Справа №583/1335/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/672/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 14 травня 2019 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Охтирка, Сумської обл., мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним за ст. 286 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Застосовано відносно ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено рахувати строк відбуття покарання з часу затримання.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати в сумі 35039,23 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, ОСОБА_10 8 жовтня 2014 року, близько 20 години 40 хвилин, на автодорозі напрямком «Суми Полтава 82 км + 600 м» неподалік від початку населеного пункту м. Охтирка Сумської області, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 , на передньому сидінні перевозив пасажира ОСОБА_12 та рухався із с. Чернеччина до м. Охтирка Сумської області.

У порушення вимог пунктів 2.3.б, 2.9.а, 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи неуважним та не слідкуючи за зміною дорожньої обстановки, у темну пору доби, не вибрав безпечну швидкість руху із врахуванням дорожньої обстановки, в результаті чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом, здійснив виїзд за межі проїзної частини праворуч та допустив перекидання транспортного засобу, внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна чола справа, синця верхньої третини правого плеча по зовнішній поверхні, забійної рани тім`яно скроневої ділянки, садна лівої сідничної ділянки, садна грудної клітини справа, задньої поверхні шиї справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а пасажиру ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді ссадна підборіддя зліва, грудної клітки, правої гомілки, поперекової області, синців правого плеча, правого кульшового суглобу, крововиливів у підшкірно жирову клітковину в поперековій області справа, розриву верхньої долі правої легені, розриву нижньої долі лівої легені, розриву печінки, закритих переломів ребер ліворуч 2 о по середньо ключичній лінії (прямий), і з 4 о по 11 е по середній підпахвенній лінії (непрямі), крововиливу в ліву плевральну порожнину близько 700 мл., в праву близько 1000 мл., в черевну порожнину близько 300 мл.

Ушкодження легенів, печінки та переломів ребер мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, інші ушкодження ознаки легких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_12 стала механічна асфіксія внаслідок стиснення грудної клітини та живота, що підтверджуються наявністю цяткових крововиливів під ендокард в плевру легень, в сполучнотканинні оболонки очей, рідким станом крові, переломами ребер, ушкодженням легенів та печінки.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 ставлять питання про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суд першої інстанції.

Свої апеляційні вимоги сторона захисту обґрунтовує тим, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_10 , не дав належної оцінки наявним в матеріалах провадження доказам та безпідставно прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_10 за ст. 286 ч. 2 КК України, оскільки під час дорожньо транспортної пригоди автомобілем керував не ОСОБА_10 , а потерпілий ОСОБА_12 .

На думку сторони захисту, покази свідків та потерпілих не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки ніхто із них не був очевидцем дорожньо транспортної пригоди і з цих показів не можливо встановити обставини дорожньо транспортної пригоди та хто саме керував автомобілем під час її настання.

Захисник і обвинувачений зазначають й про те, що наявні в матеріалах справи письмові докази також не доводять вину ОСОБА_10 , оскільки з них, зокрема й проведених у справі судово медичних експертиз, не можливо категорично встановити хто саме перебував за кермом під час дорожньо транспортної пригоди.

На думку захисту, висновки проведених судово медичних експертиз допускають лише ймовірність перебування ОСОБА_10 за кермом автомобіля, а тому, всі неточності і припущення мають трактуватися на користь обвинуваченого.

Крім того, в апеляційній скарзі йдеться й про те, що суд у мотивувальній частині вироку надав лише поверхневу констатацію доказів, не розкривши повного їх змісту та не надавши належного їм аналізу, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що також є підставою для скасування вироку.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про заперечення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та думку захисника ОСОБА_11 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу мотиви апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд, піддавши аналізу досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 та необхідності кваліфікацій дій ОСОБА_10 за ст. 286 ч. 2 КК України.

При цьому, колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, не вбачає підстав для перевірки висновків суду в частині визнання недопустимими доказів, а саме протоколу огляду і перевірки технічного стану транспортного засобу, від 9 жовтня 2014 року (том 1 а. с. 225), протоколу тимчасового доступу до речей і документів, від 3 грудня 2014 року, та протоколів огляду предметів, від 16 грудня 2014 року та, від 17 грудня 2014 року (том 2 а. с. 44 78), висновку судової експертизи з дослідження волокнистих матеріалів і виробів з них № 1289, від 20 листопада 2014 року (том 3 а. с. 205 207), оскільки висновки суду в цій частині не оскаржуються учасниками кримінального провадження, зокрема й стороною захисту в їх апеляційній скарзі.

З цих же мотивів, враховуючи принцип не погіршення становища особи, колегія суддів вважає законними та не вбачає підстав й для перевірки висновки суду в частині спростування судом позиції захисту щодо допустимості доказів, відсутності порушень під час слідчих дій, порядку повідомлення про підозру та порядку відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині доведеності вини ОСОБА_10 та встановлення факту керування автомобілем під час дорожньо транспортної пригоди обвинуваченим ОСОБА_10 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 8 жовтня 2014 року обвинувачений ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_12 разом відпочивали у кафе «Фламінго» у с. Чернеччина, Охтирського р ну, Сумської області, де вживали спиртні напої, а у подальшому обвинувачений ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_12 попрямували до м. Охтирка Сумської області на автомобілі ОСОБА_10 «ВАЗ-21154», реєстраційний № НОМЕР_1 .

Вказані обставини судом були встановлені на підставі показів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 при цьому, вказані обставини не заперечував й сам обвинувачений ОСОБА_10 .

Факти перебування обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння судом були встановлені з висновку судово медичної експертизи № 142, від 4 листопада 2014 року, висновку КЗ «Охтирська ЦРЛ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 9 жовтня 2014 року № 253 (том 1 а. с. 239) та довідки КЗ «Охтирська ЦРЛ», від 3 листопада 2014 року (том 2 а. с. 10).

У подальшому, як встановив суд, 8 жовтня 2014 року, близько 20 год. 40 хв., на автодорозі напрямком «Суми Полтава 82 км + 600 м» неподалік від початку населеного пункту м. Охтирка Сумської області з участю автомобіля марки «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 , відбулася дорожньо транспортна пригода, у ході якої вказаний автомобіль виїхав за межі проїзної частини праворуч та перекинувся, внаслідок чого ОСОБА_12 випав з автомобіля і був придавлений автомобілем, що призвело до його смерті, а ОСОБА_10 , отримавши тілесні ушкодження перебував у автомобілі.

При цьому, судом було встановлено, що причиною дорожньо транспортної пригоди було порушення водієм вимог п. 2.3 «б», 12.2, 12.1 Правил дорожнього руху України, зокрема невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 , вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди та наслідками які настали.

Дані обставини судом були встановлені на підставі показів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_20 , який першим прибув до місця пригоди, свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які є працівниками швидкої допомоги та приїздили на місце дорожньо транспортної пригоди, а також показів свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які залучалися в якості понятих при оформленні дорожньо транспортної пригоди та поясненням допитаних у справі судових експертів ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 .

Також, вищевказані обставини щодо дорожньо транспортної пригоди судом були встановлені на підставі наступних письмових доказів, а саме протоколу огляду місця події, від 8 жовтня 2014 року 9 жовтня 2014 року з фототаблицями та схемою до нього (том 1 а. с. 178 199); протоколу огляду трупа, від 9 жовтня 2014 року, з фототаблицями (том 1 а. с. 217 224); протоколу огляду місця події, від 9 жовтня 2014 року, (том 1 а. с. 233 238); висновку судово медичної експертизи № 300, від 9 жовтня 2014 року, щодо встановлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 (том 1 а. с. 241); висновку судово медичної експертизи № 142, від 4 листопада 2014 року, щодо причин смерті ОСОБА_12 ; протоколу проведення слідчого експерименту, від 16 жовтня 2014 року з фототаблицями до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_35 (том 2 а. с. 3 9); висновку судової інженерно транспортної експертизи № 120, від 31 жовтня 2014 року, щодо проведення експертного огляду автомобіля марки «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 (том 2 а. с. 79 92); висновку судової інженерно транспортної експертизи № 209, від 4 грудня 2014 року (том 2 а. с. 93 96); висновку судової автотехнічної експертизи № 19/119/9 1/101е, від 23 травня 2017 року (том 2 а. с. 97 101).

Факт того, що під час дорожньо транспортної пригоди автомобілем «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 керував саме ОСОБА_10 судом було встановлено із наступного.

Так, з протоколу огляду місця події, від 10 жовтня 2014 року, судом було встановлено, що в період часу з 14 год. 50 хв. до 15 год. 30 хв. в гаражному відділенні Охтирського відділу поліції оглянуто автомобіль марки «ВАЗ 21154», в ході якого з салону вказаного автомобіля вилучено водійське кермо чорного кольору та водійський підголівник сидіння водія, на якому виявлено дві плями з речовиною бурого кольору (том 1 а. с. 226 231).

З протоколу отримання зразків для експертизи, від 16 жовтня 2014 року, судом було встановлено, що в приймальному відділенні Охтирської ЦРЛ за участю спеціаліста медичної сестри Охтирської ЦРЛ у ОСОБА_10 були відібрані зразки крові та слини в двох екземплярах (том 1 а. с. 249, 251).

З висновку судової імунологічної експертизи № 1284, від 21 листопада 2014 року, судом встановлено, що в об`єкті № 1 на відрізку тканини, вилученому під час огляду місця події 8 жовтня 2014 року, знайдено кров походження якої можливе від ОСОБА_10 . Даних про можливе походження цих слідів крові від потерпілого ОСОБА_12 не отримано (том 2 а. с. 117 119).

З висновку судово імунологічної експертизи № 1282, від 21 листопада 2014 року, судом було встановлено, що на підголівнику з сидіння автомобіля, вилученому під час огляду місця події 10 жовтня 2014 року в Охтирському відділі поліції, знайдено кров походження якої можливе і від ОСОБА_10 . Даних про можливе походження цих слідів крові від потерпілого ОСОБА_12 не отримано (том 2 а. с. 125 127).

З висновку молекулярно генетичної експертизи № 20 1254, від 15 грудня 2014 року, на поверхні чохла з підголівника сидіння водія автомобіля, наданого на дослідження в об`єктах №1, 2 виявлено кров яка збігається з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_10 і не збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (том 2 а. с. 128 135).

З висновку медико криміналістичної експертизи № 336, від 10 листопада 2014 року, судом було встановлено, що на чохлі, вилученому з підголівника водійського сидіння в автомобілі марки «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 , виявлені накладення речовини червоно коричневого кольору в виді мазків і помарок. Дані накладення могли утворитися при ковзаючому доторканні предметів (один з яких чохол підголівника), між якими була деяка кількість крові. Також на чохлі підголівника виявлені накладення речовини червоно коричневого кольору в вигляді плями, яка могла утворитися при доторканні з кровоточивим об`єктом (том 2 а. с. 121 123).

З протоколу огляду місця події, від 9 жовтня 2014 року, судом було встанволено, що в період часу з 00 год. 45 хв. до 01 год. 15 хв. слідчим в присутності двох понятих в приміщенні санпропускника КЗ «Охтирська ЦРЛ» за участю лікаря ОСОБА_36 оглянуто ОСОБА_10 у якого виявлено тілесні ушкодження забійна рана правої тім`яної частини голови розміром 3см х 1см, два садна лоба розміром 1,8см х 2см та 2см х 0,5см, садна на зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині розміром 4см х 6см, садно грудної клітини на передній поверхні зліва по парастернальній лінії розміром 1см х 2см, садно на задній поверхні шиї справа розміром 3см х 5см, садна на лівій лопатці розміром 9,5см х 0,3см, садно в ділянці лівої сідниці розміром 4см х 0,5 см. (том 1 а. с. 233 238).

З висновку молекулярно генетичної експертизи № 20 1251, від 12 грудня 2014 року, судом було встановлено, що на поверхні керма автмобіля виявлено клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 (том 2 а. с. 136 142).

З висновку молекулярно генетичної експертизи № 20 1252, від 16 грудня 2014 року, судом було встановлено, що на руків`ї коробки перемикання передач автмобіля виявлено клітини з ядрами, які мають змішані генетичні ознаки більш ніж двох осіб серед яких містяться генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 та не містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_12 , походження даних слідів від ОСОБА_12 виключається (том 2 а. с. 143 150).

З висновку молекулярно генетичної експертизи № 20 1255, від 12 грудня 2014 року, судом було встановлено, що на поверхні тонованої плівки з скла автомобіля виявлено клітини з ядрами генетичні ознаки яких збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 . Походження даних слідів від ОСОБА_12 виключається (том 2 а. с. 151 159).

З висновку молекулярно генетичної експертизи № 20 1250, від 9 грудня 2014 року, судом було встановлено, що на поверхні уламків битого скла виявлена кров людини, генетичні ознаки слідів якої збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 . Походження даних слідів від ОСОБА_12 виключається (том 2 а. с. 160 170).

З висновку комплексної судово медичної та судово автотехнічної експертизи № 85/1/2014, від 17 лютого 2015 року, судом було встановлено, що ОСОБА_12 більш ймовірно, знаходився в якості пасажира автомобіля, що також підтверджується висновками молекулярно генетичних експертиз клітин з керма, руків`я коробки передач та клітин і крові з чохла підголівника водійського сидіння автомобіля «ВАЗ 21154». Найбільш ймовірно, що випадіння ОСОБА_12 з салону автомобіля могло відбутися через отвір переднього вітрового скла (том 2 а. с. 171 179).

З висновку комплексної судово медичної та судово автотехнічної експертизи № 86/1/2014, від 17 лютого 2015 року, судом було встановлено, що ОСОБА_10 більш ймовірно знаходився в якості водія автомобіля «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 , що також підтверджується висновками молекулярно генетичних експертиз клітин з керма, руків`я коробки передач та клітин і крові з чохла підголівника водійського сидіння даного транспортного засобу (том 2 а. с. 180 187).

З висновку комплексної судової медико автотехнічної експертизи № 322,323/15; 6128/16 52, від 24 березня 2017 року, судом було встановлено, що відомі обставини даної дорожньо транспортної пригоди та особливості розташування тіла ОСОБА_12 на місці події, свідчать про його випадіння з салону автомобіля разом з вітровим склом в ході перекидання автомобіля «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 . Таке випадіння цілком могло статись з місця пасажира переднього сидіння, у той час як тілесні ушкодження ОСОБА_10 та встановлені слідством особливості кінцевого положення ОСОБА_10 в салоні автомобіля марки «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 , після дорожньо транспортної пригоди дають підстави прийти до висновку про його знаходження на місці водія в ході даної дорожньо транспортної пригоди. На думку експертів, на початок дорожньо транспортної пригоди до перекидання автомобіля, на місці пасажира переднього сидіння знаходився ОСОБА_12 , а на місці водія ОСОБА_10 (том 2 а. с. 211 236).

З висновку комісійної судово медичної експертизи № 08 338, від 30 січня 2019 року, судом було встановлено, що на місці пасажира переднього сидіння автомобіля «ВАЗ 21154» в момент дорожньо транспортної пригоди знаходився ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 перебував на місці водія. Показання ОСОБА_10 відносно того, що автомобілем керував ОСОБА_12 , а відповідно і про механізм виникнення даної дорожньо транспортної пригоди є з технічної точки зору неспроможними. У даних конкретних дорожніх умовах, при яких водій автомобіля «ВАЗ 21154» ОСОБА_10 втратив контроль над керуванням вказаного транспортного засобу при відсутності небезпеки чи перешкод для його руху уникнення дорожньо - транспортної пригоди з боку водія автомобіля «ВАЗ 21154» ОСОБА_10 визначалося шляхом виконання ним вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру. Дії водія ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (том 4 а. с. 73 105).

За встановлених та досліджених судом доказів, колегія суддів знаходить законними висновки суду в частині того, що саме ОСОБА_10 керував автомобілем марки «ВАЗ 21154», реєстраційний № НОМЕР_1 , в момент дорожньо транспортної пригоди, а тому суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, обґрунтовано розцінив позицію захисту відносно того, що ОСОБА_10 не керував автомобілем під час дорожньо транспортної пригоди, як обраний спосіб захисту.

При цьому, колегія суддів враховує, що інші висновки судових експертиз, а саме висновок судової експертизи волокнистих матеріалів і виробів з них № 1290, від 21.11.2014 року (том 2 а. с. 102 106), висновок судової експертизи волокнистих матеріалів і виробів з них № 1495, від 14 січня 2015 року (том 2 а. с.107 115), висновок додаткової комплексної судово медичної та судово автотехнічної експертизи № 28/45/2015, від 24 липня 2015 року (том 2 а. с. 188 199), висновок додаткової комплексної судово медичної та судово автотехнічної експертизи № 29/122/2015, від 24.07.2015 року, (том 2 а. с. 200 210), висновок комісійної судово медичної експертизи № 08 337, від 30.01.2019 року, (том 4 а. с.48 71), хоч і не доводять того, що ОСОБА_10 керував автомобілем під час дорожньо транспортної пригоди, однак і не суперечать висновкам інших експертиз, якими підтверджується вина ОСОБА_10 .

Що стосується висновку судово медичної експертизи № 315, від 15 жовтня 2014 року, згідно якого експерт, виходячи з локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 на зовнішній поверхні плеча і голови праворуч по даним літератури дійшов до висновку, що ці ушкодження характерні для пасажира переднього сидіння автомобіля (том 1 а. с. 242 243) то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано розцінив його, як не повний, оскільки він не в повній мірі узгоджується з висновками інших судово медичних експертиз та комплексних судово автотехнічної та судово медичної експертизи, комплексної судово медичної, транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи, які викладені конкретно з урахуванням повних вихідних даних, проведених детальних досліджень, в тому числі з урахуванням висновків інших експертиз, зокрема, експертизи волокнистих матеріалів і виробів з них, судової імунологічної експертизи, молекулярно генетичної експертизи.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновком судово медичної експертизи № 315, від 15 жовтня 2014 року, було встановлено, що тілесне ушкодження у вигляді рани тім`яної ділянки голови могло супроводжуватися зовнішньою кровотечею (том 1 а. с. 242 243), що на думку колегії суддів, могло бути в взаємозв`язку з виявленням на підголівнику сидіння водія автомобіля, який був предметом молекулярно - генетичної експертизи № 20-1254 щодо слідів крові, які збігаються з слідами крові ОСОБА_10 .

З огляду на викладене колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги з приводу того, що під час дорожньо транспортної пригоди автомобілем керував не ОСОБА_10 , а потерпілий ОСОБА_12 .

При цьому, не можуть бути взяті до уваги й доводи апеляційної скарги з приводу того, що показання свідків та потерпілих не доводять вину ОСОБА_10 , оскільки ці покази у своєму взаємозв`язку з письмовими доказами та висновками проведених у справі експертиз доводять фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Що стосується мотивів апеляційної скарги захисника з приводу того, що висновки проведених судово медичних експертиз допускають лише ймовірність перебування ОСОБА_10 за кермом автомобіля, то колегія суддів виходить з того, що цими висновками встановлена ймовірність керування ОСОБА_10 у момент дорожньо транспортної пригоди, у той час, як згідно цих висновків слідів керування автомобілем ОСОБА_12 взагалі не встановлено.

Не вбачає колегія суддів й істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону щодо постановлення вироку, на якому наполягає захисник у своїй апеляційній скарзі, оскільки судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України і суд, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам навів мотиви з яких він виходить, прийняв законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

За наведених обставин, знаходячи ухвалений відносно ОСОБА_10 вирок законним, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, а відповідно, не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Крім того, у ході апеляційного розгляду захисником ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , яке обґрунтовано тим, що виходячи із даних, які характеризують особу ОСОБА_10 забезпечити його належну поведінку можливо й шляхом застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Вирішуючи заявлене клопотання колегією суддів було встановлено, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_10 запобіжний захід не обирався, однак суд, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_10 , відповідно до ст. ст. 368; 374 КПК України, застосував відносно ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою, виходячи з того, що судом визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі.

Вказане покарання колегія суддів знаходить таким, що відповідає вимогам ст. ст. 50; 65 КПК України, оскільки за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, його особі та обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання.

За таких обставин, виходячи з того, що колегія суддів не знайшла підстав для зміни чи скасування ухваленого відносно ОСОБА_10 вироку і цей вирок, відповідно до ст. 532 ч. 2 КПК України набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника, оскільки вироком суду ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі до відбуття реально, а тому є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_10 не перебуваючи під вартою до приведення вироку до виконання може вчинити дії направленні на ухилення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 14 травня 2019 року, відносно ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , без задоволення.

Захиснику ОСОБА_11 відмовити у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_10 з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4