УХВАЛА

14 листопада 2019 року м.Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яке погоджено із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004620 від 28.07.2019, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
встановив:

До Рівненського міського суду надійшло клопотання старшого слідчого Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .
На обґрунтування клопотання зазначено, що 14 листопада 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке вчинене за таких обставин.
ОСОБА_5 , будучи 15.03.2010 засудженим за вироком Луцького міського суду Волинської області за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі, 05.07.2017 звільнений по відбуттю строку покарання, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, а знову вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.

28 липня 2019 року, приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні пункту розповсюдження лотереї ТОВ «ПРАЙМФОРТ», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Вербова, 41,діючи з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, повторно, здійснив напад на потерпілу ОСОБА_8 ,із погрозою застосування до неї насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилося у погрозі застосувати до неї пістолет, після чого відкрито заволодів належними ТОВ «ПРАЙМФОРТ» грошовими коштами в сумі 2 700 грн.чим завдав вказаній організації майнової шкоди у зазначеному розмірі.

В судовому засіданні прокурор просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
На думку сторони обвинувачення, сукупність вказаних обставин свідчить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.
Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, наполягаючи на відсутності наведених стороною обвинувачення ризиків.
ОСОБА_5 вказав, що підозра необґрунтована, злочину не вчиняв, підстав застосовувати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою не має.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про таке.
Слідчим відділом Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 28.07.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004620, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України.
14 листопада 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:
-чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування стадії розслідування, що має місце у цьому випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.
При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.
З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Слідчий суддя враховує, що сама по собі тяжкість покарання за злочин, яке інкримінується підозрюваному не є виправданням у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Крім того, у силу ст. 177 КПК слідчий суддя зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання; репутацію підозрюваного.
ОСОБА_5 раніше судимий, має зареєстроване місце проживання та мешкає із цивільною дружиною.
В судовому засіданні, було встановлено, що підозрюваний належним чином здійснював покладені на нього обов"язки, прибував на виклики до слідчого, прокурора, слідчого судді, жодних порушень не допускав, про що слідчий підтвердив в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.
Врахування зазначених обставин у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, пов`язані з перешкоджанням кримінальному провадженню, приводить слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.
На підставі викладеного, керуючись ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя,
постановив:

Клопотання старшого слідчого Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яке погоджено із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004620 від 28.07.2019, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ,підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , обов"язки : прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи слідчого; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; носити електронний засіб контролю, здати на зберігання слідчому/прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Встановити строк дії ухвали до 14 січня 2020 року.
Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 14 січня 2020 року. Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання до Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області.
Контроль на виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора ОСОБА_9 .
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подача апеляційної скарги не зупиняє дію ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1