Справа №127/8184/19
Провадження №1-кп/127/240/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2013 р. за № 0000681 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, із вищою освітою, неодруженого, раніше судимого:
18.03.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;
09.09.2011 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, з урахуванням ст. ст. 70, 71 Кримінального кодексу України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, -

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 12.02.2013 року близько 01 год. 00 хв., перебував на території автовокзалу м. Вінниці по вул. Київській, 8, де за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_6 . ОСОБА_3 , маючи на меті матеріально збагатитись, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , повідомив їй завідомо неправдиву інформацію про те, що він займається продажем побутової техніки за низькими цінами та запропонував придбати вказаний товар. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, діючи повторно, умисно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом продажу різної побутової техніки, заволодів її грошима у сумі 3 980 грн. 00 коп. Своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав майнову шкоду ОСОБА_6 в розмірі 3 980 грн. 00 коп.

Крім цього, ОСОБА_3 , 13.02.2013 року близько 20 год. 00 хв., попередньо повідомивши ОСОБА_8 , що займається продажем побутової техніки за низькими цінами, запропонував придбати вказаний товар. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, діючи повторно, умисно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом продажу різної побутової техніки, заволодів її грошима у сумі 6 600 грн. 00 коп., які були передані водію таксі по АДРЕСА_2 . Своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав майнову шкоду ОСОБА_6 в розмірі 6 600 грн. 00 коп.

Крім цього, ОСОБА_3 , 16.02.2013 року близько 10 год. 30 хв., попередньо повідомивши ОСОБА_8 , що займається продажем побутової техніки за низькими цінами, запропонував придбати вказаний товар. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, діючи повторно, умисно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом продажу різної побутової техніки, заволодів її грошима у сумі 12 160 грн. 00 коп., які були передані водію таксі біля будинку АДРЕСА_2 . Своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав майнову шкоду ОСОБА_6 в розмірі 12 160 грн. 00 коп.

Крім цього, ОСОБА_3 , 16.02.2013 року близько 14 год. 00 хв., попередньо повідомивши ОСОБА_8 , що займається продажем побутової техніки за низькими цінами, запропонував придбати вказаний товар. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, діючи повторно, умисно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом продажу різної побутової техніки, заволодів її грошима у сумі 3 200 грн. 00 коп., які були передані водію таксі біля будинку АДРЕСА_2 . Своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав майнову шкоду ОСОБА_6 в розмірі 3 200 грн. 00 коп.

Крім цього, ОСОБА_3 , 19.02.2013 року близько 14 год. 00 хв., попередньо повідомивши ОСОБА_8 , що займається продажем побутової техніки за низькими цінами, запропонував придбати вказаний товар. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, діючи повторно, умисно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом продажу різної побутової техніки, заволодів її грошима у сумі 3 200 грн. 00 коп., які були передані водію таксі біля будинку АДРЕСА_2 . Своїми умисними діями, ОСОБА_3 завдав майнову шкоду ОСОБА_6 в розмірі 3 200 грн. 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав та показав, що дійсно вчинив дані злочини за вказаних в обвинувальному акті обставин. Цивільний позов визнає. Завдану шкоду потерпілій згоден відшкодувати у повному обсязі, однак на даний час не має такої можливості, зобов`язується відшкодувати шкоду в подальшому. Пояснив, що у вчиненому щиро кається та просить вибачення у потерпілої, завіряє суд, що подібне більше не повториться. Просить суд врахувати його стан здоров`я та стан здоров`я матері, яка є особою похилого віку. Також просить суд його суворо не карати, призначити покарання із застосуванням статтей 69, 75 Кримінального кодексу України та не позбавляти волі.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що обвинувачений вчинив злочини за вказаних в обвинувальному акті обставин. Завдану шкоду обвинувачений не відшкодував та не намагався це зробити. Просить призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, цивільний позов просить задовольнити.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілої, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочинів, допитавши потерпілу, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого та потерпілої є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ними обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позицій.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до статті 12 Кримінального кодексуУкраїни є злочинами середньої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, однак на шлях виправлення не став, та продовжував вчиняти злочини, непрацевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, незадовільно характеризується за місцем проживання.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.
Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Що стосується позиції обвинуваченого про застосування при призначенні покарання статтей 69, 75 Кримінального кодексу України суд зазначає таке.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Враховуючи, що під час судового розгляду даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 66 Кримінального кодексу України, такою, що пом`якшує покарання, визнано лише одну обставину, а саме, щире каяття. А також з урахуванням особи винного, який є особою раніше судимою за вчинення аналогічних злочинів, завданої злочином шкоди потерпілій не відшкодував, суд не вбачає підстав для застосування статтей 69, 75 Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що викладені вище обставини дають підстави вважати неможливим виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі.
Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, суд зазначає таке.
Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
В судовому засіданні обвинувачений винним себе у вчиненні злочинів визнав, також визнав цивільний позов.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В судовому засіданні потерпіла пояснила, що майнова шкода на даний час не відшкодована. Підтримала цивільний позов та просила його задовольнити, стягнути з обвинуваченого на її користь 29 140 грн. 00 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що цивільний позов обґрунтований, а тому його слід задовольнити повністю та стягнути із обвинуваченого на користь потерпілої 29 140 грн. 00 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно протоколу затримання від 27.02.2019 року ОСОБА_3 було затримано 27.02.2019 року.
Відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2019 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 03.03.2019 року.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2019 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого було продовжено до 04.04.2019 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2019 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого було продовжено до 31.05.2019 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2019 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого було продовжено до 21.07.2019 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2019 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого було продовжено до 15.09.2019 року.

Крім того, суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, з метою попередження ризику переховування обвинуваченого, вважає, що запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Крім того, суд зазначає, що частиною 5 ст. 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VII визначено, що зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
21 червня 2017 року набрав чинності Закон від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України, та встановлено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 цієї статті.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 серпня 2018 року, в разі, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VII.
Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.06.2019 року № 398/3940/14-к.
При цьому суд також керується положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 4 Кримінального кодексу України, згідно яких злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений вчинив злочини до 20 червня 2017 року, суд дійшов висновку, що при вирішенні питання щодо порядку зарахування засудженому у строк покарання строку попереднього ув`язнення необхідно керуватися положеннями ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VII та зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання - 27.02.2019 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає.
Керуючись статтями 50, 65-67 Кримінального кодексу України, статтями 129, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання ОСОБА_3 , а саме з 27.02.2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VII) зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.02.2019 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 (проживаючої по АДРЕСА_3 ) 29 140 (двадцять дев`ять тисяч сто сорок) грн. 00 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Суддя