УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2019 року

м. Київ
справа № 186/6/14-к
провадження № 51-1795ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року в межах кримінального провадження № 0000838 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Петропавлівка Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 13 березня 2019 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями засуджена ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просила скасувати вирок місцевого суду щодо неї.
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року касаційну скаргу засудженої було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженій було роз`яснено, що в разі, якщо вона не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду засуджена ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вирок місцевого суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 без руху, Верховний Суд в ухвалі від 15 квітня 2019 року встановив, що скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Засудженій було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Верховний Суд зауважив на тому, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу засудженої на тому, що доводи її касаційної скарги фактично зводились до посилань на неповноту судового розгляду, не погодження з наданою судами оцінкою доказам та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Перевіривши повторно подану засудженою ОСОБА_4 касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що засуджена вказані в ухвалі касаційного суду від 15 квітня 2019 року недоліки не усунула, вимог ст. 427 КПК знову не дотримався.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
Однак у повторно поданій касаційній скарзі засуджена, порушуючи питання про скасування вироку місцевого суду, знову наводить доводи, які зводяться до її посилань на неповноту судового розгляду, незгоду із наданою судом першої інстанції оцінкою доказам та заперечень правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що, як указував Верховний Суд, у силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому, ОСОБА_4 знову не зазначила, яких саме порушень допустився апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за її обвинуваченням в апеляційному порядку, і залишаючи вирок місцевого суду щодо неї без змін. Зокрема, засуджена так і не обґрунтувала, у чому саме полягали порушення допущені судом апеляційної інстанції, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Також, засуджена так і не навела жодних доводів на обґрунтування незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, однією з підстав залишення касаційної скарги ОСОБА_4 без руху, була невідповідність викладених у скарзі вимог до суду касаційної інстанції положенням ст. 436 КПК.
Стаття 436 КПК визначає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, не дивлячись на вказівки касаційного суду та чіткий зміст положень ст. 436 КПК, при повторному зверненні до Верховного Суду ОСОБА_4 знову виклала вимоги, які не узгоджуються з положеннями зазначеної норми процесуального закону.
Зокрема, засуджена, порушуючи питання про скасування вироку місцевого суду, не зазначає яке рішення повинен ухвалити суд касаційної інстанції щодо ухвали апеляційного суду, постановленої за результатом розгляду апеляційної скарги на вказаний вирок.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
З огляду на викладене, оскільки засуджена не усунула недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3