ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11сс/819/473/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: продовження строку запобіжного
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2019 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого: ОСОБА_2 ,
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000143 за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2019 року щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця м.Севастополь Автономної Республіки Крим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.260 КК України, -

встановила:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 та продовжено строк тримання його під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 20.08.2019 року включно. Відмовлено в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000143 ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 27.02.2014, ОСОБА_9 , будучи «бійцем т.зв. Самооборони Криму», разом із іншими невстановленими особами вказаного збройного формування, які незаконно мали на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, відповідно до розподіленої йому ролі, проходив службу на блокпосту, розташованому при в`їзді до м. Севастополь Автономної Республіки Крим, на автодорозі сполученням Сімферополь Севастополь.

Того ж дня, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , разом із іншими особами зі складу «Самооборони Криму», виконуючи протиправні накази «ватажків» зазначеного формування відповідно до розподіленої йому ролі, перебуваючи на блокпосту, шляхом погроз застосування фізичної сили та вогнепальної зброї, здійснював контрольно-пропускний режим, перевіряв документи у громадян, обшукував транспортні засоби, які рухались у напрямку м. Севастополь, з метою виконання завдань незаконного створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів влади громадсько політичного характеру методами військових операцій.

У подальшому, після окупації території Автономної Республіки Крим ОСОБА_9 представниками окупаційної влади нагороджений грамотою «За активное участие в выполнении боевых задач по защите города Севастополя в составе сил народной обороны».

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважають ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Вказують, що в порушення вимог ст.334 КПК України слідчим суддею було об`єднано в одне провадження клопотання як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо зміни запобіжного заходу підозрюваному та продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є недопустимим. Крім того апелянти вказують про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, в обґрунтування доводів посилаються на протоколи допитів свідків ОСОБА_11 . ОСОБА_12 , з пояснень яких не встановлено причетність підозрюваного до участі в підрозділах самооборони Криму, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не містять необхідних відомостей щодо ознак осіб, фотокартки із зображеннями яких надані для впізнання. Не доведено наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України. Апелянти зауважують, що слідчим суддею допущено також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки у судовому засіданні не допитано свідків, стороною обвинувачення не було надано доказів щодо наявності технічних перешкод для організації допиту свідків у даному кримінальному провадженні. Апелянти вважають, що під час розгляду клопотань сторони обвинувачення та захисту допущено порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_9 та не долучено до матеріалів провадження заперечення сторони захисту на клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного. Крім того, стороною захисту вказано про відсутність підстав, заявлених у клопотанні сторони обвинувачення, про наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування як таких, що виправдовують продовження терміну дії запобіжного заходу. Наголошують, що в порушення вимог ст.294 КПК України постанова про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000143 є незаконною та винесена неуповноваженою особою.

Під час вирішення питання про продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу слідчим суддею безпідставно вказано про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, таке рішення суперечить положення ЄСПЛ та стороною обвинувачення не доведено наявність заявлених у клопотання ризиків, не вмотивовано підстави застосування найсуворішого запобіжного заходу. В апеляційній скарзі апелянти посилаються на рішення Конституційного Суду України №7-р/2019 від 25.06.2019 року, яким визнано неконституційними положення ч.5 ст.176 КПК України, згідно якої більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не можуть застосовуватись до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України та вказують, що у слідчого судді були підстави для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу. Сторона захисту зазначає, що всупереч вимогам ст.178 КПК України слідчим суддею не враховано особу підозрюваного та міцність його соціальних зв`язків, зокрема забезпечення підозрюваного житлом, що підтверджено відповідним договором оренди, наявність родини, утриманців, не враховано стан здоров`я ОСОБА_9 , який проходить курс лікування і йому необхідна госпіталізація, що підтверджено копіями медичних документів.

Просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 та обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисників та підозрюваного ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з обґрунтованості пред`явленої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 України, і встановлених у справі ризиків того, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, перебуваючи на свободі буде мати можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду та уникнення від кримінальної відповідальності, перетнути державний кордон України, що свідчить про наявність реального ризику його втечі.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає наявні у справі матеріали достатніми для доведення існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків.
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою та підставою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

03.08.2018 складено повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України. У зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_9 було невідомо, 22.08.2018 кримінальне провадження було зупинено та оголошено розшук підозрюваного.

11.06.2019 при перетині адміністративного кордону з тимчасово окупованою територією АР Крим встановлено підозрюваного ОСОБА_9 та вручено останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

11.06.2019 слідчим суддею Херсонського міського суду Херсонської області підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.07.2019 включно.

15.07.2019 року слідчим подано клопотання про продовження строку застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до трьох місяців в межах строку досудового розслідування.
12.07.2019 року стороною захисту подано клопотання про зміну запобіжного заходу, який обрано відносно ОСОБА_9
18.07.2019 року ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області вказані клопотання об`єднано в одне провадження.
Слідчим суддею обґрунтовано висновок про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки підозра ОСОБА_9 є обґрунтованою та підтверджується наступними зібраними в ході досудового розслідування доказами: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , яка повідомила обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_11 осіб для впізнання за фотознімками; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який повідомив обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_12 осіб для впізнання за фотознімками; протоколами огляду відомостей загальнодоступної мережі «Інтернет», в ході яких зафіксовано відомості, які свідчать про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення; іншими доказами та матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Крім того, на теперішній час у ході досудового розслідування необхідно забезпечити явку та допитати свідка, який проживає на тимчасово окупованій території АР Крим, показання якого мають істотне значення для кримінального провадження; пред`явити свідку осіб для впізнання за фотознімками; провести судову портретну експертизу за експертною спеціальністю 6.2 (ідентифікація особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями) з урахуванням отриманих доказів визначити кінцеву правову кваліфікацію та прийняти рішення відповідно до вимог ст.ст. 278, 279 КПК України; витребувати відповіді на запити, надані Службі Безпеки України, ГУ СБУ в АР Крим (з дислокацією в м. Херсон), Головному управлінню розвідки Міністерства оборони України та Азово-Чорноморському регіональному управлінні ДПС України; повідомити сторін кримінального провадження про його завершення; повідомити сторонам кримінального провадження про відкриття матеріалів досудового розслідування; виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування.

Постановою заступника Генерального прокурора України строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 20.08.2019 року.

Врахувавши доведеність існування обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, раніше не судимий, має двох дітей, має вагітну дружину, працює, сім`я підозрюваного проживає на тимчасово окупованій території, підозру обґрунтовано вагомими доказами, що дає достатні підстави вважати високий ризик втечі пов`язаних з місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною та про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також враховуючи те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою не зменшилися, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не має.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки надані стороною обвинувачення факти та обставини в повному обсязі вказують про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наявність яких є підставою для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявність підстав, що є назаваді завершення досудового розслідування.
Вказане узгоджується з положеннями ЄСПЛ, відповідно до яких повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення "Ільгар Маммадов проти Азербайджану" і рішення "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства"), що має місце в даному випадку.
Більш того, у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду.
Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінального провадження, під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням.
Твердження апелянтів про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного, є безпідставними.
Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Підстави для скасування чи зміни застосованого підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який відсутні, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, заявлені під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 ризики не зменшилися і дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Доказом зазначеного ризику є те, що санкція ч. 2 ст. 260 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а також те, що з серпня 2018 року до 11.06.2019 ОСОБА_9 перебував у розшуку достовірно розуміючи, що згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 та роз`яснювального листа Генеральної прокуратури України № 14/2/2-67-14741 від 02.10.2014 на тимчасово окупованій території неможливо проводити слідчі дії та оперативно-розшукові заходи. Крім того, на даний час досудовим розслідування установлено, що одразу після фактичної окупації території АР Крим, 08.04.2014, підозрюваний ОСОБА_9 , отримав від незаконно створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів влади паспорт громадянина Російської Федерації та в будь-яку мить, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може вжити всіх заходів до переховування від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Доказом зазначеного ризику є той факт, що на сьогоднішній день не встановлено місцезнаходження нагород, які були вручені підозрюваному ОСОБА_9 незаконно створеними органами влади на тимчасово окупованій території АР Крим та органами влади країни-агресора; незаконно впливати на допитаних в рамках кримінального провадження свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , показання яких на даний час відомі та вручались підозрюваному ОСОБА_9 . Незаконно впливати на інших свідків та осіб, причетних до діяльності не передбаченого Конституцією та законами України збройного формування під назвою «самооборона Крим», оскільки на даний час органом досудового розслідування встановлено понад 1 400 осіб, які входили до його складу, відносно яких вживаються всі можливі заходи для встановлення їх місцезнаходження, в тому числі дружина підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_13 ; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.
За наявності ризиків, які на даний час не зменшились, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть достатніми заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_9 на свободу.
Не підлягають задоволенню доводи апелянтів про наявінсть істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотань сторони обвинувачення та захисту щодо зміни та продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , оскільки чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено жодних заборон щодо об`єднання матеріалів кримінального провадження, клопотань в одне, які подано різними учасниками кримінального провадження та в яких йдеться про різні правові наслідки. Захисниками в апеляційній скарзі лише виражено незгоду із прийнятим слідчим суддею рішенням.
Вказівки про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України спростовані дослідженими слідчим суддею відомостями та перевіреними колегією суддів матеріалами кримінального провадження. Позиція сторони захисту про недоведеність наявності конкретних доказів вчинення ОСОБА_9 злочину, недоведеність його злочинних дій відомостями, які відображено в протоколах допитів свідків та пред`явлення особи до впізнання, протоколі огляду відомостей інтернет-сайтів у загальнодоступній мережі інтернет, суперечить практиці ЄСПЛ, відповідно до якої на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, де перевіряється достатність доказів, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо неї обмежувального заходу.

Не погоджується колегія суддів з доводами апелянтів щодо неповноти судового розгляду, зокрема того, що не були допитані свідки, пояснення яких мають значення для встановлення фактичних обставин справи, оскільки, як вказано вище, допит свідків не було проведено за об`єктивних підстав, пояснення відносно чого наявні в матеріалах кримінального провадження. Безпосереднє дослідження пояснень свідків є обов`язковим на стадії судового розгляду, а тому захисники безпідставно вказують про наявність таких порушень на даній стадії.
Не приймаються до уваги вказівки захисників про порушення вимог закону під час продовження строку досудового розслідування та винесення постанови про продовження строків досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні неуповноваженою особою, рішення якої оформлено процесуально неналежним документом, оскільки такі вказівки суперечать вимогам ст.ст.110, 219, 294 та 295 КПК України, відповідно до вимог ст.ст. 314-316 КПК України мають бути предметом розгляду під час підготовчого судового засідання.
Що ж до вказівок апелянтів про наявність обставин, які виправдовують застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, то вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та не зменшують ступінь вказаних вище ризиків. Так, вказівки про те, що ОСОБА_9 уклав договір про оренду житла, має міцні соціальні зв`язки, йому необхідний курс лікування від хвороби порушення функцій опорно-рухового апарату, які на думку апелянтів не були враховані, то такі судження не виправдовують висновки слідчого судді, відповідно до яких продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 є необхідним заходом, оскільки не встановлено місцезнаходження дружини підозрюваного, договір оренди квартири №00-07/10/2019, укладений 10.07.2019 року між ОСОБА_14 та підозрюваним ОСОБА_9 не є доказом забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, який з 11.06.2019 року утримується під вартою і не надані докази того, що він мав можливість 10.07.2019 року укласти такий договір, Відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження копії трудової книжки ОСОБА_9 , він звільнений 31.05.2018 року і докази працевлаштування останнього після вказаної дати відсутні.
Викладене жодним чином не підтверджує наявність достатніх правових підстав для застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, а в апеляційній скарзі не доведено наявність вагомих характеризуючих особу підозрюваного доказів, які дають підстави вважати про виконання ним обов`язків в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Що ж до стану здоров`я підозрюваного, то в матеріалах провадження відсутні докази щодо заборони утримання особи за станом здоров`я в умовах ізоляції від суспільства.
Крім того, слідчий суддя дотримався і вимог ст.5 Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку колегія суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисників щодо відсутності підстав для продовження запобіжного заходу, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, а зазначені в апеляційній скарзі підстави, в яких захисники просять скасувати ухвалу слідчого судді не є визначеними законом підставами для скасування судового рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисників про відмову в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2019 року щодо підозрюваного ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою - без змін.
Ухвала набуває законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2