Справа № 581/685/17
Провадження № 1-кп/581/6/19
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2019 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченої та її захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому розгляді в залі суду в сел. Липова Долина кримінальне провадження № 0000157, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2016 року (далі-ЄРДР), по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженки м. Фурманов Іванівської області Російської Федерації, проживаючої в АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою загальною освітою, військовозобов`язану, непрацюючу, заміжню, інвалідності не маючу, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судиму,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання уточненого обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. 19 червня 2016 року близько о 22 год. 00 хв. у парку "Козацький" на березі річки Хорол в сел. Липова Долина під час святкування дня селища та розпиття спиртного між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбулася сварка. Під час конфлікту ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано на завдання тілесних ушкоджень, перебуваючи навпроти ОСОБА_4 , штовхнула останнього з лавки, внаслідок чого потерпілий опинився на землі в положенні лежачи, після чого продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_7 нанесла два удари долонею руки по обличчю потерпілого та, перебуваючи позаду ОСОБА_4 , нанесла останньому 5 ударів ногою в ліву поперекову ділянку спини, які були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, внаслідок чого ОСОБА_4 отримав забій нирок, переломи з 9 по 10 ребро зліва, травматичний двомоментний розрив селезінки.

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 , у відповідності з висновком експерта № 21 від 23 січня 2017 року, ОСОБА_4 отримав ушкодження в області живота в сукупності, які згідно з п. 2.1.3 (м) Правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Переломи з 9 по 10 ребро зліва відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по тривалості розладу здоров`я, так як для їх повного зрощення необхідний строк більше 3 тижнів. Забій нирок підтверджений даними лабораторних досліджень, має ознаки легких тілесних ушкоджень. За часом пошкодження можуть відповідати 19 червня 2016 року, що підтверджується медичною документацією та не протирічать матеріалам провадження.

Згідно з висновком експерта № 171 від 19 травня 2017 року встановлено, що селезінка у людини знаходиться в проекції 9-11 ребер зліва і в задніх відділах. Ураховуючи те, що у потерпілого виявлено переломи задніх відділів з 9 по 10 ребро зліва, а також ознаки забоїв нирок, підтверджені лабораторними методами дослідження і заочеревинної гематоми, а також 2-етапний розрив селезінки, можна вважати, що вищезазначені пошкодження могли утворитись у результаті ударів ногами в ліву поперекову ділянку, які наносила ОСОБА_7 . ОСОБА_4 , як це було продемонстровано потерпілим під час слідчого експерименту і виключає отримання їх в результаті падіння потерпілого з положення сидячи на траву.

Позиція обвинуваченої щодо сутності пред`явленого уточненого обвинувачення

2. Обвинувачена ОСОБА_7 , під час судовому розгляді в присутності захисника, провину у вчиненні інкрімінованого їй злочину не визнала, відмовилася надавати показання по суті первинного та уточненого обвинувачення в суді; під час звернення до суду з останнім словом пояснила, що вона не вважає себе винуватою у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .

Позиція потерпілого в даній справі

3. Потерпілий ОСОБА_4 під час його допиту в суді не оспорював фактичних обставин справи, викладених в обвинувальному акті, та надав суду пояснення, які наведені нижче. Підтвердив те, що обвинувачена ОСОБА_7 ні повністю, ні частково не відшкодовувала йому ні витрати, пов`язані з його лікуванням (матеріальні збитки), ні завдану йому моральну шкоду, перед ним не вибачалася за вчинене.

Виклад досліджених у судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення, та які мають доказове значення для даного провадження для перевірки обґрунтованості обвинувачення

4. Показання потерпілого ОСОБА_4 , який суду показав про те, що 19 червня 2016 року в центрі селища Липова Долина в парку «Козацький» між ним та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, вона його першою зіштовшнула з лавочки. Після того як він підвівся, вони відійшли в двох від столу, щоб з`ясувати відносини. Уточнив, що після його падіння на землю на лівий бік, він піджав обидві ноги до животу та ОСОБА_8 , перебуваючи позаду нього, будучи взутою у макасини, нанесла йому ногами в область попереку (в область тіла від тазу і дещо вище) мінімум 5-6 ударів, говорячи при цьому: «отримуй, так тобі і треба», позаду себе під час нанесення ударів він бачив лише обвинувачену. Від больового шоку він утратив свідомість, у подальшому у ньому були виявили такі тілесні ушкодження: забій нирок, перелом ребер, відбиту селезінку, що призвело до внутрішньої кровотечі та видалення зазначеного органу;

5. Показання свідка ОСОБА_9 , який суду показав про те, що на свято Трійці в центрі селища у 2016 році він був очевидцем як між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 виник спочатку словесний конфлікт. Уже потім, через декілька хвилин, коли потерпілий перебував на землі він, перебуваючи поряд, бачив, як обвинувачена нанесла три-чотири удари ногами по спині ОСОБА_4 . Після тому, як цього свідка відтягли інші особи з місця події на відстань біля 3-4 метрів, та, ОСОБА_8 і потерпілий перебували лише вдвох, він бачив як обвинувачена, з положення стоячи, ще нанесла сім ударів ногами потерпілому, будучи взутою у літні кросівки білого кольору. При нанесенні ударів вона говорила про те, що ОСОБА_4 так йому і треба, а приводом до конфлікту були розбіжності між ними щодо антитерористичної операції на сході України;

6. Показання свідка ОСОБА_10 , яка суду показала про те, що 19 червня 2016 року під час перебування у центрі селища Липова Долина вона побачила як ОСОБА_11 , перебуваючи позаду потерпілого, нанесла декілька ударів ногою зі сторони спини (в область попереку) потерпілому (точну кількість зазначених ударів під час її допиту в новому складі суду вона пригадати не змогла);

7. Показання свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила суду те, що потерпілий є її сином та їй розповів про те, що на свято Трійці влітку 2016 року ОСОБА_11 , зваливши його на землю, побила його, завдаючи удари ногами по боках та ззаду по тулубу, внаслідок чого у нього виявлені пошкодження ребер та після проведенного УЗД ще виявили кровотечу від відбиття селезінки (відбулася втрата більше двох літрів крові); всього її сину проведено два операційних втручання;

8. Показання судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який підтвердив викладені ним у письмових висновках експертиз обгрунтування сформульованих ним заключень. Зазначив, що висновки судово-медичних експертиз у резолютивних їх частинах ним формулювалися спираючись на відомості з історії хвороби потерпілого та на підставі протоколів слідчих експериментів з потерпілим, свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (зокрема, з них ураховувалась локалізація, кількість ударів тощо), та частково на показаннях ОСОБА_7 , надані нею під час слідчого експеримену в якості свідка (останні не були визначальними, проте в певній мірі дозволили розмежувати удари завдані потерпілому). Також він особисто спілкувався з хірургом, який проводив операцію потерпілому. Уточнив, що існує медичне поняття одномоментний і двохетапний розрив селезінки. Поспілкувавшись з хірургом, який проводив операцію ОСОБА_4 , ним з`ясовано, що в даному випадку мав місце саме двохетапний розрив селезінки, що міг утворитися від удару в проекцію селезінки по задній поверхні спини тупим предметом з певною силою при горизонтальному положенні тіла. Така травма могла виникнути і від одного удару як взутою, так і невзутою ногою, проте від ударів (удару) у живіт таке ушкодження виникнути не могло. Такі ушкодження могли були нанесені потерпілому і босими ногами. Після травми селезінка була ушкоджена, потім у захисній капсулі селезінки почала накопичуватися кров, яка, напираючи на капсуль, спонтанно розірвала його, внаслідок чого відбувся крововилив у брюшну порожнину потерпілого, внаслідок чого відбулася втрата крові цією особою; розрив зазначеного органу та його наслідки сторювали загрозу життю потерпілого й при несвоєчасному наданні медичної допомоги могла настати його смерть.

9. Оголошений протокол слідчого експерименту від 20 квітня 2017 року за участі потерпілого ОСОБА_4 , проведеного у присутності двох понятих, з фототаблицями до нього, в якому зафіксовано як зазначений учасник провадження розповів про події, які мали місце 19 червня 2016 року відносно нього, зокрема, про завдання йому під час його перебування на землі на лівому боку ОСОБА_7 нанесла йому близько 5 ударів у ліву поперекову ділянку та нижні відділи спини (лівої половини грудної клітки). Зафіксовані відомості у цьому протоколі узгоджуються з показаннями цього потерпілого та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , наданими ними в суді;

10. Оголошений протокол слідчого експерименту від 25 липня 2017 року за участі свідка ОСОБА_10 , проведеного за участі двох понятих, з відеофіксацією цієї слідчої дії, в якому відображено як зазначений учасник провадження розповіла про події, які відбулися 19 червня 2016 року на березі річки Хорол, зокрема, вона підтвердила, що бачила нанесення потерпілому ОСОБА_7 двох ударів ногою в область спини, перший перебував в положенні лежачи на землі на лівому боку, а ОСОБА_7 стояла з боку спини ОСОБА_4 ;

11. Оголошеним висновком судово-медичної експертизи № 171 від 19 травня 2017 року, складеного на виконання додаткової постанови заступника начальника СВ Липоводолинського ВП ГУНП ОСОБА_16 від 20 квітня 2017 року, яким підтверджуються ті обставини, що виявлені у потерпілого ОСОБА_4 тілесні ушкодження у виді переломів задніх відділів з 9 по 10 ребро зліва, а також ознаки забоїв нирок і заочеревинної гематоми, двохетапний розрив селезінки могли утворитися в результаті ударів ногами в ліву поперекову ділянку, які наносила ОСОБА_7 гр. ОСОБА_4 , як це продемонстровано потерпілим під час слідчого експерименту. При цьому, виключається можливість утворення їх в результаті падіння з положення сидячи на траву з висоти 40-50 сантиметрів;

12. Оголошеним висновком судово-медичної експертизи № 276 від 28 липня 2017 року, складеного на виконання додаткової постанови заступника начальника СВ Липоводолинського ВП ГУНП ОСОБА_16 від 25 липня 2017 року, яким підтверджуються ті обставини, що тілесні ушкодження у вигляді переломів з 9 по 10 ребро зліва, забрюшинної гематоми, травматичний двохмоментний розрив селезінки могли утворитися у потерпілого від дій, спричинених йому з боку ОСОБА_7 , як це було продемонстровано свідком ОСОБА_10 під час слідчого експерименту;

13. Оголошеним висновком судово-медичної експертизи № 21 від 26 січня 2017 року, складеного на виконання постанови заступника начальника СВ Липоводолинського ВП ГУНП ОСОБА_16 від 17 серпня 2016 року, яким також підтверджуються ті обставини, що виявлені у потерпілого ОСОБА_4 тілесні ушкодження у виді ушкоджень в області живота (включаючи двохмоментний розрив селезінки, брюшної кровотечі, перелому 9-10 ребер, черевної гематоми, забою нирок) в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, переломи з 9 по 10 ребро зліва відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, синець повік лівого ока та забій нирок має ознаки легких тілесних ушкоджень; за часом пошкодження можуть відповідати 19 червня 2016 року; характер ушкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів (предмета). При цьому, експерт уважав, що не можна виключити можливість виникнення зазначених тілесних ушкоджень в результаті ударів кулаками, частинами ніг, взутих у взуття чи інших предметів, які знаходилися в руках нападаючих (нападаючого); констатовано те, що визначитися і з тим, від скількох саме впливів були спричинені тілесні ушкодження потерпілому не представляється можливим.

14. Оголошеним витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 вересня 2017 року про те, що 22 червня 2016 року розпочато досудове розслідування кримінального провадження за правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 121 КК України, якому в зазначеному реєстрі присвоєно номер № 0000157 за фактом нанесення невідомою особою 19 червня 2016 року близько 22 год. у парку «Козацький» на березі р.Хорол в сел. Липова Долина декілька ударів по тілу ОСОБА_4 , 1978 р.н., чим завдані тяжкі тілесні ушкодження останньому, відомості до реєстру внесла слідча ОСОБА_17 .

Висновки суду

Реагування суду на доводи сторони захисту та прокурора

15. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття даного процесуального рішення, у даній конкретній ситуації знаходить, що стороною обвинувачення доведена:

подія кримінального правопорушення та всі елементи об`єктивної сторони складу вищевказаного злочину та його суб`єкту, які викладені в уточненому в суді обвинуваченні: активні дії обвинуваченої по нанесенню ударів ногами в ліву поперекову ділянку спини потерпілому, які призвели до заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, наявність об`єкту посягання (здоров`я потерпілого ОСОБА_4 ), а також установлений судом механізм нанесення осудною обвинуваченою ударів потерпілому, причинний зв`язок між вищеописаним діянням та наслідками для здоров`я потерпілого (зокрема, цілеспрямовані, із застосуванням фізичної сили, п`ять ударів, були завдані ногою обвинуваченої у ліву поперекову ділянку спини потерпілому ОСОБА_4 ), які встановлені судом з показань потерпілого, протоколів слідчих експериментів, показань трьох свідків, висновків судових експертиз, показань експерта та інших вищенаведених доказів (пункти 1, 4-14 даного вироку).

винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини у виді умислу, також установлена судом з досліджених вище доказів. Зокрема, механізм, кількість та локалізація тілесних ушкоджень потерпілому, завданих обвинуваченою ОСОБА_4 , а також її усні висловлювання при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому свідчать про те, що мав місце умисел в діях обвинуваченої, при якому відповідальність настає за фактично спричинену шкоду здоров`ю потерпілого, у даній справі за умисне спричинене тяжке тілесне ушкодження у межах сформульованого й уточненого в суді обвинувачення (пункти 1,4,5-14 даного вироку);

16. Таким чином, об`єктивно з`ясовані обставини справи, аналіз вищенаведених доказів, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України, дають підстави суду зробити висновок про доведеність факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), а її умисні дії слід кваліфікувати за частиною першому статті 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

17. При ухваленні обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні суд керувався стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (як про це зазначив Європейський суд з прав людини у п. 161 рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Це пов`язується з тим, що суд визнає, що подані стороною обвинувачення у даному провадженні і досліджені судом вищенаведені докази є належними і допустимими, оскільки вони містять у собі фактичні відомості, які логічно та системно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт вчинення протиправного діяння та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 121 КК України, вони визначені як джерела доказування у КПК України, зібрані у порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законом.

На думку суду, з вище досліджених доказів достовірно установлена наявність всіх обов`язкових елементів складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вчиненого обвинуваченою ОСОБА_7 , а тому їх достатньо для ухвалення судом обвинувального вироку у даному провадженні. Зокрема, вищенаведені й досліджені під час судового розгляду протоколи слідчих дій оформлені слідчим з дотриманням вимог ст.103-107, 240 КПК України, а відтворені на стадії судового розгляду відеозаписи слідчих експериментів були безперервними та повністю відображали хід вищевказаних процесуальних дій від їх початку і до їх завершення за участі всіх їх учасників, без очевидних ознак перекручування, пошкодження інформації чи монтажу відеофайлів. Показання потерпілого та допитаних свідків є взаємопов`язаними і доповнюються висновками судових експертиз та показаннями експерта.

18. Фактично сформульований під час розгляду даної справи довід сторони захисту про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 не завдавала ударів потерпілому та не мала наміру заподіювати йому тяжкі тілесні ушкодження спростовується як показаннями самого потерпілого та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідженими протоколами слідчих експериментів про встановлення нанесення обвинуваченою неоднократних ударів ногою в область попереку та по спині потерпілому, перебуваючи позаду нього, так і висновками судово-медичних експертиз та показаннями судово-медичного експерта щодо локалізації, обґрунтованої ймовірності виникнення наслідків у виді ударів завданих в область поперекової частини спини обвинуваченою потерпілому, які призвели до вищенаведених ушкоджень живота останнього.

19. Довід захисника обвинуваченої та ОСОБА_7 про те, що докази у даній справі зібрані з істотним порушенням норм процесуального права та є недопустимими, оскільки ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування неодноразово допитувалася в якості свідка з попередженням її про кримінальну відповідальність за відмову від надання показань у даній справі, приймала участь у слідчому експерименті, а потім на підставі її показань їй повідомили про підозру та направили обвинувальний акт до суду, суд уважає непереконливим, оскільки судом не досліджувалось та відповідно не покладається в основу даного вироку показання ОСОБА_7 надані в якості свідка на стадії досудового розслідування, а також матеріали слідчого експерименту за її участі у вищевказаній якості. До цього, досліджені протоколи слідчих дій у даній справі, які покладаються в якості доказів в основу даного процесуального судового рішення, жодним чином не пов`язуються із наведеними захисником доказами, так як кожен із вищезазначених доказів у даному вироку має самостійне доказове значення, збиралися на досудовому слідстві окремо від наведених доказів, які у своїй сукупності підтверджують наявність вищеустановленого складу злочину в діях обвинуваченої.

Також, на думку суду, довід захисника обвинуваченої та ОСОБА_7 про те, що судовий експерт ОСОБА_13 переважну частину сформульованих ним висновків експертиз обґрунтовував саме на показаннях ОСОБА_7 , наданих нею в якості свідка на стадії досудового розслідування, і вони визначально вплинули на формування у цього експерта думки про завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченою, суд відхиляє як невмотивований, оскільки зі змісту вищезазначених висновків експертиз та показань зазначеного експерта, наданих безпосередньо в суді, не вбачаються такі категоричні та однозначні висновки-формулювання, останні також в своїй сукупності, як підтвердив експерт в суді, ґрунтувалися й на показаннях потерпілого та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , експертизи проводилися як по медичній документації, так і за даними проведених слідчих експериментів за участі потерпілого та свідків. З огляду на це, аналіз досліджених доказів свідчить про те, що виключно показання свідка ОСОБА_7 у цій якості, надані також під час проведених за її участі слідчих експериментів на стадії досудового розслідування, які не досліджені під час судового розгляду у даній справі, жодним чином не спростовують належність, достатність та допустимість вищенаведених доказів у даному вироку та не є підставою для ухвалення виправдувального вироку у даній справі. При цьому, достовірно установити суду кількість ударів ногами, завданих ОСОБА_7 потерпілому, їх локалізацію та наслідки для потерпілого, відсутність інших осіб при їх завданні в область поперекової ділянки спини потерпілого особисто обвинуваченою представилось можливим в основному саме з показань потерпілого та двох вищенаведених двох свідків, протоколів слідчих дій, письмових висновків експертиз, і лише додатково з показань допитаного в суді експерта ОСОБА_13 .

За таких обставин, підстав для застосування у даній справі в аспекті процедури доказування доктрини «плодів отруєного дерева», сформульованої у п.25,73,157 рішення ЄСПЛ від 01 червня 2010 року у справі «Гефген проти Німеччини», за вищевикладених доводів сторони захисту, суд не вбачає.

20. Разом із цим, суд розглядає неналежними та недопустимими доказами, надані стороною обвинувачення, показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_18 про незавдання ОСОБА_7 будь-яких ударів потерпілому і відповідно незавдання нею жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними доказами, вони є в певній частині перекрученими і одночасно є неповними за своїм змістом і суперечливими в частині наведеної цими свідками поведінки потерпілого та обвинуваченої в парку на березі р.Хорол в сел. Липова Долина 19 червня 2016 року. До цього, ОСОБА_8 перебуває у шлюбі з обвинуваченою у даній справі, ОСОБА_18 перебуває в товариських відносинах з ними, а показання надані ними в суді спрямовані на створенню у суду думки про непричетність обвинуваченої до вчинення нею інкрімінованого їй злочину. Також, як установлено в ході судового розгляду, ці особи під час бійки перебували в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим могли не пам`ятати всіх подробиць вищенаведеної події. Також показання свідка ОСОБА_19 за своїм змістом не містять доказових відомостей, вони є неконкретизованими, оскільки цей свідок подробиць подій 19 червня 2016 року не пригадала в суді під час її допиту.

21. Також, на думку суду, показанн свідка ОСОБА_9 , надані ним в суді щодо обставин та умов завдання ударів ОСОБА_7 потерпілому 19 червня 2016 року є належним та допустими доказом у даній справі, так як вони ґрунтуються на відомостях, які також сукупно підтвердив потерпілий та свідок ОСОБА_10 , вони є достатньо деталізованими, надані в суді добровільно і без перебування даного свідка під одночасним кримінальним переслідуванням органу досудового розслідування, оскільки по виділеним 22 вересня 2017 року в окреме провадження матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_9 24 грудня 2017 року прийнята постанова слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях цієї особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (дане процесуальне рішення не оскаржене в установленому порядку та є чинним на день ухвалення вироку).

Призначення покарання

22. При призначенні покарання ОСОБА_7 обставинами, які його пом`якшують, судом не установлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, суд згідно з уточненим обвинувальним актом не вбачає.

23. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція частини 1 статті 121 КК України не передбачає альтернативних видів покарань (лише одне основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк), та відповідно до статті 65 КК України ураховує:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі статтею 12 КК України, є тяжким злочином, з посяганням на здоров`я потерпілого із завданням істотної шкоди зазначеному об`єкту кримінально-правової охорони, що призвело до втрати селезінки як крововідтворюючого органу;

- наслідки та обставини вчиненого злочину (нанесення обвинуваченою під час перебування у стані алкогольного сп`яніння ударів в область лівої поперекової ділянки спини потерпілому, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння);

- форму вини у виді умислу, про що свідчить локалізація, характер та кількість ударів завданих потерпілому з боку обвинуваченої, стадію вчинення (закінчений злочин), одноепізодність злочинної діяльності;

- особу винуватої: її 44-річний вік, матеріальний та сімейний стан (є непрацевлаштованою на офіційну роботу, є заміжньою, має постійне місце проживання в сел. Липова Долина, є матір`ю двох повнолітніх дочок), стан її здоров`я (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), є військовозобов`язаною, звільнена з військової служби у травні 2017 року у запас через службову невідповідність, є раніше не судимою, відсутність у обвинуваченої державних нагород і почесних звань, статусу депутата місцевої ради;

- за даними досудової доповіді місцевим органом пробації визначено те, що для ОСОБА_7 установлено середній ризик вчинення нею повторного кримінального правопорушення при її середньому рівні небезпеки для суспільства;

- наявність негативної характеристики за місцем проживання (зі слів сусідів обвинувачена веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, часто вчиняє сварки із чоловіком, проте офіційних звернень до селищної ради не надходило);

- відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої;

- позицію потерпілого про застосування до обвинуваченої суворого покарання у виді позбавлення волі.

24. З урахуванням вищевикладеного, суд уважає, що обвинуваченій з метою її виправлення та переосмислення власної протиправної поведінки і для попередження вчинення нею нових злочинів слід призначити покарання, яке пов`язане з її ізоляцією від суспільства в установах закритого типу, тобто у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч.1 ст.121 КК України.

При цьому, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання при відсутності підстав, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, згідно з вимогами ч.1 ст. 69 КК України, та з урахуванням відсутності обставин, які пом`якшують покарання і те, що обвинувачена вчинила тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, винуватість у вчиненні злочину не визнала, щиро не розкаялася за вчинене, завдані потерпілому матеріальні збитки та моральну шкоду не відшкодувала і не намагалася цього зробити ні на стадії досудового розслідування, ні під час судового розгляду, що в свою чергу з огляду на зміст досудової доповіді та характеризуючи дані про обвинувачену сукупно підтверджують суспільну небезпечність цієї особи.

Також ураховуючи відсутність в діях обвинуваченої ознак дійсного щирого каяття, реального дієвого каяття на стадії судового розгляду, добровільного відшкодування, завданих збитків потерпілому, від посягання на його здоров`я, негативну характеристику по місцю проживання, вчинення нею вищевстановленого судом тяжкого злочину, пов`язаного з посяганням на здоров`я потерпілого під час перебування у стані алкогольного сп`яніння (цей стан підтверджено показаннями свідків обвинувачення та потерпілого), хоча з червня 2016 року і по даний час обвинувачена нових протиправних діянь по відношенню до здоров`я фізичних осіб не вчиняла, проте сукупно ці обставини, на думку суду, не є підтвердженням процесуальної можливості виправлення ОСОБА_7 без реального відбування нею покарання у виді позбавлення волі зі звільненням її від його відбування з випробуванням (ст.75,76 КК України).

25. На думку суду, призначене за даним вироком обвинуваченій основне покарання є співмірним з протиправним діянням, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи суворості, чи недостатнім для досягнення мети самого покарання. Аналогічний за своєю суттю висновок суду узгоджується із мотивом Європейського суду з прав людини з приводу подвійної мети кримінального покарання, згідно з яким «кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів (про це зазначено у п.102 рішення цього суду у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року).

Вирішення цивільного позову, заявленого потерпілим у даній справі

26. По справі потерпілим заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який мотивувався тим, що в результаті отриманого тяжкого тілесного ушкодження він переніс операцію з видалення селезінки та з 22 червня по 04 липня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в Липоводолинській центральній районній лікарні. За цей період на придбання медичних препаратів ним витрачено 6298,14 грн. 5 липня 2016 року його повторно госпіталізовано до місцевої лікарні та йому проведено ще одне операційне втручання, пов`язане з попередньо перенесеною операцією. За період з 5 по 19 липня 2016 року він перебував на стаціонарному лікуванні в Липоводолинській центральній районній лікарні, на придбання медичних препаратів за цей період ним також витрачено 3520,82 грн.

Посилався на спричинення йому моральної шкоди відповідачем, яку мотивував перенесенням значного фізичного болю, пов`язаного з проведенням операцій, емоційного стресу, що супроводжувався страхом за своє здоров`я та життя, негативними переживаннями та спогадами. У зв`язку з необхідністю тривалого лікування був відірваний від соціального життя, почувався незручно, оскільки потребував сторонньої допомоги з боку матері, з приводу чого почував себе як джерело клопоту та обмежень. Просив суд стягнути з обвинуваченої 9818,96 грн. матеріальної шкоди та 7446 грн. моральної шкоди, що еквівалентно двом розмірам мінімальних заробітних плат.

Потерпілий, його представник та прокурор підтримали заявлений цивільний позов.

Обвинувачена визнала частково заявлений позов (лише в частині матеріальних збитків, в частині моральної шкоди уважала його безпідставним). Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію обвинуваченої.

27. При вирішенні цивільного позову суд виходить з таких положень закону та висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно вимог ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд уважає вимогу потерпілого про стягнення матеріальної шкоди частково обгрунованою, оскільки є доведеним саме те, що внаслідок завданих обвинуваченою ударів ногами в область попереку потерпілого останнього 22 червня 2016 року госпіталізовано до Липоводолинської ЦРЛ з діагнозом: травматичний двохмоментний розрив селезінки, черевна кровотеча, постгеморалогічна анемія ІІ ст., перелом 9-10 ребер, забій нирок, і протягом періоду часу з 22 червня по 04 липня 2016 року ОСОБА_4 пройшов стаціонарне лікування з метою відновлення стану фізичного здоров`я і на це ним витрачено сукупно 6298 грн. 14 коп. (включаючи, придбання, ліків рекомендованими для придбання лікарем та для проведення операційного втручання 23 червня 2016 року, придбання компонентів крові та медичного одноразового операційного та післяопераційного приладдя). Саме документально підтверджений позивачем розмір зазначених збитків в межах заявлених вимог підлягає стягненню з відповідача на користь потерпілого.

У частині витрат на лікування потерпілого за період з 05 по 19 липня 2016 року, суд ураховує ті обставини, що потерпілий був повторно госпіталізований до стаціонару Липоводолинської ЦРЛ з діагнозами: виразкова хвороба 12-палої кишки (активна фаза обтяження, обтяжена профузною кровотечею). Постгеморологічна анемія вкрай тяжкого ступеня. ВСД. Стан після спленектомії (операції з видалення селезінки). При цьому, додані до позову документальні відомості не підтверджують як кожен із установлених діагнозів безпосередньо пов`язаний з нанесенням ударів ногами ОСОБА_7 ОСОБА_4 . Зокрема, з досліджених матеріалів справи не вбачається як завдані удари обвинуваченою потерпілому призвели до появи виразкової хвороби 12-палої кишки в активній фазі, профузної кровотечі, постгеморалогічної анемії, ВСД та стану після спленектомії. Також подані позовні матеріали не підтверджують виникнення цих витрат саме внаслідок завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_4 протиправними діями обвинуваченої, і жодним чином не виключають можливсть погіршення стану здоров`я потерпілого внаслідок особливостей стану його фізичного здоров`я, неякісного надання медичних (включаючи, операційні) послуг, впливу будь-яких зовнішніх факторів на здоров`я потерпілого у період між проведеним стаціонарним лікуванням вперше та вдруге (будь-які докази в підтвердження цих обставин стороною позивача суду не надано). При цьому, суд приймає до уваги показанням судового експерта ОСОБА_13 , надані ним під час його допиту в судовому засіданні, про те, що друге операційне втручання, проведене потерпілому, не пов`язане із завданими йому вперше вищенаведених тілесних ушкоджень, з якими він був госпіталізований до місцевої лікарні у червні 2016 року.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення розміру матеріальних збитків з відповідача на користь позивача в розмірі 3520 грн. 82 коп., а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю і відповідно суд не може прийняти визнання позову відповідачем в цій частині через відсутність законних для цього підстав (ч.4 ст. 206 ЦПК України).

28. Суд також уважає, що внаслідок завдання тілесних ушкоджень обвинуваченою потерпілому останній переніс певний фізичний вплив, емоційний стрес та дискомфорт, змінився звичайний устрій його життя, що є фактичним підтвердженням перенесених ним фізичних та душевних страждань, як різновиду моральної шкоди (п. 1 ч.2 ст. 23 ЦК України). Тому враховані характер протиправних дій, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, пов`язаних з ушкодження здоров`я, втратою ним органу (селезінки), потенційною необхідністю періодично проходити лікування, та приймаючи до уваги принципи розумності, виваженості та справедливості, суд уважає заявлений позовній в цій вимоги обгрунтованим, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошовий еквівалент моральної шкоди в розмірі 7446 грн. 00 коп.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

29. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

30. Запобіжний захід ОСОБА_7 на стадії судового розгляду даної справи в новому складі суду не обирався. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання діяв у період з 19 вересня по 13 листопада 2017 року, у подальшому строк його дії за клопотанням прокурора не продовжувався. Оскільки прокурор не заявив окремого клопотання на стадії судового розгляду про зміну запобіжного заходу обвинуваченій або обрання нового з наведенням відповідних ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а суд самостійно обирати чи змінювати запобіжний захід обвинуваченій в силу ст.331, 376, 377 КПК України повноважень не має, тому підстав для обрання запобіжного заходу у даній справі при ухваленні вироку і до набрання ним законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368,370, 373,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (в редакції закону чинної на час вчинення злочину), та призначити їй покарання в межах санкції статті цього закону у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного приведення даного вироку до виконання, тобто з моменту затримання засудженої.

До набрання даним вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 6298 грн. 14 коп матеріальної шкоди та 7446 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1