ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1419/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 624/687/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.4 ч.2 ст.115, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів: - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених: - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілого - ОСОБА_13 ,
представника потерпілого-адвоката - ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_13 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 17 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.м.т. Кегичівка Харківської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше засудженого 22.01.2016 Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Відповідно до ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднане покарання, призначене за вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 22 січня 2016 року, яким ОСОБА_10 було засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, у виді одного року шести місяців позбавлення волі; за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Зараховано до строку відбування покарання ОСОБА_10 тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань, починаючи з 17 червня 2017 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ) зараховано ОСОБА_10 в строк покарання за цим вироком попереднє ув`язнення з 17 червня 2017 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_10 продовжено до вступу вироку в законну силу.

Також, ОСОБА_10 у пред`явленному обвинуваченні за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України визнано невинуватим та виправдано, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в смт. Кегичівка Харківської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не засудженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в смт. Кегичівка Харківської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у пред`явленному обвинуваченні за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України визнано невинуватими та виправдано, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому вони обвинувачуються.

Вироком районного суду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обвинувачуються у тому, що в ніч з 10 червня 2017 року на 11 червня 2017 року ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими громадянами відпочивали в кафе " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де вживали алкогольні напої.
11 червня 2017 року приблизно о 03-й годині 50 хвилин ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залишили приміщення кафе та на автомобілі ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_11 , пересувалися по території селища Кегичівка Харківської області.
Приблизно о 04-й годині 40 хвилин 11 червня 2017 року ОСОБА_10 , розуміючи, що для продовження відпочинку необхідні грошові кошти, які в них були відсутні, запропонував ОСОБА_16 та ОСОБА_12 поїхати до ОСОБА_17 для отримання боргу за своє попереднє лікування. При цьому ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що розмова про повернення грошей буде відбуватися у спокійній формі та гроші ОСОБА_17 поверне добровільно.
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи впевненими у тому, що ОСОБА_10 не вчинятиме відносно ОСОБА_17 ніяких злочинних дій, приблизно о 04-й годині 50 хвилин 11 червня 2017 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, прибули до будинку ОСОБА_17 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_10 , бажаючи застати ОСОБА_17 зненацька і не дати йому можливості уникнути запланованої ним розмови, вирішив всупереч волі, дозволу та відома власника будинку, а також за відсутності визначених законом підстав, незаконно проникнути в чуже житло, шляхом примусового відчинення дверей. При цьому ОСОБА_10 , усвідомлював суспільну небезпечність та протиправність своїх дій. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 переліз через паркан, та перебуваючи в дворі, відчинив хвіртку, чим надав змогу незаконно проникнути на територію домоволодіння ОСОБА_11 і ОСОБА_12
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що ОСОБА_10 має намір проникнути у домоволодіння ОСОБА_17 всупереч волі, дозволу та відома останнього, і його дії носять противоправний та суспільно небезпечний характер, не тільки не зупинили, а навпаки, вирішили підтримати його дії, тобто утворили групу для спільного вчинення злочину без попередньої про це домовленості між собою.
Продовжуючи злочинні дії групи, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 через відчинену співучасником хвіртку увійшли на територію домоволодіння ОСОБА_17 . Разом з ОСОБА_10 підійшли до вхідних дверей будинку, які були зачинені на замок. Реалізуючи злочинний намір групи, спрямований на порушення недоторканості житла, ОСОБА_10 , діючи узгоджено з співучасниками, за допомогою фізичної сили вибив вхідні двері до будинку. Після чого разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 увійшов до приміщення коридору. Діючи в межах злочинного умислу групи, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , застосовуючи фізичну силу, нанесли кілька ударів ногами по зачинених міжкімнатних дверях, які ведуть з коридору до кухні, внаслідок чого ті відчинилися, і вони разом з ОСОБА_10 пройшли у приміщення кухні.
Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи в групі між собою, без попередньої домовленості, незаконно проникли до вищевказаного будинку, власником якого є потерпілий ОСОБА_17 і тим самим порушили право останнього на недоторканість житла, гарантоване ст.30 Конституції України, статтею 12 "Загальної декларації прав людини", статтею 8 "Конвенції про захист прав людини та основних свобод".
Крім того, судом першої інстанції в судовому засіданні встановлено, що в ніч з 10 червня 2017 року на 11 червня 2017 року ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими громадянами відпочивали в кафе " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де вживали алкогольні напої.
11 червня 2017 року приблизно о 03-й годині 50 хвилин ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 залишили приміщення кафе та на автомобілі ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_11 , пересувалися по території селища Кегичівка Харківської області.
За пропозицією ОСОБА_10 , приблизно о 04-й годині 40 хвилин, поїхали до будинку ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_4 , для отримання коштів, які він був винен обвинуваченому ОСОБА_10 , для подальшого продовження відпочинку.
Після того як на автомобілі ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_11 , обвинувачені прибули на вулицю Миру,1 в с.Кегичівка Харківської області, обвинувачений ОСОБА_10 переліз через паркан, потрапив до двору ОСОБА_17 і зайшов до будинку. Під час спілкування, приблизно о 04-й годині 50 хвилин, 11 червня 2017 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_10 в приміщенні кухні будинку за вказаною адресою, на ґрунті давніх конфліктних взаємовідносин, відбулася сварка.
Під час розмови, що перейшла у сварку, а пізніше і в бійку, ОСОБА_10 схопив зі столу ніж та почав демонстративно утримувати, оскільки потерпілий ОСОБА_17 також тримав ніж в руках.
Обурившись поведінкою ОСОБА_17 у ОСОБА_10 раптово виникла неприязнь до нього, та умисел на заподіяння ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні кухні будинку розташованого на АДРЕСА_4 , діючи з метою заподіяння ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів неприязні до нього, приблизно о 04-й годині 50 хвилин 11 червня 2017 року умисно завдав ОСОБА_17 , який стояв звернутим до нього обличчям та намагався чинити опір, кухонним ножем, який утримував в руках, не менш ніж 20 ударів в область голови, шиї, грудної клітини, живота, рук та ніг.
Під час бійки ОСОБА_17 впав на підлогу та перестав чинити опір. Після цього ОСОБА_10 вийшов з приміщення будинку на вулицю та разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 поїхав з вулиці Миру в с. Кегичівка Харківської області на автомобілі ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Приблизно о 05-й годині 05 хвилин 11 червня 2017 року за викликом ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , що весь цей час перебували в будинку ОСОБА_17 , потерпілий ОСОБА_17 був госпіталізований бригадою швидкої допомоги до Кегичівської ЦРЛ, де на догошпитальному етапі о 05-й годині 12 хвилин помер.
Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_17 відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 131 -КРт/17 від 25 липня 2017 року та № 213-КРт/17 від 26 липня 2017 року були спричинено наступні тілесні ушкодження: проникаючі сліпі колото-різані поранення лівої половини грудної клітини, черевної стінки з ушкодженням петель тонкого кишківника; колото-різане наскрізне поранення обличчя і шиї, одне колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини, правого плеча, два колото-різаних поранення лівого плеча, колото-різане поранення лівого стегна, по одному колото-різаному наскрізному пораненню лівого стегна, лівої гомілки; чотири різаних поранення потиличної ділянки, п`ять різаних ран обличчя, одне рублене ушкодження обличчя в правій надоковій ділянці; садно на обличчі та синець на лівому стегні. По ступеню тяжкості проникаючі сліпі колото-різані поранення лівої половини грудної клітини, черевної стінки з ушкодженням петель тонкого кишківника, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечності для життя. Колото-різані, рублені та глибокі різані поранення мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Поверхневі різані рани біля лівого ока та лівої щоки , садна на обличчі та синець на лівому стегні мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_17 стала гостра крововтрата, яка розвинулась внаслідок множинних колото-різаних, різаних та рубленої ран тіла.
Крім того, органами досудового розслідування 23 жовтня 2017 року дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.
Оцінюючи вказане обвинувачення, районний суд вказав, що згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Як передбачено ч.1 ст.477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених: частиною першою статті 162 (порушення недоторканності житла без обтяжуючих обставин).
Відповідно ст.478 КПК України, потерпілий має право подати до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.4 ст.26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Таким чином, КПК України містить вимоги щодо обов`язкової наявності заяви потерпілого для початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Жодних вимог щодо форми такої заяви в КПК України не зазначено.

Наказом від 06.11.2015 № 1377, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1498/27943 "Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події" (далі Інструкція), встановлений порядок ведення єдиного обліку органами Національної поліції України, у тому числі їх структурними (відокремленими) підрозділами (управліннями, відділами, відділеннями) (далі - органи поліції) заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, а також порядок здійснення контролю за його дотриманням.
Стороною обвинувачення було надано заяву ОСОБА_13 про кримінальне правопорушення, з якою він звернувся до ГУ НП в Харківській області, та просив внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України та розпочати досудове розслідування.
Згідно п.9 Розділу ІІІ Інструкції, про заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, що надійшли до центрального органу управління поліцією та головних управлінь Національної поліції, в яких зазначаються обставини, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, після їх реєстрації в журналі вхідної кореспонденції працівниками підрозділів документального забезпечення негайно доповідається керівництву цих органів, після чого за резолюцією вони передаються до органів поліції нижчого рівня, а копії - до уповноваженого структурного підрозділу відповідного органу поліції. Структурні підрозділи центрального органу управління поліцією або головних управлінь Національної поліції зобов`язані поінформувати заявника про направлення такої заяви або повідомлення до органів поліції нижчого рівня, а також забезпечити контроль за внесенням відомостей до журналу ЄО у відповідному органі поліції.
Крім того, на підтверження провини обвинувачених було долучено рапорт старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 на ім`я заступника начальника ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 про те, що 23.10.2017 надійшла заява ОСОБА_13 в якій він він повідомляє, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 11 червня 2017 року незаконно проникли до домоволодіння та будинку по АДРЕСА_4 , тим самим порушили недоторканість житла ОСОБА_17 , який спав у будинку. На думку слідчого, в діях ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбачені ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України.
На рапорт накладено резолюцію з вказівкою про внесення до ЖЕО та ЄРДР та проставлено спеціальний штамп ГУНП в Харківській області реєстрації заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.
Пункт 12 Інструкції передбачає, що заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які надійшли при особистому зверненні громадян до центрального органу управління поліцією та головних управлінь Національної поліції, уповноважені працівники чергових частин цих органів реєструють у журналі ЄО та одночасно оформляють талон-повідомлення, який видається заявнику, після чого інформують про них управління, відділ, відділення поліції із внесенням реєстраційного номера журналу ЄО вказаного органу в графу 8 журналу ЄО чергової частини центрального органу управління поліцією та головних управлінь Національної поліції відповідно. Про зареєстровані заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події доповідається керівництву центрального органу управління поліцією або головних управлінь Національної поліції та за резолюцією керівництва центрального органу управління поліцією або головних управлінь Національної поліції їх надсилають до органів поліції нижчого рівня за місцем вчинення кримінального правопорушення.
Як вказано в п.14,15 Розділу ІІІ Інструкції, у журналі ЄО також реєструються: 1) заяви і повідомлення про зниклих безвісти осіб; 2) рапорти працівників органів поліції про виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію. При реєстрації заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, що надійшли в письмовій формі, уповноважений працівник чергової частини органу поліції на їх лицьовому боці проставляє спеціальний штамп реєстрації заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, форма якого наведена в додатку 5 до цієї Інструкції.
Долучена заява про кримінальне правопорушення не містить відміток про її реєстрацію в чергових частинах органів поліції уповноваженими працівниками відразу після її надходження та внесення до журналу ЄО та інтегрованої інформаційно-пошукової системи з усіма відомостями з журналу ЄО. Крім того, заява ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення на території с.Кегичівка Харківської області не надсилалася до органів поліції нижчого рівня за місцем вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п.17 Розділу ІІІ Інструкції, прихованими від єдиного обліку вважаються заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які були відомі працівнику органу поліції, та відомості, які на час виявлення не внесено до журналу ЄО відповідного органу поліції, а самі заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події не отримали реєстраційного номера.
Таким чином, колегія суддів районного суду дійшла висновку, що вимоги вищенаведеної Інструкції, при прийнятті органом досудового розслідування заяви ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України не дотримані. Згідно відповіді на запит захисника ОСОБА_7 від 22.11.2018 №24979/119/03-24-2018 встановлено, що ОСОБА_13 не перебував 23.10.2017 в приміщенні СУ ГУНП в Харківській області. На виконання ухвали суду від 08.11.2018 заступник начальника СУ ГУНП в Харківській області 06.12.2018 № 28863/119-24/03-2018 повідомив, що встановити місце знаходження журналу відвідувачів СУ ГУНП в Харківській області, в який вносились відомості за 23 жовтня 2017 року, не вдалося можливим.
Суд звертає увагу, що положеннями ч.1,2,5 ст.218 КПК України визначено, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Згідно рапорту старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 на ім`я заступника начальника ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 , йому стало відомо про те, що 23.10.2017 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 11 червня 2017 року незаконно проникли до домоволодіння та будинку по АДРЕСА_4 , тим самим порушили недоторканість житла ОСОБА_17 , який спав у будинку. На думку слідчого, в діях ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України.
Як встановлено з повідомлення про початок досудового розслідування від 23 жовтня 2017 року за дорученням заступника начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області старшим слідчим СУ ГУНП в Харківській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001338 від 23.10.2017 за заявою ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України з приводу подій, що відбувалися на території с.Кегичівка Харківської області.
Згідно постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування прокурора відділу прокуратури Харківської області від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_6 , матеріали досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000161 від 11.06.2017 та №0001338 від 23.10.2017 об`єднані в одне провадження під № 0000161 про що внесено відомості до ЄРДР. Досудове розслідування в об`єднаному провадженні доручено СУ ГУНП в Харківській області.
Колегія суддів звертає увагу, що постановою про доручення досудового розслідування кримінального правопорушення слідчому підрозділу вищого рівня від 23 червня 2017 року першим заступником прокурора області ОСОБА_22 було доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000161 від 11.06.2017, що проводилось СВ Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області, СУ ГУНП Харківської області.
Відомостей про доручення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001338 від 23.10.2017 слідчому підрозділу вищого рівня , а саме СУ ГУНП в Харківській області, під час судового розгляду стороною обвинувачення надано не було.
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, було розпочате всупереч до вимог ч. 4 ст.26 та ч. 1 ст.477 КПК України.
Також надані під час судового розгляду відомості не дозволяють прийти до переконання , поза розумним сумнівом , що процедура звернення потерпілого 23 жовтня 2017 року з заявою поза межами приміщення слідчого управління, з врахуванням того, що він не був позбавлений можливості надати заяву з 11 червня 2017 року та спілкувався з особами, які проводили розслідування, та надзвичайно короткі строки проведення досудового розслідування щодо трьох осіб (менше години) і завершення його в день внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, подібність тексту заяви та рапорту, не призвела до порушення вимог глави 19 розділу ІІІ КПК України. Тобто, стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні, що досудове розслідування внесене до ЄРДР №0001338 від 23.10.2017 за ч.1 ст.28 ч.1 ст.162 КК України було розпочато саме після заяви ОСОБА_13 , згідно принципу диспозитивності.
Крім того, стороною обвинувачення не було надано доказів, здобутих на підтвердження провини ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, отриманих після початку досудового розслідування 23 жовтня 2017 року за вищевказаним кримінальним правопорушенням. Колегією суддів районного суду встановлено, що відомості до ЄРДР за №0001338 внесені 23 жовтня 2017 року о 15-й годині 14 хвилин, а 23 жовтня 2017 року о 15-й годині 52 хвилини ОСОБА_11 повідомлений про підозру за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, 23 жовтня 2017 року о 16-й годині 20 хвилин було повідомлено про підозру ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, а 24 жовтня 2017 року о 14-й годині 15 хвилин ОСОБА_10 було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, п.4 ч.2 ст.115 КК України.
При цьому, обвинувачені за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не допитувалися як підозрювані по кримінальному провадженні. ОСОБА_10 після повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру 24 жовтня 2017 року за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, п.4 ч.2 ст.115 КК України також не було допитано як підозрюваного. Потерпілого також не було допитано під час досудового розслідування після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, п.4 ч.2 ст.115 КК України.
Дослідивши в судовому засіданні наявні докази, колегія суддів районного суду дійшла висновку про те, що не доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, в якому обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та вичерпано можливості їх отримати, у зв`язку з чим обвинувачені визнані невинуватими та виправдані у відповідності до п.1 ч.1 ст.373 КПК України.
З приводу звинувачення ОСОБА_10 за п.4 ч.2 ст.115 КК України, колегія суддів вказала таке.
Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу. Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті проявляється в необережності.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, вчиненого з особливою жорстокістю з наслідками у вигляді смерті людини.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних, психічних чи моральних страждань.
Під час досудового слідства та в судовому засіданні не було з"ясовано та доведено стороною обвинувачення в чому саме виявилась особлива жорстокість під час вбивства потерпілого, а лише вказано, що на ґрунті неприязних відносин у ОСОБА_10 виник умисел на вбивство ОСОБА_17 . Реалізуючи свій злочинний умисел, та діючи окремо від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з мотивів тривалої особистої неприязні до потерпілого, схопив зі столу кухонний ніж та наніс ним не менш ніж 20 ударів в область голови, шиї, грудної клітини, живота, рук та ніг ОСОБА_17 . При цьому ОСОБА_10 , усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажав їх настання. Крім того, наносячи чисельні удари ножем по тілу потерпілого, ОСОБА_10 розумів, що значна кількість спричинених ним тілесних пошкоджень викликає у ОСОБА_17 особливі фізичні страждання, та продовжував вчиняти свої злочинні дії з особливою жорстокістю. Наносити удари потерпілому ОСОБА_10 продовжував до тих пір, поки ОСОБА_17 не впав на підлогу та, на думку ОСОБА_10 , не припинив подавати ознаки життя. Вважаючи, що ним виконані усі дії, необхідні для заподіяння смерті ОСОБА_17 , ОСОБА_10 залишив приміщення домоволодіння потерпілого. Даючи юридичну оцінку вчиненому, стороною обвинувачення не було обгрунтовано, у чому полягала особлива жорстокість при вчиненні ОСОБА_10 умисного вбивства потерпілого. Водночас із досліджених в ході досудового слідства доказів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 під час конфлікту з потерпілим, завдав ОСОБА_17 удари кухонним ножем в голову та інші частини тіла, не маючи умислу завдати потерпілому особливих фізичних, психічних чи моральних страждань.
Умисне вбивство з особливою жорстокістю має місце якщо винний, позбавляючи життя потерпілого усвідомолював, що завдає йому особливих фізичних (мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, радіоктивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю) психічних чи моральних стравждань.
Оцінивши зібрані у провадженні докази, колегія суддів районного суду дійшла висновку, що стороною обвинувачення не було доведено та не встановлено в ході судового розгляду умислу ОСОБА_10 , направленого на протиправне позбавлення життя з особливою жорстокістю ОСОБА_17 та бажання і передбачення обвинуваченого наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілого.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_10 завдаючи потерпілому тілесні ушкодження діяв з умислом, направленим саме на заподіяння тілесних ушкоджень, а не смерті потерпілого.
Таким чином, районний суд дійшов переконання, що дії ОСОБА_10 за п.4 ч.2 ст.115 КК України кваліфіковано невірно, дії обвинуваченого слід перекваліфікувати на ч.2 ст.121 КК України, за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційних скаргах:

-захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_23 просить скасувати вирок районного суду щодо його підзахисного за ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведеністю злочину та закрити кримінальне провадження. Зазначив, що стороною обвинувачення не надано доказів нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме ОСОБА_24 , як й не доведено перебування вказаної особи в будинку ОСОБА_25 . Вважає, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обмовили ОСОБА_24 на вимогу органів досудового слідства. Вважає, що слідством не був встановлений час вчинення злочину та не перевірено знаходження на місці події інших осіб, порушено вимоги ч. 3 ст. 107 КПК України. Вказав, що перекваліфікувавши дії ОСОБА_10 з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, суд вийшов за межі судового розгляду та порушив право обвинуваченого на захист, оскільки той не мав можливості захищатися від нового обвинувачення. Не погодився з висновком суду щодо відсутності підстав для визнання недопустимими ряду доказів, про що він просив при розгляді справи судом першої інстанції. На думку захисника, суд незаконно продовжував стосовно ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу тримання під вартою;

-обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок за ч. 2 ст. 121 КК України щодо нього у зв`язку з недоведеністю злочину, а справу закрити. Мотивуючи скаргу, навів доводи, що є аналогічними тим, які викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_23 . В доповненнях до своєї апеляційної скарги навів доводи, викладені адвокатом ОСОБА_9

-прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду. В обґрунтування скарги вказав, що висновки суду про недоведеність вини у вчиненні інкримінованих обвинуваченим злочинів не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Наголошує на тому, що ОСОБА_24 наніс потерпілому не менше 22 травматичні дії, що свідчить про наявність умислу на вбивство з особливою жорстокістю, обвинувачений розумів, що спричиняє потерпілому особливі фізичні та моральні страждання, згідно з висновком експерта ОСОБА_17 міг при цьому відчувати сильний фізичний біль. Звертає увагу на невірний виклад у вироку показань експерта ОСОБА_26 , які він дав в судовому засіданні 20.09.2018 р. Також, наводить дані, що негативно характеризують особу ОСОБА_10 , який є раніше судимою особою, вчинив особливо тяжкий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком за ч. 1 ст. 121 КК України у стані алкогольного сп`яніння, вину не визнав, не розкаявся, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та унеможливлює призначення йому покарання на певний строк. Також зазначив, що при перекваліфікації дій ОСОБА_10 з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, суд порушив право прокурора на зміну обвинувачення в суді, право обвинуваченого на захист від нового обвинувачення, право потерпілого на підтримання обвинувачення за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, що свідчить про порушення судом вимог ст.ст. 338, 341 КПК України. Вказав на неповне відображення у вироку суду показань свідка ОСОБА_18 , які він давав в судовому засіданні від 16.06.2017 р. та згідно яких свідок впізнав голос ОСОБА_11 , який зайшов у будинок ОСОБА_25 . Показання свідка ОСОБА_27 від 16.01.2018 р., які мають істотне значення для встановлення фактичних обставин провадження, у вироку також викладено неповно. Не погодився з висновком суду про недоведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України. Зазначив, що підстав для передачі заяви ОСОБА_13 до органу поліції нижчого рівня не було, при реєстрації та розслідуванні цього злочину порушень вимог КПК України не було. Також звертає увагу на те, що всупереч положенням ст. 374, п. 15 ст. 7, ст. 22 КПК України судом не дана оцінка доказам, що були надані стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинувачених за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України. Крім цього зазначив, що головуючий суддя по справі заявляла самовідвід у зв`язку з тим, що вона знає родини обвинувачених та вони проживають у безпосередній близькості від будинку її батьків, проте така заява була залишена без задоволення. Ці обставини викликають сумніви у неупередженості судді під час постановлення вироку. Також матеріали справи не містять звукозапис підготовчого судового засідання та даних щодо роз`яснення ОСОБА_10 право на суд присяжних;

-потерпілий ОСОБА_13 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущено істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку потерпілого, завдаючи ОСОБА_17 велику кількість ударів, Колєсніков розумів, що завдає йому особливих фізичних та моральних страждань та мав при цьому умисел саме на вбивство людини. Крім цього, в обґрунтування апеляції навів доводи, що є аналогічними доводам апеляційної скарги прокурора. Також, звертає увагу на ту обставину, що суддею ОСОБА_1 було заявлено заяву про самовідвід, яка була аргументована тим, що вона знаходиться в дружніх відносинах з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_11 , їхні домоволодіння знаходяться на одній вулиці. Проте, дана заява колегією суддів була залишена без задоволення. Такі обставини свідчать про необхідність скасування вироку через його ухвалення суддею, неупередженість якої є сумнівною. Щодо можливих порушень порядку реєстрації його заяви, на що вказує суд в оскаржуваному вироку, зазначив, що Інструкція про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення є внутрішнім підзаконним нормативним актом та у випадку порушення її норм неможливо стверджувати про неправомірність відкриття кримінального провадження чи відсутність події злочину;

-в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 його захисник-адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині. Вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Висновок про те, що силовий вплив на потерпілого чинив саме ОСОБА_24 та те, що при цьому він був один, вважає необґрунтованим у зв`язку з тим, що обставини справи та докази вказують на те, що нападників було декілька, а поранення наносилися різними предметами та з різних сторін. Вчинення злочину ОСОБА_24 , його мотив не доведені, місце злочину не встановлено. Протокол огляду місця події від 11.06.2017 року вважає недопустимим доказом. Також, з посиланням на висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи № 236-2019 від 26.02.2019 р., вказує на те, що поранення потерпілому наносилися з різних боків або положення тіла потерпілого змінювалося, ранові канали є різними. Ці обставини свідчать про наявність мінімум двох нападників та декількох знарядь злочину. Таким чином, захисник вважає, що при розгляді справи залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Висновки судово-медичного експерта вважає неповними та суперечливими. Окрім цього, вказав на відсутність технічних носіїв інформації із звукозаписом судових засідань від 09.11.2017 р., 20.06.2018 р.

В запереченні на апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 та прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_23 просить відмовити в їх задоволенні. Довиди апелянтів та підстави для призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції вважає безпідставними.
В запереченні на апеляційні скарги прокурора та потерпілого захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить залишити їх без задоволення. При цьому, захисник вважає вирок районного суду та його висновки про необхідність виправдання ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 162 КК України законними та обгрунтованими.
В запереченні на апеляційні скарги прокурора та потерпілого захисник обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 просить залишити їх без задоволення. Вважає вирок районного суду в частині виправдання вказаних обвинувачених законним та обгрунтованим. Зазначив про наявність по справі звукозапису усіх судових засідань, роз`яснення обвинуваченим права на суд присяжних. Звертає увагу, що потерпілий та прокурор заперечували проти задоволення самовідводу судді ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку учасників розгляду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.
При цьому, згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.
Суддею ОСОБА_1 був заявлений самовідвід з тих підстав, що їй знайомі родини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що мешкають в безпосередній близькості з будинком її батьків в с. Кегичівка Харківської області. Крім того, в заяві суддя вказала, що її мати суддя ОСОБА_28 ухвалювала рішення по справі про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності і він висловлював своє невдоволення прийнятим рішенням в її присутності. Вказані обставини, на думку судді ОСОБА_1 , можуть поставити під сумнів її неупередженість при прийнятті будь-якого рішення у справі щодо вищевказаних осіб.
Ухвалою колегії суддів Красноградського районного суду Харківської області від 09.11.2017 р. в задоволенні заяви про самовідвід головуючої судді ОСОБА_1 було відмовлено.
Вказане рішення мотивоване тим, що у колегії суддів відсутні будь-які підстави для самовідводу судді ОСОБА_1 , так як наведені нею у заяві обставини не викликають сумніву в її неупередженості. Ухвалюючи таке рішення, колегія також вказала, що ніхто із учасників кримінального провадження не заявляв відвід судді ОСОБА_1 .
При цьому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин (не передбачених даной статтею), які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно з ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Таким чином, закон покладає на суддю процесуальний обов`язок заявити самовідвід за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-76 КПК України.
У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Законодавець надає учасникам судового провадження можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання.
Скориставшись своїм правом, суддя ОСОБА_1 заявила самовідвід з наведених вище підстав, які на її думку можуть поставити під сумнів її неупередженість при прийнятті рішення у справі.
Відмовляючи в задоволенні даної заяви, колегія суддів Красноградського районного суду Харківської області в ухвалі від 09.11.2017 р. належним чином не мотивувала свого рішення, не зазначила у зв`язку з чим викладені в заяві судді ОСОБА_1 обставини не викликають сумніву в її неупередженості.
В свою чергу, колегія суддів апеляційного суду визнає обґрунтованою заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід. Викладені в заяві обставини дійсно можуть викликати сумніви у неупередженості судді ОСОБА_1 при розгляді даного кримінального провадження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.
Вищевказані обставини є підставами для безумовного скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду кримінального провадження.

У зв`язку зі скасуванням вироку та призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, згідно з ч. 2 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам учасників розгляду про доведеність або недоведеність вчинення кримінальних правопорушень, неправильну кваліфікацію дій обвинувачених, допустимість доказів по справі, невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, але ці доводи можуть бути враховані судом при новому розгляді кримінального провадження.

Під час нового судового розгляду суду необхідно вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, у зв`язку з необхідністю скасування вироку, яким обвинуваченому ОСОБА_10 було продовжено запобіжний захід тримання під вартою, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження цього запобіжного заходу стосовно ОСОБА_10 .
Вивченням матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має професійно-технічну освіту, не одруженей, не працює, раніше судимий 22.01.2016 р. Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, максимальна санкція яких передбачає покарання до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.
Оцінивши сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: надану досудовим розслідуванням інформацію щодо здобутих у кримінальному провадженні доказів, тяжкість покарання, визначеного санкціями статей обвинувачення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість з боку обвинуваченого впливати на свідків, ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.

Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, оскільки у суду відсутні дані про зміну обставин, щодо наявності ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано таких даних й стороною захисту.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_13 , прокурора ОСОБА_29 задовольнити частково.

Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 17 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 тримання під вартою продовжити на 60 днів до 19 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: