Єдиний унікальний номер 185/1265/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002406 від 11.12.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , 2009 року народження, працюючого охоронцем на заводі «Хіммаш», який є інвалідом 3 групи, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ранішене судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, 11.12.2018 року, приблизно о 20.50 год., знаходився в районі будинку № 547 по вулиці Дніпровській міста Павлограда Дніпропетровської області, де побачив раніше йому не відомого неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував також в районі вказаного будинку разом зі своїми друзями. В цей час у ОСОБА_3 на ґрунті неприязних стосунків виник злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 , ОСОБА_3 знаходячись на узбіччі біля проїзної частини в районі будинку АДРЕСА_3 , дістав з кишені спортивних штанів, в які був одягнутий, невстановлений слідством ніж, який вирішив використати як знаряддя злочину, та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, та не бажаючи від них відмовлятися, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки діяння та бажаючи їх настання, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_6 , та умисно наніс один удар головою в область обличчя. Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар ножем в область черевної порожнини потерпілому ОСОБА_6 .. Після чого, ОСОБА_3 зник з місця скоєння злочину. Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_3 спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкого кишечнику та брижі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні на початку судового розгляду визнавав у повному обсязі, але на протязі подальшого розгляду справи провину і скоєному злочину не визнав, та суду показав, що 11.12.2018 року, приблизно о 20.50 год., він знаходився в районі будинку АДРЕСА_3 разом із дружиною - ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , який доводиться йому кумом. Коли він переходив дорогу, то на зустріч йому йшла компанія молодих хлопців у кількості 7 чоловік, з якою він стовкнувся. Хлопці почали сміятися, та потім почали наносити йому удари. Він боявся за своє життя, та один удар наніс одному із хлопців головою, а потім дістав ніж з кишені, який був розкладний, та не дивлячись куди, та розмахуючи ним, наніс один удар одному із хлопців, а саме потерпілому, та в яку частину тіла, він не бачив. Один із хлопців дістав дубину, якою вдарив його по голові. Після даної події у нього були виявлені легкі тілесні ушкодження. Свідками цього були його дружина, та кум ОСОБА_10 . Свою провину він не визнає, так як до хлопців він не біг через дорогу, та першим не наносив удари. У нього зір у сього на 10%, тому він не міг побачити людей більш ніж на 10 м. Головою він не міг вдарити потерпілого, так як у нього маються ушкодження саме голови. Умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у нього не було. Наніс ушкодження потерпілому, тому що захищався, як від його нападу, так і від нападу його товаришів. Вважає, що в його діях вбачається перевищення меж необхідної оборони. З висновками проведених по справі експертиз він погоджується. Визнає позов повністю в частині відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, а в частині відшкодування моральної шкоди позов визнає частково. Він виплатив потерпілому 2600 грн., так як вважав, що останньому потрібно лікування за пошкоджене здоров' я.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 11.12.2018 року о 20.30 год. він з товаришами, всього у кількості 5 чоловік йшли по вулиці Дніпровській міста Павлограда, та знайшли мітлу, якою почали гратися. В цей час він побачив обвинуваченого, який біг у їх сторону, та наказав не шуміти, після чого підбіг до нього, та наніс йому один удар головою в його голову, а потім ножем йому в область живота. В цей час він чув, як обвинуваченому хтось кричав: " Это не они!" Він, захищаючись наніс обвинуваченому 2 удари кулаками, а його товариш ОСОБА_11 наніс один удар мітлою обвинуваченому. За обвинуваченим прибігла, як пізніше йому стало відомо його дружина та кум. Після нанесених ударів обвинуваченим, він сів, йому стало погано, та він побачив кров. Провокацій із його боку, та зі сторони його товаришів не було. Дружину обвинуваченого раніше, та у цей день ніхто не чіпав. Пізніше він дізналися, що дружину обвинуваченого побили, та той шукав підозрілих осіб, а тому напав на нього, та його товаришів.

Законний представник неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що все що є по справі йому стало відомо зі слів сина - ОСОБА_6 . Крім того, йому син говорив, що ножа не бачив, лише зрозумів, що це був ніж. Просить суд призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, та стягнути з останнього моральну шкоду в сумі 5000 грн., та матеріальну шкоду, згідно із поданої позовної заяви, з урахуванням 2600 грн., які обвинувачений вже йому виплатив.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що потерпілий є його однокласником, спілкуються тільки у школі, обвинуваченого він не знає. 11.12.2018 року він з друзями ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 до 21.00 год. перебували у більярдному клубі по вул. Дніпровській м. Павлограда, після чого він пішов додому. Потім друзі йому розповідали, що обвинувачений підбіг до потерпілого та наніс удар ножем. При цьому дружина обвинуваченого кричала, "що це не він".

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що у грудні 2018 року, більш точної дати він не пам`ятає, приблизно о 20.10 год., він з товаришами ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , дівчатами на ім 'я ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 , вийшли з більярдного клубу. ОСОБА_12 тоді вже пішов додому. По дорозі ОСОБА_11 знайшов мітлу, з якою всі почали гратися. Коли вони почали переходити дорогу, то побачили обвинуваченого, який йшов бистрим шагом в їх напрямку, а потім підбіг до потерпілого, та відразу вдарив того правою рукою, потім головою в грудну клітину, при цьому казав: " чи це ті ?". Він та потерпілий намагалися зупинити обвинуваченого. ОСОБА_11 відмахнувся від обвинуваченого мітлою, та вдарив рукою один раз у грудну клітину останнього, а ОСОБА_13 вдарив обвинуваченого рукою один раз. В область обличчя обвинуваченому ніхто не наносив удари. В цей час підбігла дружина обвинуваченого, та сказала: «Це не він», та пояснила, що тиждень потому її побили, тому її чоловік кидається на людей. Після цього ОСОБА_6 підняв одяг, та всі побачили рану на животі. Обвинувачений з дружиною втекли. Після цього він з товаришем обвинуваченого викликали швидку медичну допомогу. Ніякої біти у них не було. Мітла була дерев`яна для прибирання приміщень. Хто наніс обвинуваченому тілесні ушкодження, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що потерпілого вона знає, та має з ним дружні відносини. У грудні 2018 року, більш точної дати вона не пам`ятає, вона з друзями ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_6 були у більярдному клубі. Приблизно о 20 годині вони переходили вул. Дніпровська м. Павлограда. Освітлення тоді було гарне. ОСОБА_15 звернула її увагу на чоловіка, як пізніше їй стало відомо обвинуваченого, який біг через дорогу в їх напрямку, та в правій руці тримав ніж. Обвинувачений щось крикнув в бік хлопців, та напав на них, а саме почав наносити удари руками ОСОБА_6 . Куди саме наносив удари, вона не бачила. У хлопців при собі була тільки мітла, якою ОСОБА_11 відмахувався від нападу обвинуваченого. Коли ОСОБА_6 підняв курточку, то вона побачила на животі ножове поранення. Після цього обвинувачений одраз почав тікати, а за ним бігла його дружина та кричала, що це не ті хлопці. Товариш обвинуваченого залишився допомогти ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що потерпілого знає, та він його товариш. Обвинуваченого до скоєного злочину він не знав. У грудні 2018 року, більш точної дати він не пам`ятає, він, ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та дівчата на ім' я ОСОБА_17 та ОСОБА_16 після перебування у більярдному клубі разом переходили дорогу по вул. Дніпровська м. Павлограда. В цей час до них підбіг обвинувачений, а за ним, як пізніше йому стало відомо дружина останнього, та ще один чоловік. Обвинувачений почав бити руками по корпусу ОСОБА_6 , та пізніше дізналися, що обвинувачений ударив ножем останнього, та саме як той це робив, він не бачив. Він з ОСОБА_13 намагалися розборонити потерпілого на обвинуваченого, а саме він відмахувався дерев`яною мітлою від нападу обвинуваченого, яку знайшов по дорозі, та наніс останньому удар в голову. На обвинуваченому він тілесних ушкоджень не бачив, та він не бачив, що б хтось із присутніх наносив удари обвинуваченому.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду показала, що потерпілого вона знає, це її знайомий, обвинуваченого раніше не бачила. У грудні 2018 року, більш точної дати вона не пам`ятає, вона з друзями, які є свідками по даній справі, переходили дорогу по вул. Дніпровська м. Павлограда. В цей час до них біг обвинувачений в правій руці у якого був ніж, та став наносити ОСОБА_6 удари, а саме в живіт руками, та потім наніс удар ножем в живіт. Що обвинувачений говорив при цьому, вона не пам`ятає. Хлопці намагалися відштовхнути обвинуваченого від потерпілого, при цьому захищалися мітлою. Потім обвинувачений відійшов, та підбігла його дружина, яка кричала, що "це не він". Чи були ушкодження на обличчі у обвинуваченого після бійки, вона не пам`ятає. Освітлення було від ліхтарів, та вона бачила кров у ОСОБА_6 , якому стали надавати першу медичну допомогу, яку також надавав і товариш обвинуваченого. Такі ж покази вона надавала і слідчому, та можливо надавала більше інформації, так як на даний час вже пройшло багато часу, та вона могла щось забути.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що потерпілого він не знає, а обвинувачений є його кумом. 11.12.2018 року він був в гостях у обвиначеного та його дружини, де вживали спиртне, а саме коньяк, приблизно на двох 1 літр. Дружина ОСОБА_3 розповіла, що на неї напали невідомі особи, та побили. Приблизно о 20.00 год. вони пішли у кафе «Івушка». Обвинувачений пішов першим. Його дружина говорила, що ОСОБА_3 пішов за пивом, та без настрою. Він став кликати ОСОБА_3 , але той його не слухав. В цей час він бачив компанію хлопців, які стояли на іншій стороні вулиці, на відстані приблизно 40 м.. Хто почав бійку він не бачив, та бачив як ОСОБА_3 били кулаками, при цьому останній був схилений. ОСОБА_3 мав ніж, який тримав у лівій руці, крові при цьому він не бачив. Дружина ОСОБА_3 що робила, він не пам`ятає, так як сам був у шоці, та не чув, щоб вона щось говорила чоловіку при бійці. Він став розбороняти хлопців та обвинуваченого. У хлопців в руках він нічого не бачив. Коли він відійшов, то побачив, як потерпілий розтягнув куртку, та на животі була кров. Він залишився з потерпілим, та коли приїхала швидка медична допомога, то поміг останнього занести у неї.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що потерпілого вона раніше не знала, а обвинувачений її чоловік з яким підтримує добрі стосунки. 11.12.2018 року вона з чоловіком та кумом ОСОБА_10 шли по вул. Ленінградська м. Павлоград. Перед цим чоловік та кум пили коньяк, приблизно 1 літр на обох, та ступень алкогольного сп`яніння їх, на її думку, була легка. Переходивши дорогу в сторону магазину, їм на зустріч йшла группа юнаків, які вели себе шумно. Хлопці напали на її чоловіка, так як той відмовив їм дати закурити. Юнаків було четверо, у одного із яких була мітла, а у другого дерев`яна біта. Її чоловіка почали бити, в тому числі і мітлою, яка була у потерпілого. Ударів потерпілому вона не бачила, так як чоловік не нападав на юнаків. У її чоловіка був ніж, так як перед цим вони були на пошті, де відкривали посилку. На голові чоловіка була "шишка" від удару, та з голови текла кров, так як його били і бітою і мітлою. Вона заперечує щодо показів потерпілого та свідків стосовно того, що вона говорила: «Это не они", коли була бійка.

Оцініючи покази свідка ОСОБА_9 в тій частині, що хлопці напали на її чоловіка, так як той відмовив їм дати закурити, у потерпілого була мітла, а у другого хлопця дерев`яна біта, якими її чоловіка почали бити, чоловік не нападав на юнаків, та тілесних ушкоджень їм не наносив, та вона не кричала у слід своєму чоловікові, що: «Это не они", суд вважає як надумані, недостовірні,заявленими з метою уникнення відповідальності обвинуваченим за скоєний злочин, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються дослідженими у суді доказами по справі і прямо суперечать показам потерпілого, свідків, та матеріалам провадження. Свідок ОСОБА_10 , який є кумом обвинуваченого в судовому засіданні показав, що ОСОБА_3 пішов першим до компанії хлопців, де також перебував і потерпілий. ОСОБА_3 мав ніж, який тримав у лівій руці. У хлопців в руках він нічого не бачив. Ще вдома дружина ОСОБА_3 розповіла, що на неї напали невідомі особи, та побили її. Тобто дані пояснення підтверджують той факт, що ОСОБА_3 , побачивши компанію раніше незнайомих осіб вирішив для себе, що саме вони були обідчиками його дружини, дістав з кишені спортивних штанів ніж, та використав його як знаряддя злочину, а саме підійшов до неповнолітнього ОСОБА_6 , та умисно спочатку наніс один удар головою в область обличчя, а потім один удар ножем в область черевної порожнини потерпілому ОСОБА_6 , та зник з місця скоєння злочину. Факт нападу та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 невідомими особами підтверджується довідкою з ПМЛ №4 від 12.12.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_9 була оглянута лікарями, та їй встановлено діагноз: струс головного мозку. (т.№1 а. с. 64); Крім того свідок ОСОБА_9 є дружиною обвинуваченого, та на думку суду зацікавленою особою на його стороні.
Експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що робив медичну експертизу стосовно ушколжень ОСОБА_6 , яку підтверджує. Тілесні ушкодження були у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини тонкого кишечника, які могли бути смертельними під час заподіяння, та які утворилися від однієї травматичної дії твердого предмету, який вололодіє колючо-ріжучими властивостями, й це могло бути лезо клинка ножа, довжиною саме найменше 5 см., тобто удар був один з дії сили. Таке поранення могло утворитися від удару чи маху рукою, та саме таким шляхом, як пояснював обвинувачений. Виключена можливість, що потерпілий сам міг собі спричинити таке поранення.

Аналіз показань обвинуваченого, потерпілого, представника потерпілого, свідків, експерта, викладених вище, які попереджалися про кримінальну відповідальність, на думку суду є допустимими та об`єктивними. Відсутність будь-яких протиріч між ними, дають підстави дійти висновку щодо їх логічності, послідовності та правдивості, підтверджують обставин, що підлягають доказуванню і впливають на оцінку дій обвинуваченого та підтверджують його вину в інкримінованому йому злочину.

Окрім показань, допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого, представника потерпілого, свідків та експерта, вина ОСОБА_3 також підтверджується іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 11.12.2018 року в чергову частину Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення щодо доставлення у приймальне відділення ОСОБА_6 , 2003 року народження, з проникаючим ножовим пораненням передньої черевної стінки тулуба. (т.№1 а. с. 23);

- епікризом ОСОБА_6 , 2003 року народження, відповідно до якого останньому було зроблено операцію лапаротомію, ушивання ран тонкого кишечника, брижейки, санація, дреніровання черевної порожнини, ПХО рани. (т.№1 а. с. 25);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.12.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_7 заявив про подію 11.12.2018 року, коли о 21.00 год. невідома особа, знаходячись в районі магазину «Мясо-Торг» по вул. Західнодонбаськаій м. Павлограда спричинила його сину тілесні ушкодження. (т.№1 а. с. 52);

- протокллом огляду місця події від 12.12.2018 року, та фототаблиці до нього, відповідно до якого, в прсиутності понятих, за участю спеціаліста, було проведено огляд ділянки місцевості між трассою по вул. Дніпровська та буд. № 547 по вул. Дніпровська м. Павлоград. (т. №1 а. с. 53-55);

- протоколом огляду місця події від 11.12.2018 року, фототаблиці до нього, відповідно до якого, в присутності понятих, за участю спеціаліста, проведено огляд речей ОСОБА_6 , які перебували у приймальному відділенні ЦМЛ№4, а саме: куртки чоловічої сірого кольору, на якій було ушкодження у вигляді порізу куртки довжиною 1 см., в області передньої брюшної полості, спортивних штанів чоловічих світло-сірого кольору, на яких були плями речовини бурого кольору в районі поясу з переду; светр чоловічий чорного кольору з білими вставками, на якому була пляма речовини бурого кольору, та пошкодження у вигляді розрізу довжиною 1 см.; футболка білого кольору чоловіча з плямою бурого кольору, та пошкодження у вигляді розрізу довжиною 2 см., труси чоловічі темні з рідиною бурого кольору в районі поясу; носки чоловічі чорного кольору; ботинки чоловічі темно-сірого кольору. (т.№1 а. с. 56-62);

- протоколом проведення слідчого експерименту, та фото таблиці до нього, від 08.02.2019 року, відповідно до якого в присутності понятих, спеціаліста, законного представника неповнолітнього - ОСОБА_7 , психолога, потерпілий ОСОБА_6 розповів події, які відбулися 11.12.2018 року, та відтворив обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень. (т.№1 а. с. 91-98);

- довідкою з ПМЛ №4 від 12.12.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_6 поступив в хірургічне відділення з проникачим колото-різаним пораненням черевної порожнини з пошкодженням тонкого кишковика, брижі (Т.№1 а.с. 63);

- довідкою Павлоградської міської ради від 18.12.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_7 повідомляє, що його осин знаходиться на лікуванні в хірургічному відділенні, в зв`язку з нападом на нього невідомого чоловіка, який наніс сину ножове поранення 11.12.2018 року о 21.00 год. (т.№1 а. с. 68-69);

- довідкою КЗ «ПМЛ№4», відповідно до якої ОСОБА_3 з 2007 року по 2015 рік перебував на обліку у лікаря з приводу діагнозу тривожного розладу. (т.№1 а. с. 72);

(т.№1 а. с. 80-81);

- висновком експерта №15 від 23.01.2019 року, відповідно до якого: на основі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , 2003 року народження з огляду на відомі обставини справи, викладені в ухвалі суду, наданої медичної документації, та у відповідності до поставлених запитань зроблені висновки: 1. "Чи є на тілі ОСОБА_6 які-небудь тілесні пошкодження? Відповідь: " Згідно наданої медичної документації та даних огляду у ОСОБА_6 виявлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкого кишечнику та брижі". 2. "Якщо є, то яка їх ступінь тяжкості, характер та механізм утворення? Відповідь: " Тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкого кишечнику та брижі утворилося по ударному механізму від дії твердого предмету (знаряддя), який володів колючо-ріжучими властивостями, таким предметом могло бути лезо клинка ножа. Дане ушкодження за своїм характером відноситься до ТЯЖКИХ тілесних пошкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, згідно п.2.1.1 а), п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року." 3. "Від якої кількості травмуючих дій утворилися тілесні ушкодження? 4. "Одним або декількома знаряддями спричинені тілесні ушкодження? Яким знаряддям були спричинені тілесні ушкодження? Відповідь (на 3,4 питання): "Тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото - різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкого кишечнику та утворилося від однієї травматичної дії твердого предмету (знаряддя), який володів колючо-ріжучими властивостями, таким предметом могло бути лезо клинка ножа". 5. "Могли вони утворитися 11.12.2018 року при обставинах вказаних в постанові? Відповідь: " Враховуючи морфологічні властивості виявленого тілесного ушкодження та ступінь його заживлення (рубець синюшно-рожевого кольору зі слідами від хірургічних швів), можна вказати, що воно могло утворитися при обставинах та в час на які потерпілий та слідчий суддя указують в ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи, тобто 11.12.2018 року о 20.50 год." 6. "Чи є судово-медичні дані про взаємне розташування особи, яка заподіяла ті ушкодження, знаряддя та потерпілим в момент заподіяння ушкоджень?" Відповідь: "Судово-медичних даних про взаємне розташування особи, яка заподіяла тілесні ушкодження та потерпілим в момент заподіяння ушкоджень, немає, більш конкретна відповідь буде надана після проведення слідчого експерименту". 7. "Яка кількість ударів була нанесена ОСОБА_6 .? Відповідь: "Тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкого кишечнику та брижі утворилося від однієї механічної дії (удару) твердого предмету (знаряддя), який володів колючо-ріжучими властивостями, таким предметом могло бути лезо клинка ножа". 8. "Чи знаходився ОСОБА_6 на момент заподіяння йому тілесних ушкоджень у алкогольного сп`яніння, якщо так - то яка ступінь алкогольного сп`яніння? Відповідь: "хіміко-токсикологічний аналіз крові та сечі ОСОБА_6 , 2003 року народження на вміст алкоголю № 3071 від 11.12.2018 року - 0 проміле. Група крові ОСОБА_6 2003 року народження АВ (11) позитивна. (т.№1 а. с. 82-84);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 29 від 07.02.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне душевне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав. За своїм психічним станом під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати дії (бездіяльність) і керування ними. Іспитований у теперішній час на будь-яке психічне захворювання також не страждає. За своїм психічним станом в теперішній час він може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Іспитованому властиві такі індивідуально-психологічні особливості, як достатня продуктивність пізнавальних процесів, активність, комунікабельність, адекватність самооцінки, нерізка збудливість при достатніх можливостях контролювати свої безпосередні емоційні прояви, наполегливість в досягненні бажаного, направленість на трудову діяльність і сімейні цінності, достатні адаптивні можливості в цілому. Індивідуально-психологічні особливості істотно не вплинули на його свідомість і поведінку в досліджуваній ситуації. Іспитований в досліджуваній ситуації у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебував. (т.№1 а. с. 84-88);
Підстав сумніватися у правильності висновків експертиз суд не вбачає.
Наведені вище докази, на думку суду, є такими, що доповнюють один одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією України та КПК України.

Інших протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

В п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного при розгляді кримінальних проваджень проти життя та здоров`я особи… Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що першим він не наносив удари потерпілому, наніс удар ножем, тому що захищався від нападу на нього, йому дубиною наносились удари по голові, умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у нього не було, суд вважає як надумані, недостовірні,заявленими з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються дослідженими у суді доказами по справі і прямо суперечать показам потерпілого, свідків, та матеріалам провадження.
Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_3 стосовно того, що він не мав умислу наносити тілесні ушкодження ОСОБА_6 , та вони спростовуються показами свідків та потерпілого, наданими в судовому засіданні, а саме, що він зненацька підбіг до потерпілого та почав наносити тілесні ушкодження. Підтвердженням показів свідків та потерпілого є також висновки експерта про механізм нанесення тілесних ушкоджень, знаряддя злочину та наслідки.

Наявність умислу у ОСОБА_3 свідчить його поведінка, знаряддя злочину, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , а також те, що ОСОБА_3 після вчинення злочину покинув потерпілого та втік.

Виявлені у обвинуваченого тілесні ушкодження, які підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №4 від 09.01.2019 року (т.№1 а. с. 80-81), на думку суду підтверджують факт захисту ОСОБА_6 та його товаришів від нападу обвинуваченого.

Крім того обвинувачений зазначає, що нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 було пов`язане з причин самозахисту, та він перебував у стані необхідної оборони.

Однак, аналізуючи покази обвинуваченого, потерпілого, свідків, зіставляючи покази із здобутими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 відбулося без будь-яких на то причин, тобто безпідставно, так як потерпілий ОСОБА_6 стояв з товаришами, при цьому не викликаючи конфлікту з ОСОБА_3 , та не чинив конфліктної ситуації з останнім.

Суд вважає, що в даному конкретному випадку необхідно виходити з того, що відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається ... Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.
Досліджені судом докази винуватості обвинуваченого, а саме відповідні експертні висновки, показання потерпілого та свідків, що були безпосередніми очевидцями скоєного злочину, інші процесуальні докази, якими, у тому числі, були встановлені об`єктивні обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , перебіг вчинення зазначеного злочину, наслідки його вчинення, ступінь реалізації злочинного наміру обвинуваченого, у своїй сукупності повністю спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що зазначений злочин він учинив захищаючись від протиправного посягання з боку ОСОБА_6 .

Про відсутність сукупності об`єктивних обставин, які б вказували на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 ознак необхідної оборони та відповідність дій обвинуваченого вимогам ст. 36 КК України вказує цілий комплекс доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні.

Аналіз показів ОСОБА_3 свідчить про те, що він був вільний у виборі своєї позиції.
Суд враховує, що дії обвинуваченого мали активний характер, він міг розраховувати на особливу силу удару і їх наслідки, при чому тяжкість цих наслідків у свідомості обвинуваченого не була конкретизована.
Суд також враховуєспрямованість умислу обвинуваченого. Питання про умисел судом вирішувалось з огляду на сукупність усіх обставин вчинення діяння. Зокрема враховується спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень.

Отже, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що на час події були відсутні будь-які реальні протиправні посягання, або конфліктна ситуація, яка б була з боку ОСОБА_6 , та направлена на порушення прав та інтересів обвинуваченого. Не маючи об`єктивних причин побоюватися за своє життя, здоров`я, або своєї дружини чи кума, маючи реальну можливість не наносити тілесні ушкодження ОСОБА_6 , обвинувачений навпаки, умисно, протиправно спричинив тяжкі тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_6 , а саме наніс один удар головою в область обличчя неповнолітньому ОСОБА_6 , після чого один удар ножем в область черевної порожнини.

Доводи обвинуваченого щодо того, що він перевищив межі необхідної оборони, суд спростовує, посилаючись на наступне.

Під час вирішення питання про перевищення меж необхідної оборони є встановлення співвідношення між ступенем суспільної небезпечності посягання та заподіяною шкодою. Тому слід враховувати п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику в справах про необхідну оборону», в якому судам роз`яснюється, що для установлення наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони необхідно враховувати, не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу,а й обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Стан необхідної оборони виникає не тільки в момент суспільно небезпечного посягання, але й за наявності реальної загрози заподіяння шкоди.
Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст. 36 КК України).
Отже, перевищення меж необхідної оборони є наслідком того, що особа яка захищалася, перебуваючи в стані необхідної оборони, порушила вимогу про відповідність оборони.
Перевищення необхідної оборони можливе у випадку, коли нападнику заподіяна шкода, яка є тяжкою (смерть або тяжкі тілесні ушкодження) та явно не відповідає небезпеці посягання або обстановці захисту.
Відповідно до ч.2 ст.27Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Отже, проаналізувавши покази потерпілого, свідків, які знаходились на місці скоєння злочину, суд приходить до висновку, що дії потерпілого не відповідали небезпеці посягання на обвинуваченого, що могли призвести до перевищення необхідної оборони ОСОБА_3 .
Дослідивши і проаналізувавши надані суду докази кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 КПК України та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія протии Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, аналізуючи покази обвинуваченого, потерпілого, свідків, та експерта, зіставляючи ці покази зі здобутими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та кваліфікує його дії, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Його дії кваліфікуються за ч.1 ст. 121 КК України.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, раніше не судимий, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , 2009 року народження, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має інвалідність 3 групи, за місцем проживання характерезується позитивно, вину не визнав.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винної та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи вище викладене, ступінь тяжкості скоєного злочину, наслідки, що настали, ставлення обвинуваченого до того, що сталося, обтяжуючу обставину, а саме алкогольне сп`яніння, думку потерпілого по мірі покарання, а саме пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що останній є інвалідом 3 групи, одружений, має наповнолітню доньку, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, частково відшкодував шкоду потурпілому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним злочинів.

Відповідно до ст. 129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Законним представником неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, який підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду " Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна " (далі Постанова) при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків ( ч.2 ст.1192 ЦК України), що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Позовні вимоги представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити у сумі 3290,13 грн. з урахуванням затрат на лікування сина ОСОБА_6 в сумі 2600,13 грн. проведення операції, на яку було витрачено 3290,00 грн., що підтверджується доданими до справами чеками, та з урахуванням уже виплаченої обвинуваченим потерпілому 2600 грн.. Щодо витрат на речі. які були пошкоджені злочином, а саме куртки вартістю 3010,00 грн., та футболки вартістю 280 грн., то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити, за відсутності наданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що законний представник неповнолітнього потерпілого зазнав певних моральних страждань внаслідок вчинення відносно його сина злочину, а саме це виражалось втому, що хід життя сина був повністю порушений, він перебував на порозі життя та смерті, в лікарні в результаті операції він переніс дуже сильні болі і страх за своє життя. На даний час його син не може займатися своїми звичними заняттями, перебуває в стані постійного стресу, так як його здоров`я міцно підірвано.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь законного представника неповнолітнього потерпілого моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Під час досудового розслідування проводились судово-медична експертиза, судово-імунологічна експертиза, судово-цитологічна експертиза, стаціонарна судова комплексна психолого - психіатрична експертиза, кошти на проведення яких не витрачались.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 3290,13 грн., та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди сумі 5 000 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_7 відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- куртку чоловічу, спортивні штани світло-сірого кольору, спортивні штани темно-синього кольору, светр, футболку, труси, носки, які зберігаються в камері схову Павлоградського ВП передати за належністю ОСОБА_6 ;

- куртку, спортивні штани, кофту, черевики, які зберігаються в камері схову Павлоградського ВП передати за належністю ОСОБА_3 ;

- мітлу, зрізи країв нігтьових пластин з пальців обох рук ОСОБА_3 , змиви з долонь обох рук ОСОБА_3 , зразки крові ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які зберігаються в камері схову Павлоградського ВП знищити.

Під час досудового розслідування проводились судово-медична експертиза, судово-імунологічна експертиза, судово-цитологічна експертиза, стаціонарна судова комплексна психолого - психіатрична експертиза, кошти на проведення яких не витрачались.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту не продовжувався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1 .