У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000282 за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26.04.2019 року

Обвинувачена ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Комсомольське Жовтневого району Миколаївської області, українка, громадянка України, зареєстрована та постійно проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима

-обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ст.128 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
обвинувачена: ОСОБА_6

_____________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/562/19 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія ст.128 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначення покарання у виді обмеження волі з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_9 засудженою за ст. 128 КК України, змінивши їй покарання з обмеження волі строком на 1 рік на виправні роботи строком на 6 місяців з відрахуванням 10 % із суми заробітку в дохід держави.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_6 звільненою від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Визнано винною ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, і призначено їй покарання за його вчинення у виді обмеження волі строком на один рік.
Звільнено ОСОБА_6 відповідно до ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено їй іспитовий строк тривалістю в один рік з покладеням на неї у відповідності до
ст. 76 КК України обов`язків на період цього строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та стягнуто із ОСОБА_6 відшкодування морального збитку в сумі 1000 (одної тисячі) грн. 00 коп. та відшкодування матеріального збитку в сумі 426 (чотириста двадцять шість) грн. 34 коп.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченої, вважає, що вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, що не підлягає застосуванню.

Зазначає, що судом при призначенні покарання обвинуваченій не враховано, що ОСОБА_6 має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, троє з яких не досягли чотирнадцятилітнього віку і призначив, всупереч положенням ч.3 ст. 61КК України, покарання у виді обмеження волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

14 березня 2019 року, близько 18:00, ОСОБА_6 прийшла до продовольчого магазину, розташованого по АДРЕСА_1 , де вважала за необхідне з`ясувати відносини з громадянкою ОСОБА_10 щодо висловлень образ на адресу її дочки ОСОБА_11 .
Заставши ОСОБА_10 біля входу в магазин, вона вчинила з нею сварку, в ході якої, діючи за раптово виниклим умислом, на ґрунті особистих неприязних відносин, не маючи наміру на спричинення тілесних ушкоджень, хоча могла і повинна була їх передбачити, штовхнула обома руками ОСОБА_10 в плечі, в результаті чого остання впала назад на бетонну поверхню землі біля магазину і отримала тілесне ушкодження у виді перелому лівої променевої кістки (руки) в типовому місці, яке відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченої, яка погодилась з вимогами апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ст. 128 КК України судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів і апелянтом не оспорюються.

Враховуючи визначені ст. 404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції, вирок в цій частині не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що суд при ухваленні оскаржуваного вироку призначив ОСОБА_6 покарання за ст. 128 КК України, не дотримавшись при цьому вимог ч.3 ст. 61 КК України, то вони є слушними.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, судом враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, те, що злочин не навмисний та скоєно вперше, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, хактеризується позитивно, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання судом встановлено не було та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, з застосуванням положень ст.75,76 КК України.
Згідно положень ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засуджених до праці.

Але ч.3 ст. 61 КК України передбачено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцати років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Тобто, суд першої інстанції, без врахування даних, що обвинувачена ОСОБА_6 має чотирьох неповнолітніх дітей, троє з яких не досягли чотирнадцати років: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 призначив останній покарання у виді обмеження волі, всупереч положенням ч.3 ст.61 КК України, отже, суд першої інстанції, застосував закон, який не підлягав застосуванню.

За такого, твердження прокурора про неправильність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі є обгрунтованим.

Враховуючи вищезазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання, на підставі п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що поставлено питання в апеляційній скарзі прокурора.
Погоджується суд апеляційної інстанції і з вимогами прокурора щодо призначення ОСОБА_6 за ст. 128 КК України покарання у виді виправних робіт строком на 6 місяців з відрахуванням 10 % із суми заробітку в дохід держави, оскільки, санкцією ст. 128 КК України передбачено покарання також і у виді виправних робіт, а ОСОБА_6 на даний час працює вихователем Благодатненської філії Первомайської ЗОШ.

За таких обставин відсутні перешкоди застосування такого виду покарання як виправні роботи, передбачених ч.2 ст. 57 КК України. Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати положення ст.ст. 75,76 КК України.

На переконання суду такий вид покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376,404, 405, 407, 409, 420,421, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд апеляційної інстанції,
постановив:
Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 - задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26.04.2019 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженою за ст. 128 КК України, змінивши їй покарання з обмеження волі строком на 1 рік на виправні роботи строком на 6 місяців з відрахуванням 10 % із суми заробітку в дохід держави.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_6 звільненою від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: