Справа № 440/2156/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/641/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Буського районного суду Львівської області від 13.06.2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Тернопільської області, жителька АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_12

встановила:

цим вироком обвинувачену ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Термін відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту його фактичного виконання.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у тому, що 12 серпня 2018 року, приблизно о 19.00 год, керуючись справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN VENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у Львівській області по території Буського району, в районі 467км автодороги «Київ-Чоп», поблизу смт.Олесько, порушила вимоги Р.1 п.1.5; Р.2 п.2.3 б), д); Р.10 п.п.10.1; Р.16 п.11 Правил дорожнього руху України та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Додатку 33.2 «Знаки пріоритету», проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись по другорядній дорозі, під час виїзду на головну дорогу а/д «Київ-Чоп», на нерегульованому перехресті, не урахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перед початком руху прямо не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, виїжджаючи на головну дорогу із другорядної, де встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», не дала дорогу транспортному засобу мотоциклу «BMW S1000 RR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався по головній дорозі зліва на право по ходу руху транспорту до м.Львова і мав перевагу в русі, в результаті чого відбулося зіткнення вищевказаних транспортних засобів, внаслідок чого водій мотоциклу ОСОБА_13 , загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що висновок експерта №4713 від 28.09.2018 року містить суперечності, оскільки встановлює два варіанти розвитку подій в даній ДТП. Зазначає, що показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , дані ними у судовому засіданні, відрізняються від тих, які вони давали під час досудового розслідування. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення комплексної транспортно-трасологічної експертизи, з огляду на суперечність показань вказаних свідків. Вказує, що протоколи слідчих експериментів від 13.09.2018 року не можуть бути доказами у справі, оскільки вони не були досліджені судом під час судового розгляду. Покликається на те, що обвинуваченій призначена надто сувора міра покарання, з огляду на те, що вона щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, має малолітню доньку.

Потерпілі у своїй апеляційній скарзі просять вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченій призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В мотивах апеляційної скарги потерпілі зазначають, що злочин у якому обвинувачується ОСОБА_7 є тяжким, у її діях відсутня обставина, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, що підтверджується фактом подачі її захисником апеляційної скарги на вирок суду з підстав недоведеності її участі у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідача, доводи захисників та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги потерпілих, потерпілих та їхнього представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги захисника обвинуваченої, прокурора, який заперечив подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

Так, допитана в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 визнала свою вину у вчиненому та показала, що дійсно 12 серпня 2018 р., близько 19.00 год., керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN VENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі 467км автодороги «Київ-Чоп», поблизу смт.Олесько, Буського району Львівської області, проявила неуважність до дорожньої обстановки, а саме не виконала вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», рухаючись по другорядній дорозі, під час виїзду на головну сполученням «Київ-Чоп», не переконалась що це буде безпечним, не надала перевагу у русі мотоциклісту ОСОБА_13 , котрий рухався у напрямку м.Львова, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, що потягло за собою смерть останнього.
Потерпіла ОСОБА_16 , мати ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що 12 серпня 2018 р. її по телефону повідомили родичі та друзі сина, що останній загинув під час дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої була водій легкового автомобіля ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_8 , сестра загиблого ОСОБА_13 , дала аналогічні показання.
Свідок ОСОБА_17 дав показання про те, що 12 серпня 2018 р., близько 19.00 год., перебував у салоні автомобіля марки «VOLKSWAGEN VENTO», під керуванням його дружини ОСОБА_7 та прямували з смт.Олесько додому в с.Кути Буського району, Львівської області. Доїжджаючи з другорядної дороги до головної сполученням «Київ-Чоп», пригальмувавши і переконавшись у відсутності транспортних засобів на головній дорозі, продовжили рух і в цей момент відчули сильний удар у їхній автомобіль. Як з`ясувалось, ОСОБА_7 не надала перевагу мотоциклісту, який рухався по головній дорозі у напрямку м.Львова, внаслідок даної пригоди, останній загинув.
Свідок ОСОБА_18 , котра знаходилась у салоні автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , на задньому сидінні, дала аналогічні показання.
Свідок ОСОБА_14 під час допиту в суді першої інстанції ствердив про те, що 12 серпня 2018 р., близько 19.00 год., він з трьома друзями, в тому числі з ОСОБА_13 їхали в колоні мотоциклами по автодорозі сполученням «Київ-Чоп» у напрямку м.Львова. Проїжджаючи неподалік смт.Олесько, помітив, як з другорядної дороги, не надавши їм переваги у русі, виїхав легковий автомобіль. В цей момент, він встиг зреагувати, збільшивши швидкість, об`їхав даний автомобіль спереду, однак ОСОБА_13 котрий їхав позаду, не встиг цього зробити і зіткнувся з даним автомобілем. Вважає, що винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди є водій легкового автомобіля, котра не надала перевагу у їхньому русі, перетинаючи головну дорогу.
Свідок ОСОБА_15 , котрий рухався власним мотоциклом в колоні четвертим, дав аналогічні показання.
Крім того, судом першої інстанції досліджено висновок судово-автотехнічної експертизи №4713 від 28.09.2018 р. яким встановлено, що у даній ситуації водій автомобіля ОСОБА_7 повинна була керуватись вимогами дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та пункту 16.11 «Правил дорожнього руху України», які зобов`язують водія при виїзді з другорядної дороги на головну, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрещення проїзних частин на головній дорозі. З технічної точки зору, при виконанні вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п.16.1 «Правил дорожнього руху України», водій автомобіля мала б технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом, що рухався по головній дорозі.
Відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи №4460 від 25 вересня 2018 року та фототаблицями до нього, у даному випадку мало місце перехрестя зіткнення транспортних засобів, коли кут між повздовжніми осями транспортних засобів в момент первинного контактування, кут зіткнення а?, міг складати величину приблизно 90 градусів. В процесі зіткнення мотоцикл «BMW S1000 RR» закинуло на дах автомобіля, а автомобіль розвернуло проти годинникової стрілки і він змістився вперед по напрямку свого руху. Зіткнення мотоцикла «BMW S1000 RR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з автомобілем «VOLKSWAGEN VENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулося в районі лінії, що визначає правий край проїзної частини дороги Київ-Чоп, відносно напрямку до м.Львів і передує утворенню осипу уламків транспортних засобів. Встановити конкретне місце зіткнення та положення транспортних засобів відносно елементів дороги в момент первинного контактування не видається можливим.
Експерт ОСОБА_19 підтвердив свої висновки в судовому засіданні суду першої інстанції.
Даними протоколів слідчих експериментів від 13.09.2018 р. згідно яких, зі слів учасників дорожньо-транспортної події, зафіксовані швидкості транспортних засобів безпосередньо перед зіткненням.
Покликання захисника у апеляційній скарзі на те, що показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , дані ними у судовому засіданні, відрізняються від тих, які вони давали під час досудового розслідування, як на підставу для скасування вироку суду першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, відповідно до ст. 23 КПК України, безпосередньо здійснив допит вказаних свідків у судовому засідання та виклав їхні показання у вироку як доказ вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні, інкримінованого їй злочину.

Показання цих свідків цілком узгоджуються із висновком судово-автотехнічної експертизи №4713 від 28.09.2018 р., дослідженим судом першої інстанції та зазначеним у вироку, згідно з яким у даній ситуації, водій автомобіля ОСОБА_7 повинна була керуватись вимогами дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та пункту 16.11 «Правил дорожнього руху України», які зобов`язують водія при виїзді з другорядної дороги на головну, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрещення проїзних частин на головній дорозі. З технічної точки зору, при виконанні вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п.16.1 «Правил дорожнього руху України», водій автомобіля мала б технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом, що рухався по головній дорозі.

Доводи захисника у апеляційній скарзі на те, що у висновку експерта №4713 від 28.09.2018 р. містяться суперечності є необґрунтованими, оскільки зазначений висновок повністю узгоджується із показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Згідно зазначеного висновку експерта при розвитку двох варіантів подій у цій ДТП, встановлено порушення вимоги Р.1 п.1.5; Р.2 п.2.3 б), д); Р.10 п.п.10.1; Р.16 п.11 Правил дорожнього руху України та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Додатку 33.2 «Знаки пріоритету» лише водієм ОСОБА_7 .
Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, викладеному в ухвалі від 04.06.2019 р., про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про призначення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз, оскільки в ході досудового розслідування були проведені судово-автотехнічна, транспортно-трасологічна експертизи, котрі долучені до матеріалів справи, та ґрунтуються на показаннях очевидців злочину, в тому числі свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , а у клопотанні захисника порушені питання, які вже були предметом дослідження вказаних експертиз та не наведено переконливих доказів щодо наявності достатніх підстав вважати висновок експерта необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Як вбачається із зазначеної ухвали, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз, досліджував протоколи слідчих експериментів від 13.09.2019 р. в сукупності з показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та дав їм належну оцінку, а тому твердження захисника про те, що суд першої інстанції не досліджував зазначених протоколів, є безпідставними.

Відтак, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальної відповідальності, покликання захисника на те, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину не доведена, оскільки такі спростовуються зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Колегія суддів приходить до висновку, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими покликання захисника та потерпілих у апеляційній скарзі на те, що покарання, призначене обвинуваченій не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував позицію потерпілих, котрі вважають, що обвинувачена заслуговує на сувору міру покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем праці, раніше не судима, наявність малолітньої дитини, обставини справи, які пом`якшують покарання, щире каяття у вчиненому злочині, обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Покликання потерпілих на те, що у обвинуваченої відсутня обставина, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, з огляду на подачу її захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки остання визнала вину у вчиненому та щиро розкаялась як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції призначив обвинувачені й покарання на підставі ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, що є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на це, підстав для скасування вироку Буського районного суду Львівської області від 13.06.2019 року та призначення обвинуваченій більш суворого чи м`якого покарання, як зазначено у апеляційній скарзі потерпілих, немає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування чи зміни вироку Буського районного суду Львівської області від 13.06.2019 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Буського районного суду Львівської області від 13.06.2019 р. відносно ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4