Дата документу 02.07.2019 Справа№ 336/4501/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4501/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/677/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ош, Республіки Киргизстан, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2001 року за ч.3 ст.81 КК України (в редакції КК 1960 року) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2001 року за ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 05 березня 2003 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 6 місяців 14 днів;
- вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2003 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 1 червня 2006 року умовно-достроково з невідбутим строком 2 місяці 10 днів;
- вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2009 року за ч.1 ст.296 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік;
- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2010 року за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 5 травня 2011 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2013 року за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю в 1 рік;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

представник потерпілого ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та засуджено до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладено на остатнього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укртелеком» у відшкодування майнової шкоди 2069 грн. 57 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 527 грн 76 коп.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На думку представника потерпілого, вказаний вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у вироку суду першої інстанції відсутні докази, які підтверджують наявність пом`якшуючих обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 публічно не просив вибачення у потерпілої сторони, жодних дій для усунення негативних наслідків злочину не вчинив, матеріальну шкоду не відшкодував.

Така пом`якшуюча обставина, як повернення викраденого майна, є надуманою, оскільки обвинувачений був затриманий працівниками поліції безпосередньо після вчинення злочину разом із викраденим кабелем, який був у нього вилучений та переданий на відповідальне зберігання потерпілій стороні. Отже, повернення викраденого майна не залежить від дій або волі обвинуваченого.

На думку апелянта, обвинувачений визнав свою вину у інкримінованому правопорушенні лише тому, що у сторони обвинувачення наявні неспростовані докази вчинення цього злочину саме ним, також на обвинуваченого, як на особу яка вчинила злочин, вказав свідок ОСОБА_10 , який був очевидцем подій.

Дій, які свідчать про активне сприяння розслідування з боку обвинуваченого не було, оскільки останній не повідомив ані органу досудового розслідування, ані суду жодних відомостей, які не були відомі на досудовому розслідуванні, не видав спільників, добровільно не повернув викрадене майно, не повідомив інших вчинених ним злочинів.

Також в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження факту спільного проживання обвинуваченого із співмешканкою та наявності на його отриманні дитини.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно не визнано обставиною, що обтяжує покарання наявність тяжких наслідків, завданих вчиненим злочином, оскільки крадіжка кабелю призвела до тривалої перерви в забезпеченні споживачів послугами зв`язку.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, оскільки останній неодноразово засуджувався за злочини, які пов`язані із крадіжками кабельних ліній електрозв`язку ПАТ «Укртелеком», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями попередніх вироків відносно ОСОБА_6 . Вищенаведене свідчить лише про формальне каяття обвинуваченого та не усвідомлення обвинуваченим своєї вини. Єдиним джерелом доходів обвинуваченого є крадіжки, оскільки останній не навчається, не працює, не займається суспільно корисною роботою.

Крім того, судом взагалі не обґрунтовано з яких підстав обвинуваченому призначено таке м`яке покарання та ще й із звільненням його від відбування покарання на мінімальний строк.

Також зазначає, що після ухвалення оскаржуваного вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та в рамках зазначеного кримінального провадження останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку апелянта, викладене беззаперечно свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Згідно з вироком суду, обвинувачений, який має судимості за вчинення корисливих злочинів та злочин проти громадського порядку, вчинив злочинне посягання проти чужої власності за таких обставин.
Близько 12-00 години 19 лютого 2016 року обвинувачений, керуючись умислом на крадіжку, з місця зберігання телекомунікаційних мереж публічного акціонерного товариства «Укртелеком», куди він проник через відкритий люк в отворі шахти біля будинку №107 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі, таємно викрав 130 метрів мідного кабелю ТППеп 10х2х0,4, які відрізав від телекомунікаційних мереж з двох боків.
Описаними діями потерпілому публічному акціонерному товариству «Укртелеком» - спричинено майнову шкоду у сумі 436 грн 94 коп.
Заслухавши доповідь судді; представника потерпілої сторони, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення; прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах санкції статті обвинувачення.

Проте, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів переконливого обґрунтування для такого звільнення, та не врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні корисливі злочини та злочин проти громадського порядку, знову вчинив умисний злочин, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі та його двічі звільняли умовно-достроково, також обвинуваченого двічі звільняли від відбування покарання з випробуванням, однак у період іспитового строку він знову вчиняв злочини, тобто належних висновків він не робив, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України, з постановленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує, що останній раніше неодноразово судимий, в т.ч. за вчинення аналогічних злочинів, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, офіційно не працює, його вік та стан здоров`я, наявність у обвинуваченого сім`ї, щире каяття та часткове відшкодування шкоди, завданої злочином шляхом повернення викраденого майна, що колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання. Підставою, що обтяжує покарання колегія суддів визнає рецидив злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волів, однак на не на максимальний строк, передбачений санкцією статті обвинувачення, а саме: на строк 3 роки, з реальним його відбуванням, тобто без застосування положень ст.ст.75,76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Вимоги представника потерпілого в апеляційні скарзі про необхідність врахування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 такої обставини, що обтяжує покарання, як настання тяжких наслідків від вчинення злочину, колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки обставини, на які посилається апелянт, не можуть вважатися тяжкими наслідками у розумінні положень ст.67 КК України, та з огляду на фактичні обставини провадження, крім того, зазначена обставина не інкримінувалась обвинуваченому органом досудового розслідування (відповідно до обвинувального акту).

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 листопада 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11