ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1325/17 Номер провадження 11-кп/814/735/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000310 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобине, Полтавського району, Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньо-технічною освітою, водій-експедитор ФОП « ОСОБА_6 » який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого
за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_10
потерпілої ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 1581,92 грн.

Стягнуто на користь Глобинської центральної районної лікарні витрати на лікування потерпілої ОСОБА_12 в сумі 3581,90 та на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та цивільного позову у кримінальному провадженні.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_5 винуватий в тому, що він 30.04.2017 приблизно о 4 годині 20 хвилин, в темний час доби, при ввімкненому зовнішньому міському електроосвітленні, керував автомобілем марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 по сухому асфальтобетонному покриттю проїжджої частини дороги вул. Гагаріна м. Глобине Полтавської обл., зі сторони перехрестя вулиць Гагаріна - Матросова в напрямку перехрестя вулиць Гагаріна - Кірова та перевозив в якості пасажирів: на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_13 , задньому сидінні: за пасажирським переднім сидінням ОСОБА_14 , за водійським сидінням ОСОБА_12 , посередині ОСОБА_15
Рухаючись у вказаному напрямку, керуючи вищевказаним автомобілем технічний стан якого не відповідав вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, в`їхавши на перехрестя доріг вулиць Гагаріна - Кірова, з метою рухатися в напрямку центра міста по проїжджій частині вул. Гагаріна, яка відповідно мала заокруглення з права на ліво, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п. 2.3 (а), п. 2.9 (а), п. 12.1, п. 31.1 та п. 31.4.5 (а) «Правил дорожнього руху України», не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, дорожні умови, не впорався з керуванням автомобіля, допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя по напрямку свого руху, в результаті чого автомобіль почало заносити та в подальшому вже некерований автомобіль виїхав за межі проїжджої частини дороги, на ліве узбіччя та кювет з подальшим перекиданням.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_12 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 35 від 06.06.2017 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку тяжкого ступеня, субарахноїдального крововиливу в обидві півкулі головного мозку, праву долю мозочку та стовбур головного мозку, крововиливу в м`які тканини голови з внутрішньої сторони, прямих переломів правої променевої кістки та прямого перелому правої ключиці з крововиливами в довколишні м`язи, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку привели до смерті. Смерть ОСОБА_12 наступила від закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася забоєм мозку тяжкого ступеня, субарахноїдальним крововиливом в обидві півкулі головного мозку, стовбурову частину головного мозку та праву долю мозочка. Між виявленими у потерпілої ОСОБА_12 тілесними ушкодженнями та причиною її смерті, мається прямий причинний зв`язок.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор у кримінальному провадженні відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 .
Не оспорюючи фактичні обставини справи, у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував характер допущених ОСОБА_5 порушень вимог ПДР, а також наслідків, що настали спричинення загибелі молодої дівчини. Крім того суд першої інстанції не врахував те, що злочин вчинено за обтяжуючою покарання обставиною, а саме в стані алкогольного сп`яніння, і те, що обвинувачений двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.
Звертає увагу, що ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, заперечував фактичні обставини справи, намагався зменшити відповідальність за скоєне.
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України.
Вказує, що вину визнав повністю, щиро кається у скоєному. При цьому заперечує висновки суду щодо відсутності з його боку сприяння розкриттю злочину, з огляду на приховування факту присутності під час ДТП свідка ОСОБА_15 , оскільки він відразу після ДТП повідомив працівників поліції про всіх осіб, які знаходилися в автомобілі. Крім того, під час допиту в суді першої інстанції він також повідомляв суд про перебування в автомобілі вказаного свідка.
Вважає, що судом безпідставно не визнано пом`якшуючою обставиною покарання - його щире каяття, не враховано його молодий вік, незначний життєвий досвід на момент скоєння кримінального правопорушення, думку потерпілої, яка просила суворо не карати його.
Просить звернути увагу на помилковість висновків суду щодо його сімейного стану та перебування вагітної ОСОБА_16 на його утриманні, при цьому зазначає, що 02 лютого 2018 року між ним та ОСОБА_16 укладено шлюб та вона чекає на дитину, про що додає до апеляційної скарги документи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_10 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку потерпілої ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційні вимоги обвинуваченого та прохала звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи принесених апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів в цій частині.

Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до положень ст.65 КК України та роз`яснення наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, однак двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд не встановив, а обставиною, що обтяжує покарання останнього, визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 основного покарання у виді 4 років позбавлення волі згідно санкції ч. 2 ст. 286 ККУкраїни та не встановив підстав для застосування до обвинувачуваного положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, за видом та розміром буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а відтак вимоги прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі на більший термін, є необґрунтованими.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про призначення йому покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.75 КК України при вирішенні питання про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суду належить врахувати не лише тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.

Доводи обвинуваченого про призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, є безпідставними оскільки вони не спростовують висновків місцевого суду про відсутність підстав для застосування вказаної норми кримінального закону, а доводи обвинуваченого про визнання вини в повному обсязі, та щире каяття спростовуються його ж показаннями в суді першої інстанції, згідно яких останній визнав вину частково, зокрема в тому, що сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи, що до ДТП призвів розрив колеса автомобіля.

Крім того судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, грубо нехтуючицими Правилами, керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння з чотирма пасажирами, спричинив ДТП, внаслідок якої загинула потерпіла ОСОБА_12 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про повне відшкодування шкоди не підтверджується жодними доказами про відшкодування завданої ОСОБА_11 моральної шкоди.

Так в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 не зміг назвати суму коштів, які він відшкодував потерпілій, а лише зазначив, що при наявності в нього коштів, він платить потерпілій.

Посилань на інші обставини, які були б підставами для пом`якшення йому покарання у виді позбавлення волі та застосування положень ст. 75 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого та в суді апеляційної інстанції не наведено.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 , є безпідставними, у зв`язку з чим вказана апеляційна скарга останнього задоволенню не підлягає, а надані ним документи, які свідчать про укладення ним шлюбу та наявність дитини не спростовують висновки суду про визначене йому покарання.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне в порядку ст. 404 КПК України змінити вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_5 в частині кваліфікації його дій.
Так, підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст. 286 КК України на кваліфікуючу ознаку «порушення правил експлуатації транспорту».
Згідно положень ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
Таким чином, суд першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_5 вийшов за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та помилково вказав кваліфікуючу ознаку «порушення правил експлуатації транспорту».
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, однак вирок суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст. 286 КК України на кваліфікуючу ознаку «порушення правил експлуатації транспорту».
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України - змінити.

В порядку ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду при кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України на кваліфікуючу ознаку - «порушення правил експлуатації транспорту».

У зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання рахувати з 18.07.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4