Єдиний унікальний номер 725/2463/18
Номер провадження 1-кп/725/129/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження за №0000198 від 10 лютого 2018 року з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, раніше неодноразово судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.10.2013 р. за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.01.2019 року за ч.2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що 08.02.2018 р. приблизно о 19 год. 50 хв. перебуваючи в приміщенні магазину №256 «Watsons» ТРЦ «Депот», що за адресою: м. Чернівці, вул. Головна 265-А, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, скориставшись відсутністю поблизу продавця, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажу магазина упаковку з капсулами для прання «Duo capsule Expert» вартістю 228 гривень 63 копійки та електричний тример «Veet» вартістю 406 гривень 22 копійки, чим своїми умисними діями заподіяв ТОВ «ДЦ Україна», матеріальної шкоди у розмірі 634 гривні 85 копійок. Після чого ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними діями завдав ТОВ «ДЦ Україна» матеріальної шкоди на вище вказану суму.
Дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, тобто вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) за кваліфікуючою ознакою вчинена повторно.

Сторона обвинувачення свій висновок щодо винуватості ОСОБА_11 обґрунтувала сукупністю доказів, а саме, показами представника потерпілого, свідків та письмовими доказами, зокрема, протоколом прийняття заяви, актом інвентаризації, додатком до протоколу допиту представника потерпілої (DVD-диском), протоколом огляду відеозапису з представником потерпілого ОСОБА_12 , протоколами пред`явлення до впізнання за фотознімками, протоколом перегляду відеозапису з ОСОБА_13 , доказами, які характеризують особу ОСОБА_11 та висновком судово-психіатричної експертизи.

Але, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Таким чином, доводи сторони обвинувачення щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину суд вважає необґрунтованими, зважаючи на такі підстави.

Так обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України не визнав та пояснив, що до вчинення злочину він не причетний, оскільки на той час перебував на стаціонарному лікуванні у 4-му відділенні інтенсивного лікування в психіатричній лікарні, де лікувався від наркотичної залежності. Вхід та вихід з даного відділення відбувається тільки за дозволом лікаря тому з відділення він вийти не міг. Крім того, до даного медичного закладу він звернувся добровільно, оскільки перебував у важкому стані, і 6,7,8 лютого 2018 року були найважчими днями у його лікуванні. В ті дні йому під`єднували підключичний катетер. На відео з камери спостереження магазину зображений не він, оскільки фізично 08.02.2018 року не міг перебувати в приміщенні магазину за адресою м. Чернівці, вул. Головна 265-А.
Представник потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що раніше бачила обвинуваченого в магазині «Ватсонс», однак безпосереднім очевидцем вчинення злочину не була. Після крадіжки 08.02.2018 року яка сталася в магазині, за результатами проведеної інвентаризації встановлено нестачу. Скоєним злочином підприємству заподіяна шкода в розмірі приблизно 660 грн.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що 08.02.2018 року близько 20 год. 00 хв. сталася крадіжка в магазині №256 «Watsons» ТРЦ «Депот», що за адресою: м. Чернівці, вул. Головна 265-А, де вона працювала керуючою. Про крадіжку їй повідомила працівниця магазину ОСОБА_14 близько 21 год. 00 хв., і вже на наступний день вона переглянула відео з камер відео спостереження магазину і добровільно надала його працівникам поліції. Обвинуваченого ОСОБА_11 знає, як особу, яка у квітні 2017 році також здійснила крадіжку з їх магазину про що повідомила працівників поліції. На відео було видно, що особа викрадає товар, а саме: «Дуо» капсули були заховані під куртку, а від електричного тримера «Veet» в магазині залишилася лише коробка. Ревізія в магазині проводиться кожні 3 місяці, акт ревізії надавався слідчому. На досудовому розслідуванні приймала участь у слідчих діях: впізнавала обвинуваченого за фотознімками та на відеозаписі з камер спостереження, оскільки знала обвинуваченого раніше, як особу яка регулярно вчиняла крадіжки з їх магазину.
За таких обставин, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_12 як доказ доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, оскільки вона не була очевидцем вчинення цього злочину, більше того їй взагалі не відомі обставини даного злочину, а також причетності до вчинення даного злочину обвинуваченого ОСОБА_11 . Посилання свідка на те, що саме обвинувачений ОСОБА_11 міг вчинити цей злочин, оскільки як їй відомо він і раніше вчиняв крадіжки з магазинів є виключно її припущення, які в жодному випадку не можуть бути покладенні в основу доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що працювала в магазині №256 «Watsons» ТРЦ «Депот», що за адресою: м. Чернівці, вул. Головна 265-А. В день крадіжки 08.02.2018 року побачила в магазині чоловіка і запитала чи йому чимось не допомогти у виборі товару, на що він відмовився. Через деякий час її повідомила керуюча магазином ОСОБА_16 , що у магазині відбулася крадіжка. На досудовому слідстві особу обвинуваченого впізнавала за фотознімками та відео з камер спостереження магазину. На той час обвинуваченого впізнавала, як особу, яка відвідала магазин. Крім того, свідок зазначила, що не пам`ятає, чи у тієї особи при виході було щось в руках, чи розмовляв він по мобільному телефону, в чому був одягнений та рис обличчя особи за якими вона його впізнавала, оскільки пройшло багато часу. Крім того, свідок не змогла підтвердити в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_11 і був саме тією особою, яка 08.02.2018 року відвідувала магазин «Ватсонс» та скоїла крадіжку.

Свідок ОСОБА_17 будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що в лютому 2018 року обвинувачений лікувався у їх відділенні в психіатричній лікарні. При поступленні у обвинуваченого був важкий стан, тобто він не усвідомлював, що він робив. Він перевіряв його стан щоранку. 08.02.2018 року у обвинуваченого був важкий стан, рухатися він міг тільки у межах палати. Відділення, де проходив лікування обвинувачений відкритого типу, однак двері у ньому завжди закриті, вийти пацієнти можуть тільки з дозволу лікаря, ключі від вхідних дверей знаходяться у санітарів, оскільки пацієнтами даного відділення є важко психічно хворі люди. 08.02.2018 року а ні він, а ні інший персонал відділення не відпускав обвинуваченого із приміщення відділення. Коли пацієнт надходить на лікування в дане відділення, то верхній одяг персонал віддає родичам. Стан ОСОБА_11 був важкий, лікарські засоби, які йому призначалися були снодійні, транквілізатори та знеболюючі і діяли 3-4 години. Прийом ліків у відділенні здійснюється приблизно о 21 год. вечора, але якщо хворий потребує то і в інші години. Якщо пацієнт порушує режим відділення, то він підлягає виписці. У їх відділенні є черговий одяг, в якому пацієнти можуть вийти з відділенні в супроводі персоналу для проведення додаткових обстежень. Обвинувачений ОСОБА_11 не міг вийти ввечері 08.02.2018 року із відділення, це також заперечує і черговий лікар. Він особисто розпорядження на вихід ОСОБА_11 із приміщення відділення не давав.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що до квітня 2018 року вона проживала разом з обвинуваченим. У лютому 2018 року він знаходився на лікуванні у психіатричній лікарні, де вона його відвідувала щодня після роботи з 01.02.2018 р. до 20.02.2018 р. з 19 год.00 хв. до 21 год. 30 хв., оскільки він був у дуже важкому безпорадному стані і не міг пересуватися навіть по приміщенню лікарняної палати. У відділенні її запускала чергова медична сестра після натискання на дзвінок вхідних дверей, оскільки відділення закритого типу. При поступленні до лікарні верхній одяг у ОСОБА_11 забрали, а змінну білизну та ліки йому приносив батько. Крім того, свідок стверджувала, що 08.02.2018 року з 19 год. 00 хв. по 21 год. 30 хв. перебувала з обвинуваченим у відділенні, і він не міг вчинити даного злочину.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений є його сином і в лютому 2018 року він з дозволу головного лікаря психіатричної лікарні помістив свого сина ОСОБА_11 на лікування від наркоманії у 4-е відділення лікарні. Відвідував сина щодня, переважно зранку, оскільки щодня необхідно було придбавати ліки, змінні речі та їжу. При поступленні у відділення їх попередили про дотримання лікувального режиму, оскільки відділення є закритим, через що він забрав увесь верхній одяг ОСОБА_20 додому. Крім того, свідок додатково пояснив, що для того, щоб зайти і вийти з відділення треба дзвонити у дзвінок вхідних дверей і чергова медсестра може відкрити двері ключем. Металеві решітки були на всіх дверях і на вікнах. Обвинувачений був у дуже важкому стані аж до 12.02.2018 року (до переведення в інше відділення) тому не міг вчинити даного злочину, оскільки у випадку коли він виходив з лікувальної палати його завжди супроводжувала медична сестра. Після закінчення лікування у 4-му відділенні його перевели до 15-го відділення на реабілітацію.

Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 кожен окремо суду пояснили, що працюють медичними працівниками у 4-му відділенні Чернівецької психіатричної лікарні. У лютому 2018 року до них у відділення надійшов на лікування хворий ОСОБА_11 . Відділення має назву «відкритого типу», однак пацієнти та відвідувачі не можуть без дозволу медичного персоналу потрапити до відділення та вийти з нього, оскільки вхідні двері відділення завжди замкнені, а на дверях та вікнах металеві решітки. Верхній одяг всіх пацієнтів повертається родичам при поступленні пацієнта до відділення. 08.02.2018 року вони працювали у відділенні та не давали дозвіл на те, щоб обвинувачений ОСОБА_11 виходив з приміщення. На прогулянку хворі можуть ходити дуже рідко тільки за письмовою заявою близьких родичів і за письмовим погодженням лікуючого або чергового лікаря, однак в день їх чергування 08.02.2018 року ОСОБА_11 на прогулянку не виходив. Крім того, свідки переконані, що ОСОБА_11 не міг вийти з їх відділення непомітно для медичного персоналу, оскільки перебував у важкому стані та з підключичним катетором.

Заслухавши покази обвинуваченого, представника потерпілого та свідків, дослідивши та проаналізувавши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України органом досудового розслідування не доведена.
Статтею 91 КПК України передбачено, що до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відносить, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Судом було досліджено також письмові докази, які на думку обвинувачення, підтверджують вину ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 09.02.2018 року (т.1 а.с.7) та акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на роздрібному магазині від 09.02.2018 року (т.1 а.с.8) вбачається, що представником потерпілого ОСОБА_12 до правоохоронних органів була подана заява про те, що 08.02.2018 року о 19 год. 50 хв. невстановлена особа з приміщення магазину №256 «Watsons» ТРЦ «Депот», що за адресою: м. Чернівці, вул. Головна 265-А викрала капсули для прання «Duo capsule Expert» вартістю 228 гривень 63 копійки та електричний тример «Veet» вартістю 406 гривень 22 копійки. Вартість викраденого майна представник потерпілого підтвердила Актом інвентаризації №1/09-02-18/256. Суд вважає, що вказані вище письмові докази лише підтверджують факт події злочину (вчинення крадіжки), однак жодним чином, ані прямо, ані в сукупності з іншими доказами не доводять тієї обставини, що крадіжку скоїв саме обвинувачений ОСОБА_11 .
Адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні подав клопотання в порядку ст. 89 КПК України про визнання диска DVD-R та відео на ньому недопустимим доказом на підставі ст. 86, 92, 93 КПК України. Доводи адвоката в повній мірі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як вказувала представник потерпілого в судовому засіданні даний диск з камери відео спостереження приміщення магазину був добровільно виданий працівникам поліції з метою встановлення особи, яка вчинила крадіжку. В подальшому вказаний вище DVD-R диск згідно постанови слідчого від 05 березня 2018 року визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження відповідно до вимог ст. ст. 98, 110 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження вказаний вище DVD-диск (т.1 а.с.13), який був переглянутий в судовому засіданні та є додатком до протоколу допиту представника потерпілої, а також протокол огляду відеозапису з представником потерпілого ОСОБА_12 від 05.03.2018 року (т.1 а.с.16) та протокол огляду та перегляду відеозапису від 30.03.2018 р. (т.1 а.с.42) з ОСОБА_24 підтверджують виключно обставини вчинення кримінального правопорушення та детально описується послідовність вчинення дій невідомою особою щодо викрадення майна з приміщення магазину, однак в жодному із переглянутих фрагментів відеозапису із камер відео-спостереження, в тому числі і ті на які посилався прокурор в судовому засіданні, чітко не ідентифікована особа, яка імовірно викрала майно. За таких обставин суд позбавлений можливості зробити однозначний висновок, про те що на камері відео-спостереження з приміщення магазину №256 «Watsons» ТРЦ «Депот», особою, яка на думку органу досудового розслідування імовірно викрала майно потерпілого є саме обвинувачений ОСОБА_11 .

Крім того, особа за участю якої була проведена слідча дія огляд та перегляд оптичного диска DVD-R 30.03.2018 року на прізвище ОСОБА_24 вказана в протоколі як свідок, однак не була допитана в якості свідка ні на досудовому розслідуванні, ні під час судового розгляду.

Згідно вимог ст.228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнавати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
З протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.02.2018 року (т.1 а.с.34-35; т.1 а.с.38-39) за участю представника потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_15 вбачається, що ці слідчі дії проводилися в одному і тому самому місці майже одночасно, під час проведення даних слідчих дій були залучені одні й ті самі поняті: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , фото підозрюваного ОСОБА_11 мало один і той самий номер 3, як ОСОБА_12 так і ОСОБА_15 впізнають особу чоловічої статі під №3 як ОСОБА_11 , який вчинив крадіжку товарів з магазину за рисами обличчя, що дає суду підстави зробити висновок про те, що даним особам було відомо заздалегідь і прізвище особи підозрюваного і номер під яким знаходиться його фото.

Крім того в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 не підтвердили достовірно та беззаперечно, що саме особа під номером 3 в протоколі пред`явлення особи для впізнання і була тією особою, яка вчинила крадіжку.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм закону, суд приходить до висновку про те, що письмові докази, а саме протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.02.2018 року слід визнати неналежними доказами, адже вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні, а також не відповідають вимогам ст.228 КПК України.
Крім того, як вбачається із відповідей на запити слідчих та адвоката № 885 від 16.02.2018 року (т.1 а.с.56), № 2679 від 10.05.2018 року (т.1 а.с.58), №6794 від 11.12.2018 р. (т.1 а.с.209), №327 від 18.01.2019 р. (т.1 а.с.213) обвинувачений ОСОБА_11 перебував на стаціонарному лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричні лікарні з 01.02.2019 року по 23.02.2018 року, зокрема з 01.02.18 року по 12.02.2018 року у 4-му відділенні (вузькоспеціалізоване відділення інтенсивної терапії) де без дозволу лікуючого лікаря або чергового медичного персоналу пацієнти відділення не мають права покидати стаціонарне відділення. За час лікування записів у медичній картці які б відмічали порушення ним режиму перебування у відділенні не було, натомість вказано, що стан хворого ОСОБА_11 08.02.2018 року близький до середнього ступеня важкості (т.1 а.с.241).
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, у відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У відповідності до вимог ч.1, 4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Як вказує п.2 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, у п.25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium), 42914/98, 13 січня 2005 року значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Зазначене свідчить, що в даному випадку має місце невиконання стороною обвинувачення свого обов`язку по доказуванню винності особи, передбаченого не тільки Конституцією та Законами України, але й Міжнародною Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод», згода на обов`язковість виконання якої дана Україною.

Наведені положення Конвенції та практики Європейського Суду відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовуються при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до вимог п. 2, ч. 1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
За таких обставин ОСОБА_11 необхідно виправдати у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Речовими доказами суд розпоряджається у відповідності із ст.100 КПК України

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю вчинення ним злочину.
Речовий доказ: DVD-диск залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Копію вироку вручити прокурору та ОСОБА_11 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1