ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2571/19 Справа № 176/1709/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
розглянувши в відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника ДУ Жовтоводська виправна колонія (№26) та спостережної комісії Жовтоводської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Феодосія АРК Крим, раніше не судимого, засудженого: 25.05.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 263, ст. 75 КК України до позбавлення волі 3 роки з іспитовим строком 3 роки, за ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2017 року іспитовий строк скасовано та направлено для відбування покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Рішення суду обґрунтовано тим, що наявність 3 заохочень, які були застосовані на протязі останнього року, переважне посереднє пасивне відношення до праці засудженого, не утворює підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 як такому який став на шлях виправлення, що в цілому не надає можливості встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого та що останній дійсно виправився.
Враховуючи, що ОСОБА_7 судимий та відбуває покарання за тяжкий злочин проти громадської безпеки, а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , виходячи з встановлених обставин у сукупності щодо його поведінки та відношення до праці, є передчасним та подання не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі:
- засуджений просить просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання умовно-достроково.
Вказує, що висновок суду про те, що він має пасивне відношення до праці є необґрунтованим, оскільки з травня 2017 року він хворіє та перебував на лікуванні у закладах пенітенціарної системи у зв`язку з тяжкими хронічними захворюваннями, тому не міг змоги працювати та отримувати заохочення.
Зазначає, що він виконує роботи з благоустрою.
Також зазначає, що він відмовився від переводу до дільниці соціальної реабілітації, оскільки мав надію на умовно-дострокове звільнення, та вважає, що для виправлення в колонії створені всі умови.

Заслухавши суддюдоповідача, думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог засудженого та просила залишити ухвалу суду без зміни, як законну та обгрунтовану, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку.
ОСОБА_7 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2016 року за ч.1 ст. 263, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з іспитовим строком 3 роки.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2017 року іспитовий строк скасовано та направлено ОСОБА_7 для відбування покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 21.05.2017 року, кінець строку відбування 21.05.2020 року.
З подання та характеристики на засудженого витікає, що ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою колонії, за час відбуття покарання характеризується позитивно, має 3 заохочення, стягнень не мав, своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно довідки медичної частини установи є працездатний.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, засуджений мав можливість виявити себе та проявити ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці протягом як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення. Однак ОСОБА_8 жодної ініціативи не виявив, як вбачається та підтверджується характеристиками, в період з травня 2017 року по червень 2018 року мав лише пасивне, безініціативне відношення до праці та посередню характеристику.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність 3 заохочень, які були застосовані до засудженого на протязі останнього року, переважно посереднє пасивне його відношення до праці, не дає можливості для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , як такому який став на шлях виправлення.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що засуджений ОСОБА_9 дійсно перебував на лікуванні та повернувся до установи 16.06.2018 року. В той же час до останнього було застосовано заохочення у вигляді подяки за ремонт клубу - 01.06.2018 року, тобто під час його перебування його в лікарні в м. Дніпро. При цьому судом було встановлено, що фактично ремонт клубу було розпочато в липні 2018 року, що суперечить та спростовує застосоване вказане заохочення засудженому.
Також судом першої інстанції було вірно встановлено відсутність доказів, які б підтверджували залучення засудженого ОСОБА_7 під час відбуття покарання залучався до робіт з благоустрою установи, чи його офіційне працевлаштування на виробництві установи, а саме в бригаді № 30, що також, на думку колегії суддів свідчить про вірність висновку суду першої інстанції про формальність застосованих по відношенню до засудженого ОСОБА_7 заохочень.
Сукупність вказаних даних, на думку колегії суддів, свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а тому підстави для його умовно-дострокового звільнення, згідно вимог ст. 81 КК України, - відсутні.
Істотних порушень, кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що він довів своє виправлення, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4