Справа №577/3766/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/643/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/3766/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.04.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кузьки Конотопського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі (із доповненнями) обвинувачений ОСОБА_11 вказує на те, що його дії кваліфіковано невірно, зокрема не встановлено глибину поранення, на знарядді вчинення злочину не виявлено слідів крові, висновок експертизи не вказує однозначно на те, що поранення завдано ножем, потерпілому тяжкі тілесні ушкодження не спричинені, свідків події немає. При цьому він завдав удар внаслідок сильного душевного хвилювання через образи зі сторони потерпілого. Також просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки він відшкодував шкоду, позитивно характеризується, має ряд хронічних захворювань, потерпілий не має до нього жодних претензій.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.04.2019 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Згідно вироку суду, 15.07.2017 близько 22:00 ОСОБА_9 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння поблизу магазину по АДРЕСА_3 , у ході з`ясування стосунків із ОСОБА_12 наніс йому стержневими частинами ножиць один удар у ділянку живота, чим завдав тяжкі тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про неправильну кваліфікацію його дій, а також посилань на інші обставини, які мають суттєве значення, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам і запереченням на пред`явлене обвинувачення надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Суд першої інстанції також обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази.

Як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_9 , наданих останнім в ході судового розгляду кримінального провадження, свою вину у вчиненні злочину він визнав частково та пояснив, що 15.07.2017 у вечірній час перебував біля магазину по вул. Сільбудівській в с. Кузьки Конотопського району Сумської області. В цей день він вживав спиртні напої. Через деякий час зайшов до приміщення магазину, звідки помітив двох чоловіків, які під`їхали на велосипедах. Виходячи з приміщення магазину побачив, що один велосипед унеможливлював вихід, а тому зробив ОСОБА_13 зауваження, на що останній відповів нецензурною лайкою, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт і вони відійшли від магазину. При цьому ОСОБА_13 продовжував висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою, а він робив йому зауваження. Під час сварки йому здалося, що ОСОБА_13 бажає штовхнути на нього велосипед. Злякавшись, що велосипед може його вдарити, він витягнув правою рукою ножиці з правої кишені штанів та наніс удар ОСОБА_13 у ділянку живота. Наступного дня перевдягнувся у ОСОБА_14 у новий одяг та залишив свої штани із ножицями, якими наніс удар ОСОБА_13 .

Однак такі показання обвинуваченого ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, так і у ході апеляційного розгляду.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на показання потерпілого та свідка, які допитані в судовому засіданні у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і відмову від дачі показань.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_13 надав показання, згідно яких 15.07.2017 у період часу з 21:00 до 22:00 він та ОСОБА_15 , кожен на своєму велосипеді, поїхали до магазину в с. Кузьки Конотопського району Сумської області. Виходячи з магазину побачив, що до нього підійшов раніше незнайомий йому чоловік та почав задавати питання з приводу того чи знає він його, а потім отримав від нього удар у ділянку живота з правої сторони. Від цього удару він похитнувся, але не впав. Після цього відчув різкий біль, а тому звернув увагу на предмет, який чоловік тримав у руці схожий на ніж чи гвіздок. Потім останній перепитав «чи йому достатньо», на що він відповів «так» і той пішов.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що влітку 2017 року разом із ОСОБА_13 у вечірній час на велосипедах поїхали до магазину неподалік вул. Цілинної в м. Конотопі Сумської області. Приїхавши він поставив велосипед біля магазину, зайшов до його приміщення, а ОСОБА_13 залишився його чекати. Через деякий час вийшов з магазину, але ОСОБА_13 не було і в цей час почув як він його кличе. ОСОБА_13 повідомив, що його вдарили у живіт та просив викликати швидку медичну допомогу. Також бачив на сорочці ОСОБА_13 кров у ділянці живота.

Показання потерпілого та свідка об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, які також підтверджують факт вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, а саме з:

- протоколом огляду місця події від 15.07.2017, згідно якого у приміщенні хірургічного відділення КЗ «Конотопська міська лікарня» оглянуті та вилучені речі ОСОБА_13 , в яких його поміщено до медичного закладу. На сорочці є пошкодження з правового боку, а саме отвір овальної форми розміром, а також нашарування речовини бурого кольору зовні схожі на кров. На курточці також є пошкодження у виді наскрізного отвору;

- протоколом огляду місця події від 16.07.2017, згідно якого у квартирі ОСОБА_14 виявлені та вилучені штани, в лівому кармані яких виявлено металеві ножиці;

- висновком експерта № 250 від 28.08.2017, згідно якого у нижньому відділі правої полички куртки, вилученої з хірургічного відділення КЗ «Конотопська міська лікарня», виявлено колото-різане пошкодження, яке утворилося від дії предмету, що володіє колюче-ріжучими властивостями та має не гостру різальну кромку лезо та прямокутне поперечне січення, з невиразними (заокругленими) ребрами, що відобразилося в краях та кінцях пошкодження. Пошкодження могло бути спричинене браншами ножиць, вилучених 16.07.2017 під час огляду місця події, чи іншим предметом, що володіє колюче-ріжучими властивостями та має аналогічні конструктивні особливості;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.08.2017 за участю потерпілого ОСОБА_13 , в ході якого він на місцевості детально вказав у якому місці, за яких обставин та яким чином ОСОБА_9 15.07.2017 заподів йому тілесні ушкодження. Зокрема, коли він стояв ліворуч від входу до магазину, до нього підійшов ОСОБА_9 та, стоячи обличчям до нього, тримаючи в руці металевий предмет, наніс ним один удар у ділянку живота;

- згідно висновку експерта № 348 від 05.09.2017 не виключно утворення тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_13 на час судово-медичного обстеження та лікування, за обставин, показаних ним під час слідчого експерименту;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2017 за участю підозрюваного ОСОБА_9 і відеозаписом до нього, згідно якого він у присутності свого захисника показав, за яких обставин та в якому місці наніс удар ножицями у ділянку живота ОСОБА_13 , а саме, коли потерпілий стояв напроти нього, він наніс один удар ножицями, які витягнув з правої кишені штанів, у ділянку живота ОСОБА_13 . Після нанесення удару поклав ножиці до кишені своїх штанів і на другий день відніс додому до ОСОБА_14 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 349 від 05.09.2017 згідно якої не виключено утворення тілесних ушкоджень, які виявлені у ОСОБА_13 за обставин вказаних ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту;

- висновком судово-медичної експертизи № 273 від 04.09.2017, згідної якої на час госпіталізації у відділення лікарні у ОСОБА_13 на передній брюшній стінці в околопупковій ділянці виявлені 2 рани, діагноз: проникаюче поранення черевної порожнини, парааортальна гематома черевної порожнини. Ці ушкодження виникли від дії предметів з колючо-ріжучими властивостями. По часу спричинення тілесні ушкодження могли утворитися в час, вказаний потерпілим. По ступеню важкості отримані тілесні ушкодження в комплексі по небезпечності для життя в момент їх спричинення, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Потерпілому спричинено не менше однократної дії травмуючого предмета, глибина занурення якого в момент заподіяння могла становити не менше 1 см;

- аналогічними показаннями експерта ОСОБА_16 , допитаного судом першої інстанції в якості свідка, який підтвердив свій висновок, згідно яких у ОСОБА_12 проникаюче поранення черевної порожнини, а також парааортальна гематома черевної порожнини, що вказує на те, що колючо-ріжучий предмет пройшов біля аорти, яка розташована у черевній порожнині, що також було небезпечним для життя в момент заподіяння. Вказані ушкодження в комплексі по небезпечності для життя в момент їх спричинення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Для визначення тяжкості тілесних ушкоджень не мала значення поведінка потерпілого після отримання тілесних ушкоджень, що він міг пересуватися самостійно та не потребував тривалого лікування, оскільки отримані тілесні ушкодження вже були небезпечними для життя у момент заподіяння через те, що могли спричинити загрозливі для життя ОСОБА_13 наслідки.

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_9 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці всіх доводів апеляційної скарги та обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.

Належним чином перевіривши заперечення ОСОБА_9 про відсутність у нього умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності та матеріалам кримінального провадження, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину та наявності відповідних доказів.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сукупністю всіх обставин вчиненого діяння доведені зміст і спрямованість умислу обвинуваченого саме на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, зокрема те, що своїми активними діями ОСОБА_9 цілеспрямовано наніс потерпілому удар в місце розташування життєво важливих органів предметом, який має колючо-ріжучі властивості, та не намагався надати жодної допомоги постраждалому, або ж викликати на місце події швидку медичну допомогу.

Таким чином, характер, спрямованість, локалізація, знаряддя удару, а також поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, об`єктивно вказують на наявність суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого відносно того, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковані його дії у зв`язку з тим, що потерпілому не завдані тяжкі тілесні ушкодження, є необгрунтованими, так як згідно зазначеного вище висновку судово-медичної експертизи № 273 від 04.09.2017 у ОСОБА_13 виявлено 2 рани. При цьому глибина занурення травмуючого предмета в момент заподіяння могла становити не менше 1 см. По ступеню важкості тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення черевної порожнини та парааортальної гематоми черевної порожнини, в комплексі по небезпечності для життя в момент їх спричинення, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що підтвердив експерт ОСОБА_16 , пояснивши крім іншого, що колючо-ріжучий предмет пройшов біля аорти, що розташована у черевній порожнині, що також є небезпечним для життя в момент заподіяння. Для визначення тяжкості тілесних ушкоджень не мала значення поведінка потерпілого після отримання тілесних ушкоджень, що він міг пересуватися самостійно та не потребував тривалого лікування, оскільки тілесні ушкодження вже були небезпечними для життя у момент заподіяння через те, що могли спричинити загрозливі для життя ОСОБА_13 наслідки. При цьому, суд першої інстанції вірно послався на Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6), згідно яких ознаками тяжкого тілесного ушкодження, крім іншого, є небезпека для життя. До ушкоджень, небезпечних для життя, належать зокрема ушкодження живота, які проникли в черевну порожнину, у тому числі і без ушкодження внутрішніх органів.

Досліджені в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та викладені вище докази повністю спростовують позицію захисту щодо знаходження ОСОБА_9 під час нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень в стані сильного душевного хвилювання, що було б викликане неправомірними або аморальними діями потерпілого, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є необгрунтованими і відповідно задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги твердження обвинуваченого, що причиною заподіяння тілесних ушкоджень стала та обставина, що йому здалося, що потерпілий мав намір штовхнути на нього велосипед, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження наявності фактів протиправних посягань зі сторони ОСОБА_13 у відношенні обвинуваченого в момент завдання йому удару, які б становили реальну у часі загрозу для життя чи здоров`я ОСОБА_9 та об`єктивно зумовлювали необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння потерпілому фізичної шкоди у виді цілеспрямованого удару ножицями в місце розташування життєво важливих органів, і відповідно могли б викликати у обвинуваченого стан необхідної оборони відповідно до критеріїв, визначених ст. 36 КК.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 603 від 31.07.2017 ОСОБА_9 на час вчинення інкримінованого йому злочину будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявив ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не є душевнохворим та не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертизи № 250 від 28.08.2017 не вказує однозначно на те, що поранення завдано ножем, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки цей висновок не є єдиним або ж вирішальним доказом вини ОСОБА_9 , не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання його винуватим, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

З аналогічних підстав не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність свідків, які б бачили безпосередньо момент вчинення злочину, а також щодо відсутності на знарядді вчинення злочину слідів крові, беручи до уваги те, що ножиці виявлені лише наступного дня після вчинення злочину.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого, обставини та факти, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення відносно доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що також не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно ст. 50 і 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у правовій позиції в постанові ВСУ від 04.04.2011 у справі № 5-1кс11, норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч. 1 ст. 69 КК, згідно яких, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, остаточне рішення від 12.01.2012 у справі «Довженко проти України» (Dovzhenko v. Ukraine), заява № 36650/03), який зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З кримінального провадження вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного, а також обставини, які пом`якшують покарання позитивна характеристика, відшкодування завданої шкоди та витрат на стаціонарне лікування потерпілого, наявність хронічних захворювань, і які його обтяжують рецидив злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні виду і розміру покарання суд першої інстанції дотримався також і європейських стандартів кримінального судочинства, а саме принципу «пропорційності», коли призначене особі покарання не повинно бути непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у повній мірі врахував положення ст. 65, 66, 67 і 69 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром (призначене у мінімальному розмірі), а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, оскільки все ж таки ці обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Враховуючи викладене, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.04.2019 відносно ОСОБА_17 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4