ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/172/19Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 703/3321/17 Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду в складі:
головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, маючий на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий,-

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 2505, 60 грн.
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 жовтня 2015 року близько 01-00 години, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi L 200», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Незалежності в м. Сміла у напрямку с. Костянтинівка Смілянського району, неподалік мосту через річку Сріблянка проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з`їхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із елементом огородження дороги (відбійником), у результаті чого пасажиру автомобіля «Mitsubishi L 200», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 02-01/1228 від 12 липня 2017 року відносяться до тяжкого ступеня тілесних ушкоджень, а саме: відкритого перелому кісток правої гомілки зі зміщенням, що є небезпечним для життя, закритого перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, обширної рваної рани лівого стегна в верхній третині, множинних забійно-рваних ран калитки, обох яєчок, статевого члену, що відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 19.3, п.п. «б», «д» п. 2.3.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_8 , не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, поклавши обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 п.2 ч. 3 ст. 76 КК України. В решті - вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_7 від призначеного покарання неправильно застосовано положення ст. 75 КК України в частині звільнення останнього від відбування призначеного йому додаткового покарання з випробуванням.
Зазначає, що при звільненні особи від покарання на підставі ст. 75 КК України, особа звільняється від відбування лише основного покарання, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання, за цією нормою закону не допускається, додаткове покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами, підлягає реальному виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який погодився з апеляційною скаргою прокурора, просив звільнити його від призначеного покарання, застосувавши до нього п. в) ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2019 рокуне в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено при обставинах , наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які за згодою сторін судового провадження досліджені та оцінені судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження , з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосуються аспектів неправильності застосування місцевим судом положень ст. 75 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
Так, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік, та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку - 2 роки, не дотримався вищевказаних вимог закону та застосував вимоги ст. 75 КК України, як до основного, так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування ст.75 КК України.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового, яким призначити покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 75 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування щодо нього ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення, оскільки він має дитину сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 52), якому на день набрання чинності цього Закону не виповнилося 18 років, тому слід звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, як основного, так і додаткового, відповідно до вимог ст.. 1 п. в) та ст.. 15 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

В решті - вирок необхідно залишити без змін.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, п.3 ч.1 ст. 407, ст. 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, як основного, так і додаткового, застосувавши вимоги ст.. 1 п. в), ст. 15 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

В решті - вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді