Ухвала

Іменем України

10 жовтня 2019 р.

м. Київ
Справа № 670/770/18
Провадження № 51-5014 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2019 року та на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року щодо
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрашівка Віньковецького р-ну Хмельницької обл., зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, працює по найму, не одруженого, утриманців не має, раніше не судимого.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 342 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 345 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 5 місяців.
В силу ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді 1 (одного) року 5 ( п`яти) місяців обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту його реального відбування, зарахувавши у строк покарання період його затримання з 08 по 10 вересня 2018 року.
На підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України за статтею 296 ч.1 КК України ОСОБА_5 виправдано, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2019 року ОСОБА_5 вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання цим працівником службових обов`язків за наступних обставин.

8 вересня 2018 року о 00 год. 29 хв. з метою перешкоджання законній діяльності працівникам Віньковецького відділення поліції Ярмолинецького ВП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , пов`язаній із виконанням ними службових обов`язків. направлених на запобігання насильству в сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_2 і усвідомлюючи, що перед ним працівники поліції у форменому одязі, одного з яких він знав особисто, вчинив їм опір.

Намагаючись вигнати їх з приміщення, ОСОБА_5 взяв сокиру та в ході суперечки вимагав від поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинути будинок, при цьомузавдав один удар в ділянку обличчя та вкусив за руку ОСОБА_6 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Цим перешкодив начальнику СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 та інспектору СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_7 виконати покладені на них ст. 6 ч. 3 п. 2 та ст.10 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обов`язки, змусивши їх покинути територію вказаного домоволодіння. Своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 342 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.

8 вересня 2018 року о 00 год. 29 хв. працівники патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , реагуючи на заяву ОСОБА_9 про насильство в сім`ї ОСОБА_8 , зайшли в будинок АДРЕСА_2 .

Виконуючи обов`язок щодо захисту членів сім`ї ОСОБА_8 , вели розмову з ОСОБА_10 про притягнення до відповідальності її сина ОСОБА_5 . Той, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи що перед ним працівники поліції, які перебували у форменому одязі, і одного з яких він знав особисто, з метою спричинення тілесних ушкоджень, в ході суперечки умисно, кулаком правої руки завдав одного удару в ділянку обличчя ОСОБА_6 та вкусив останнього за передпліччя лівої руки. Своїми умисними активними цілеспрямованими діями ОСОБА_5 спричинив начальнику СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри лівої підочної ділянки обличчя, підшкірного крововиливу нижньої повіки лівого ока, укушеної рани та саден шкіри переднє-зовнішньої поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третини, які за своїм характером є легкими тілесними ушкодженнями, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 345 КК України.

Також ОСОБА_5 у вину ставилося вчинення хуліганства за ч. 1 ст. 296 КК України, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Зокрема те, що він 08.09.2018 року близько 00 год. 32 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , вчиняючи активний опір у житловому будинку працівникам поліції: начальнику СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 , службове посвідчення ХМП № 003815, спеціальний жетон № 0015486, та інспектору СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшого лейтенанту поліції ОСОБА_7 , службове посвідчення ХМП № 005140, спеціальний жетон № 00656949, вчиняючи активну фізичну протидію, вирвався від працівників поліції та, узявши в будинку у руки лопату, вийшов на подвір`я, де з хуліганських мотивів, усвідомлюючи, що за його поведінкою спостерігають сторонні особи, продовжив виражатися нецензурною лайкою та висловлювати погрози фізичною розправою в адресу працівників правоохоронних органів з метою явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи нормами громадської моралі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до службового автомобіля СРПП «ВАЗ 2110», д.н.з. НОМЕР_1 , та розпочав наносити по автомобілю удари лопатою, внаслідок чого здійснив його пошкодження у вигляді тріщини зовнішнього корпусу проблискового маячка та тріщини переднього вітрового скла.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_11 вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду змінити і призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Зокрема, вважає, що призначене засудженому покарання не відповідає принципу індивідуалізації покарання та положенням ст. 50, 65 КК України, не повною мірою враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не враховано обставини, що, на його думку, могли пом`якшити покарання, зокрема щире каяття й те, що засуджений раніше не судимий.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів захисника про недотримання судом вимог, що стосуються конкретної винної особи та пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями) та положень статей 50, 65 КК України, колегія суддів вбачає наступне.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Частиною 2 ст. 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання, а також можливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується на наведених вимогах закону.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суди належним чином врахували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, також те, що засуджений за місцем проживання характеризується негативно, як особа схильна до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, винним себе не визнавав, не каявся, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває; обставин, що пом`якшують покарання судом виявлено не було; обставиною, що обтяжує покарання, визначено вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
Виходячи з указаних обставин суд призначив ОСОБА_5 покарання, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому відповідного покарання.

Зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копії матеріалів вбачається, що захисник засудженого, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину через суворість, які за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним засудженим у касаційній скарзі.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 20 серпня 2019 року, враховуючи всі обставини справи, прийшов до висновку, що доводи захисника в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними, тому залишив рішення місцевого суду без змін.
Щодо застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, як про це просив захисник, Хмельницький апеляційний суд, перевіривши усі посилання й доводи, не знайшов для цього обґрунтованих підстав та прийшов до висновку про достатність та індивідуальну визначеність призначеного судом першої інстанції покарання. Таких підстав не вбачається й у змісті поданої касаційної скарги.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині визначення виду й розміру призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
Також на думку колегії суддів касаційного суду, апеляційний суд обґрунтовано визнав недоцільним застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, враховуючи вищевказані обставини, можливе лише за умови його ізоляції від суспільства.
Колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2019 року та на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3