У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність старшого слідчого з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_6 , що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність старшого слідчого з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_6 , що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Скарга вмотивована тим, що в провадженні СВ ФР ДФС у Київській області знаходиться кримінальне провадження №0000182 від 08.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КПК України.
27.05.2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ухвалою надав органу досудового розслідування дозвіл на проведення обшуку за адресою місця проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення договорів, додатків до договорів, актів прийому-передачі товарів (робіт, послуг), актів виконаних робіт, податкових та видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, банківських вилисків, які свідчать про перерахування коштів, товарно-матеріальних цінностей без підтверджуючих документів.
07.06.2019 року в ході проведення обшуку за вказаною вище адресою органом досудового розслідування було вилучено наступне майно: вилучена зброя « ОСОБА_7 НОМЕР_1 , ТК№ 3721»; дозвіл № 6869 від 13.03.2019 року; вилучена зброя «Сайга МК-03. к. 7.62 мм., № НОМЕР_2 »; дозвіл № 6592 від 14.12.2017 року.
16.07.2019 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27.05.2019 Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою скасував ухвалу суду першої інстанції, та відмовив у задоволенні заявленого клопотання.
07.08.2019 року старшому слідчому з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_6 , направлено засобами поштового зв`язку клопотання про повернення тимчасово вилученого майна його власникам.
Проте, заявлене клопотання слідчим проігноровано, оскільки останній клопотання не розглянув, відповідь не надав, майно власникам не повернув, що свідчить про його бездіяльність, яка грубо порушує права власників майна.
Таким чином, на сьогоднішній день майно має статус тимчасово вилученого та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України має негайно бути повернуто його власникам, однак слідчий ігнорує законні вимоги власників майна та умисно не повертає вилучене майно.
З урахуванням викладеного просив скаргу задовольнити.
Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
При цьому, враховуючи строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути справу без їх участі.
Заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
В провадженні СВ ФР ДФС у Київській області знаходиться кримінальне провадження №0000182 від 08.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КПК України.
27.05.2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ухвалою надав органу досудового розслідування дозвіл на проведення обшуку за адресою місця проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення договорів, додатків до договорів, актів прийому-передачі товарів (робіт, послуг), актів виконаних робіт, податкових та видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, банківських вилисків, які свідчать про перерахування коштів, товарно-матеріальних цінностей без підтверджуючих документів.
07.06.2019 року в ході проведення обшуку за вказаною вище адресою органом досудового розслідування було вилучено наступне майно: вилучена зброя « ОСОБА_7 НОМЕР_1 , ТК№ 3721»; дозвіл № 6869 від 13.03.2019 року; вилучена зброя «Сайга МК-03. к. 7.62 мм., № НОМЕР_2 »; дозвіл № 6592 від 14.12.2017 року.
16.07.2019 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27.05.2019 Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою скасував ухвалу суду першої інстанції, та відмовив у задоволенні заявленого клопотання.
07.08.2019 року старшому слідчому з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_6 , направлено засобами поштового зв`язку клопотання про повернення тимчасово вилученого майна його власникам.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Проте, заявлене клопотання слідчим проігноровано, оскільки останній клопотання не розглянув, відповідь не надав, майно власникам не повернув, що свідчить про його бездіяльність, яка порушує права власників майна.
За змістом ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна: 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Згідно з ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрала законної сили в порядку цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Як встановлено вище, Київський апеляційний суд своєю ухвалою від 16.07.2019 року відмовив слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, в результаті чого дане майно підлягає негайному поверненню особі, у якої воно вилучене. Ухвала набрала законної сили.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, Першого протоколу і протоколів №2,4,7 і 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол і протоколи №2,4,7,11 до Конвенції.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
П. 21 Рішення європейського суду з Прав людини по справі «Федоренко проти України від 01.06.2006 постановлено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Згідно з п.п. 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стреч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, майном в значенні ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважається законне і обґрунтоване очікування отримання майна або майнового права по договору, підписаного з органом публічної влади
Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.
За положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Бездіяльність слідчого, яка полягає в неповерненні власникам їх майна грубо порушує їх право на розпорядження, користування та володіння цим майном, яке гарантується не лише нормами національного законодавства, а й міжнародного.
Таким чином, на сьогоднішній день майно має статус тимчасово вилученого та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України має негайно бути повернуто його власникам, однак слідчий ігнорує законні вимоги власників майна та умисно не повертає вилучене майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може буті оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей пре кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отриманню заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
За змістом ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 11) скасування повідомлення про підозру 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скарга є обґрунтованою й такою, що підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 98-100, 167-169, 171, 303-307, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.
Зобов`язати старшого слідчого з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_6 , або іншу уповноважену особу, повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно, а саме:
зброя «Вулкан С. к. 7.62*39, тк№ НОМЕР_3 »;
зброя «Сайга МК-03. к. 7.62 мм., № НОМЕР_2 »;
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1