Справа № 487/457/19
Провадження № 1-кп/487/415/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на вчинення обвинуваченими тяжкого злочину, особи обвинувачених, ОСОБА_4 будучи засудженим за ч.2 ст. 185 КК України в період дії іспитового строку, вчинив новий корисливий злочин, ОСОБА_5 раніше судимий за майнові, корисливі злочини, на шлях виправлення не став та повторно вчинив майновий корисливий злочин маючи не зняту та не погашену у законному порядку судимість. А також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, а саме: переховуватися від суду, з метою ухилення від покарання, оскільки обвинувачені не зареєстровані в м. Миколаєві, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, місце проживання яких відомо обвинуваченим, крім того, обвинувачені офіційно не працевлаштовані, тобто не мають законних джерел доходів для існування та не має стійких соціальних зв`язків, що дає підстави вважати вчинення обвинуваченими інший корисливий злочин. Тому, вважає, що більш м`яка міра запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених та виконання ними процесуальних рішень по справі.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, вважав можливим застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив вирішити клопотання на розсуду суду.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду.

Судовий розгляд по справі не розпочато, але у обвинувачених 11.05.2019 року закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності та обґрунтованість підстав для продовження запобіжного заходу, а саме: обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінуємого кримінального правопорушення, вчинення обвинуваченими тяжкого злочину, у тому числі беручи до уваги особу обвинуваченого те, що ОСОБА_4 , будучи засудженим за ч.2 ст. 185 КК України в період дії іспитового строку, вчинив новий корисливий злочин, ОСОБА_5 раніше судимий за майнові, корисливі злочини, на шлях виправлення не став та повторно вчинив майновий корисливий злочин маючи не зняту та не погашену у законному порядку судимість, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, з метою ухилення від покарання, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, місце проживання яких відомо обвинуваченим; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є особами, схильними до вчинення кримінальних правопорушень, офіційно не працевлаштовані, не одружені, дітей не утриманні не мають, тобто не мають законних джерел доходів для існування та не має стійких соціальних зв`язків.

Отже, обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, у виді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, застосований запобіжний захід відносно обвинувачених кореспондується з характером суспільного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинувачених від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Крім того, судом враховується практика ЄСПЛ у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
На підставі викладеного суд приходить до переконання про наявність підстав для продовження ОСОБА_4 і ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Доводи захисника та обвинуваченого суд вважає необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів до 01.07.2019 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів до 01.07.2019 року до 17-00 годин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1