається будь-яких доказів на підтвердження факту ухилення від сплати обов`язкових платежів, що входять до системи оподаткування.

Також слід зазначити, що доданий до клопотання слідчого висновок економічного дослідження № 79, від 10.04.2019 року, не є доказом в кримінальному провадженні, в зв`язку з чим не може бути прийнятий судом в обгрунтування клопотання слідчого про арешт майна.

Також, в порушення вимог ст. 171 КПК України, до клопотання не додано документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що в клопотанні та в матеріалах, доданих до клопотання відсутні відомості про те, хто є власником майна, яке було вилучено в ході проведення обшуку від 30.05.2019 року, за адресою: Одеська обл., Лиманський р., с/рада Красносільська, Комплекс будівель та споруд №7.

Отже, слідчий у клопотанні не зазначив та не надав документів, що підтверджують право власності на майно, на яке просив накласти арешт, що об`єктивно перешкоджало слідчому судді вирішити питання про накладення арешту на майно.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.

Аналізуючи недоліки в оформленні клопотання про арешт майна, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду, яка призвела до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в свою чергу є підставами для скасування оскарженої ухвали на підставі ст.ст. 409-411 КПК України.

Пославшись в ухвалі на приписи ст. 170 КПК України, слідчий суддя зазначив, що приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку від 30.05.2019 року, за адресою: Одеська обл., Лиманський р., с/рада Красносільська, Комплекс будівель та споруд №7, зокрема, з огляду на те, що майно з клопотанням на арешт якого звертається слідчий, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди та є предметом злочину, тобто є доказом злочину, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, які необхідні в тому числі для проведення ряду експертиз.

Проте, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначене майно, дійшов необгрунтованого висновку, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положення вказаної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Частина 3 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, у клопотанні слідчого, а також в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що вилучені речі відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, при цьому не зазначено конкретний перелік документів, які містяться у папках-швидкозшивачах різного кольору, тобто належним чином не вмотивовано, яке відношення зазначені документи та майно мають саме до цього кримінального провадження.

Окрім того, частково задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя у мотивувальній частині ухвали взагалі не навів доводів про те, чому арешт накладений лише на частину вилученого майна.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що з моменту вилучення майна до теперішнього часу органом досудового розслідування не оглянуто вилучене майно, не з`ясовано чи може мати істотне значення вилучене майно для кримінального провадження №0000031, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України, та чи містить вилучене майно докази злочинної діяльності.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч.2 ст. 170 Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Оскільки стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні необхідність накладення арешту, не обґрунтовано правову підставу для арешту майна, жодній особі не повідомлено про підозру, а відтак, матеріали клопотання не містять достатніх доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, не зазначено про наслідки арешту майна для інших осіб.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання сторони обвинувачення в рамках кримінального провадження №0000031, внесеного до ЄРДР 29.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України про арешт майна, задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, а також відсутність підстав для накладення арешту, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 395, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд-

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 10 червня 2019 року, якою було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000031, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого з ОВС другого відділу розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадженні №0000031, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4