У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

19 липня 2019 року м. Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25.02.2019 року у кримінальному провадженні № 0000019,

в с т а н о в и в:
Цим вироком ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.49 КК України звільнено від призначеного покарання, а кримінальне провадження закрито.

На вирок суду, захисник подала апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам закону.

Згідно положень ст.396 КПК України, в апеляційній скарзі зазначається ВИМОГИ особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. Якщо в апеляційній скарзі зазначаються обставини, які не були досліджені в суді першої інстанції, або докази, які не подавались суду першої інстанції, то в ній зазначаються причини цього.

В мотивувальній частині апеляційної скарги, захисник зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню, оскільки є « необґрунтованим і незаконним з підстав невірного застосування норм матеріального та кримінального процесуального права».
Однак, в прохальній частині апеляційної скарги, захисник, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_3 виправдати.

Між тим, у відповідності до положень ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, не наділений правом ухвалення виправдувального вироку, так як це не передбачено ст.420 КПК України.

Згідно положень ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Висунувши вимогу про ухвалення іншого рішення ніж прийняв суд першої інстанції, апелянт не зазначає які саме докази має дослідити суд другої інстанції.

Між тим, у відповідності до вимог ст.23 КПК України, суд апеляційної інстанції не може дати іншу оцінку доказами, які дав суд першої інстанції не дослідивши їх безпосередньо.

При цьому, суддя-доповідач привертає увагу апелянта на те, що згідно вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони дослідженні судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

У відповідності до вимог ч.1 ст.399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.399 КПК України суддя,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на вирок Маневицького районного суду від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_3 залишити без руху.

Надати апелянту п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який починає вираховуватися з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1