Справа № 522/8219/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

заявника адвоката ОСОБА_3 ,

адвоката - ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року, в рамках кримінального провадження №0000054 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року, в рамках кримінального провадження № 0000054 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України, на майно вилучене під час проведення обшук за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 88, згідно якого просить скасувати арешт та повернути вилучене майно ОСОБА_7 або уповноваженій ним особі, а саме:
автотранспортний засіб «SETRA» червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_1 .
подорожній лист № 000384, на 1-му арк.;
подорожній лист № 000385, на 1-му арк.;
подорожній лист № 000380, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000850, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000822, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000790, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000830, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000840, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000844, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000801, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000838, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000832, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000848, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000849, на 1-му арк.;
подорожній лист № 000378, на 1-му арк.;
подорожній лист № 000268, на 1-му арк.;
подорожній лист № 000261, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000184, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000785, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000792, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000793, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000794, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000762, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000829, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000799, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000788, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000826, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000805, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000791, на 1-му арк.;
дорожній лист № 000797, на 1-му арк.;
трудовий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 01.05.2009, на 1-му арк.;
трудовий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від 01.08.2007, на 1-му арк.;
трудовий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 від 03.05.2010, на 1-му арк.;
трудовий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 від 02.08.2005, на 2-х арк. та доповненням на 1-му арк.;
копія договору № А-2019 від 01.01.2019, на 2-х арк.;
копія агентського договору № 14/ИН від 23.10.2018, на 1-му арк.;
копія агентського договору № 11 від 01.01.2019, на 2-х арк.;
копія договору про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 16.10.2018, на 3-х арк.;
копія дозволу № 000181, на 1-му арк.;
копія дозволу № БВ № 012343, на 1-му арк.;
копія ліцензії серії АГ № 587984, на 1-му арк.;
копія дозволу БВ № 001786, на 1-му арк.;
копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_2 , на 1-му арк.;
копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_1 , на 1-му арк.;
На думку заявника зазначена ухвала винесена з грубим порушенням вимог ст. 7 КПК України, з недотриманням вимог ст. 132 КПК України, без наявної підозри ОСОБА_7 у провадженні, без обґрунтування наявної потреби у накладенні арешту на майно, яке знаходилось у законному розпорядженні власника ОСОБА_12 , без надання суду будь-яких доказів, на які посилався слідчий та прокурор у клопотанні, без визначення розміру матеріальних збитків (шкоди) завданої кримінальним правопорушенням з боку ОСОБА_12 , а тому заявник вважає рішення про арешт майна таким, що підлягає скасуванню.
В судовому засіданні адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Прокурори в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про скасування арешту.

Дослідивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, вислухавши думку учасників процесу, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні СВ УСБУ в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000054 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України.

26.07.2019 року, задоволено клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській області та накладено арешт, між іншим, на майно виявлене та вилучене під час проведення обшуку приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зазначеної ухвали слідчого судді, є достатньо підстав вважати, що зазначене в клопотанні слідчого майно, вилучене під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , а також під час проведення особистого обшуку ОСОБА_13 , може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У силу ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.
Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», зазначено: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Жоден не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду по справі «Мороко проти Російської Федерації» від 12.06.2008, Судом зазначається: «Попередні положення не зменшують права держави забезпечувати виконання таких законів, які їй видаються необхідними для здійснення контролю за використанням власності відповідно до загальних інтересів чи для забезпечення сплати податків чи інших зборів та штрафів».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

При цьому, відповідно до практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

В силу положень кримінального процесуального законодавства України на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, автотранспортний засіб - автобус «SETRA» червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 26.12.2015 р., та необхідний останньому для перевезення пасажирів у межах його господарської діяльності. Будь-яких документів, що зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом за кримінальним провадженням, суду не надано.
На теперішній час, ОСОБА_7 не є підозрюваним за кримінальним провадженням №0000054 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України, в рамках якого прийнято рішення про арешт майна.

Приймаючи до уваги те, що вилучені під час проведення обшуку речі, можуть мати значення для встановлення істини за кримінальним провадженням, вважаю, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не відпав.

При цьому, суд приходить до висновку, щодо необхідності повернути вищезазначене майно власнику в користування.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року, в рамках кримінального провадження №0000054 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України - задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000054 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України, повернути власнику - ОСОБА_7 , майно, вилучене під час проведення обшук за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 88, в користування, а саме:

- подорожній лист № 000384, на 1-му арк.;

- подорожній лист № 000385, на 1-му арк.;

- подорожній лист № 000380, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000850, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000822, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000790, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000830, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000840, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000844, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000801, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000838, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000832, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000848, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000849, на 1-му арк.;

- подорожній лист № 000378, на 1-му арк.;

- подорожній лист № 000268, на 1-му арк.;

- подорожній лист № 000261, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000184, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000785, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000792, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000793, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000794, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000762, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000829, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000799, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000788, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000826, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000805, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000791, на 1-му арк.;

- дорожній лист № 000797, на 1-му арк.;

- трудовий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 01.05.2009, на 1-му арк.;

- трудовий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від 01.08.2007, на 1-му арк.;

- трудовий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 від 03.05.2010, на 1-му арк.;

- трудовий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 від 02.08.2005, на 2-х арк. та доповненням на 1-му арк.;

- копія договору № А-2019 від 01.01.2019, на 2-х арк.;

- копія агентського договору № 14/ИН від 23.10.2018, на 1-му арк.;

- копія агентського договору № 11 від 01.01.2019, на 2-х арк.;

- копія договору про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 16.10.2018, на 3-х арк.;

- копія дозволу № 000181, на 1-му арк.;

- копія дозволу № БВ № 012343, на 1-му арк.;

- копія ліцензії серії АГ № 587984, на 1-му арк.;

- копія дозволу БВ № 001786, на 1-му арк.;

- копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_2 , на 1-му арк.;

- копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_1 , на 1-му арк.;

- автотранспортний засіб «SETRA» червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_1 .

В іншій частині клопотанні відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

06.09.2019