Провадження №11-кп/824/3038/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2019року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12
перекладача ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисників обвинувачених на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року, щодо обвинувачених
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Республіки Азербайджан, на території України не зареєстрованого та без постійного місця проживання на території України,
продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та громадянина Республіки Азербайджан, на території України не зареєстрованого та без постійного місця проживання на території України
продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та громадянина Республіки Азербайджан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання на території України,
продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та громадянина Республіки Азербайджан, на території України не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, -

В С Т А Н О В И Л А:

Святошинським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №00001046 щодо ОСОБА_7 який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.28 ч.3, 15 ч.2, 115 ч.2 п.6; 187 ч.4; 289 ч.3 КК України, ОСОБА_8 який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.28 ч.3, 15 ч.2, 115 ч.2 п.6; 187 ч.4; 289 ч.3 КК України, ОСОБА_9 який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.28 ч.3, 15 ч.2, 115 ч.2 п.6; 187 ч.4; 289 ч.3 КК України та ОСОБА_10 який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.289 ч.3 КК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою до 08.11.2019 включно.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою останніх.
Вказують, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги факт затримання обвинувачених із грубим порушенням кримінально-процесуального закону України. Згідно протоколів обвинувачені були затримані за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, відомості про яке не було внесено до ЄРДР. Протоколи затримання обвинувачених не містять даних про те, що обвинувачені були затримані після вчинення злочину, так само відсутні очевидці злочину потерпілий не вказував на останніх. Крім того обвинувачені являються громадянами Азербайджанської Республіки та не володіють українською мовою, а тому відповідно до ч. 3 ст. 29 КПК України мали право користуватись послугами перекладача.
Зазначають, що суд першої інстанції всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 196 КПК України, не зазначив існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і докази, які б обґрунтовували ці ризики.
Звертають увагу, що стороною обвинувачення не доведено факт можливого переховування обвинувачених від слідства. В матеріалах справи відсутні докази вчинення обвинуваченими будь-якого злочину.
Вказують, що при судовому розгляді не підтверджено дані щодо відсутності в обвинувачених легальних, постійних джерел доходу, належних засобів для існування. Зміст та наявність таких фактів стороною обвинувачення не було доведено в судових засіданнях.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_15 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час апеляційного розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені можуть незаконно вплинути на свідків та потерпілого. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК Українивідносяться до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за які, в разі визнання їх винуватим, можуть бути засудженими до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційних скарг захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також їх твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативні запобіжні заходи, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, суворість покарання за кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх можливість переховуватись від суду, оскільки обвинувачені є громадянами Республіки Азербайджан, на території України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не зареєстровані, постійного місця проживання не мають, а ОСОБА_9 хоч зареєстрований на території України, а саме у Хмельницькій області, однак постійного місця проживання на території України не має. Можуть впливати на свідків та потерпілого, тому колегія суддів вважає, що не може бути застосований запобіжний захід до обвинувачених не пов`язаний із триманням під вартою.
За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених, які не мають міцних соціальних зв`язків на території України, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг захисників, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказані скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий

Судді: