Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1444/18
ВИРОК
іменем України

16 жовтня 2019 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні взалі суду № 4 у місті Коростені Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438 від 17.03.2018 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростеня Житомирської області, українця, громадянина України, із професійною технічною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, не депутата, раніше судимого: 08.11.2018 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.190 ч.1, 190 ч.2 Кримінального кодексу України до 2 років обмеження волі з випробуванням іспитовим строком на 1 рік; 23.11.2018 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.190 ч.2 Кримінального кодексу України до 3 років обмеження волі з випробуванням іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, які відповідно до ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2019 року за правилами ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення покарання, призначеного вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.11.2018 року, покаранням, призначеним вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.11.2018 року, та визначене остаточне покарання у виді 3 років обмеження волі з випробуванням іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого за ст.190 ч.2 Кримінального кодексу України, суд, -

в с т а н о в и в :

Повторно, 21 лютого 2018 року близько 16.30 год, знаходячись біля вечірньої (змінної) школи І-ІІІ ступенів по вул. Чапаєва, 2 у м. Коростені Житомирської області, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 , з яким до цього моменту був наглядно знайомий, але будь-яких відносин не підтримував, з проханням надати йому на кілька хвилин свій мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка, на що ОСОБА_5 погодився та довірив ОСОБА_4 своє майно, а саме мобільний телефон марки "Lenovo А 1010 А20", після чого ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_5 заволодів його майном, тобто мобільним телефоном марки "Lenovo А 1010 А20", в якому знаходилась сім карта мобільного оператора "Київстар" та з викраденим з місця події зник, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 1825 грн та в подальшому розпорядився майном потерпілого на власний розсуд, а саме його збув невстановленій особі біля автостанції м. Коростеня Житомирської області.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений за ст.190 ч.2 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого йому обвинувачення ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю та показав суду, що дійсно так і було, як зазначено в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, обіцяє, що більше такого і подібного не повториться. Просив суд його суворо не карати. Погодився на спрощений порядок дослідження доказів по справі, оскільки не заперечує проти обставин справи.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, а саме - у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст.91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст.84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

При ухваленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року, "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом". Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно зі ст.50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає, як щире каяття, повне визнання своєї винуватості та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Як особа ОСОБА_4 характеризується посередньо, не одружений, офіційно не працює, не перебуває на обліку в лікаря - психіатра чи лікаря - нарколога, раніше судимий за злочини, вчинені до цього злочину та до постановлення вироку, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання ще можливе без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Судові витрати - відсутні.
Доля речових доказів судом вирішується відповідно до вимог ст.100 Кримінального процесуального кодексу України.
На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ст.190 ч.2 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст.70 ч.4 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, частково зарахувати відбуте покарання за вироками Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 8 листопада 2018 року та від 23 листопада 2018 року (з урахуванням ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 січня 2019 року), остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Речовий доказ: - сім карту мобільного оператора "Київстар" № НОМЕР_1 (що передано потерпілому ОСОБА_5 під зберігальну розписку) - залишити власнику.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 Кримінального процесуального кодексу України в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_1