Провадження № 1-кп/537/156/2019
Справа № 527/1065/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі колегії: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження № 0000129 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майданівка Глобинського району Полтавської області, громадянина України, неповна середня освіта, не одруженого, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не маючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановила:

27.05.2019 року до Крюківського районного суду м. Кременчука надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.
Під час підготовки справи до судового розгляду підстав для прийняття судом рішень, передбачених п.п.1 - 4 ч.3 ст.314 КПК України не встановлено.
Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.
Прокурор висловив думку щодо можливості призначення справи до судового розгляду та заявив клопотання про зобов`язання Кременчуцького РВ філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області надати досудову доповідь на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На обґрунтування заявленого клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор вказав, що обвинуваченому слід продовжити винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки ризики визначенні ухвалою суду не змінилися, а саме для запобігання спробам останнього переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків, які ще не допитані, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_9 погодилася з думкою прокурора, заявила клопотання про приєднання до матеріалів кримінального провадження цивільного позову до цивільних відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення в порядку ст.61 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти призначення справи до судового засідання та приєднання до матеріалів справи цивільного позову, однак заперечував проти обрання виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносного обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено ризики визначенні ст. 177 КПК України та просив обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 підтримала думку захисника.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.
Вислухавши думку прокурора, неповнолітнього обвинуваченого, законного представника неповнолітнього обвинуваченого, його захисника, з приводу можливості призначення справи до судового розгляду та заявлених клопотань, суд вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні за участю прокурора та інших учасників кримінального провадження, зобов`язати Кременчуцький РВ філії ДУ « Центр пробації» в Полтавській області надати досудову доповідь на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди , отриманої внаслідок кримінального правопорушення в порядку ст.61 КПК України приєднати до кримінального провадження і розглядати разом з кримінальним провадженням.
Що стосується продовження обвинуваченому ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то колегія суддів зазначає наступне.
Вирішуючи заявлене прокурором клопотання щодо обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74).
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обвинувачений раніше не судимий, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, офіційно не працює перебуває на обліку лікаря психіатра Глобинської ЦРЛ з діагнозом: змішані розлади поведінки та емоцій, заїкання легкого ступеню; змішані розлади шкільних навичок, що вказує на ризик продовження ним злочинної діяльності та переховування від суду з метою уникнення покарання.
Щодо незаконного впливу на свідків для уникнення покарання, то в ході кримінального розслідування встановлено свідків вказаного злочину, які своїми показами викривають злочину діяльність ОСОБА_6 , тому останній з метою уникнення покарання, може вчиняти дії фізичного чи морального тиску з метою змін їх показань.
Медичних висновків що містять докази, які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи виконання покарань суду не надано.
З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ст. 177, ст. 178, ст. 197, ст. 199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, суд вважає за необхідне продовжити дію відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, суд у відповідності з вимогами частини 4 статті 183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підстав до визначення застави не вбачає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 314, 314-1, 315, 331, 371, 372 КПК України, колегія суддів

постановила:

Кримінальне провадження № 0000129 (1кп/537/527/19) за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст.115 КК України призначити до судового розгляду у закритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука на 14 годину 01.08.2019 року.
Цивільний позов потерпіла ОСОБА_9 до відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди , отриманої внаслідок кримінального правопорушення в порядку ст.61 КПК України приєднати до кримінального провадження і розглядати разом з кримінальним провадженням.
Зобов`язати Кременчуцький РВ філії ДУ « Центр пробації « в Полтавській області надати до суду досудову доповідь на ОСОБА_6 в строк до 20.09.2019 року.
Продовжити відносно обвинуваченого:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - а саме: з 26 липня 2019 року до 23 вересня 2019 року до 24 години.
Кримінальне провадження розглядати в складі колегії за участю прокурора та інших учасників кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали проголошено 26.07.2019 року о 13:00 годині