№695/959/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000149 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14.02.2007 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу 750 грн.;

27.06.2007 року Золотоніським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань, остаточно визначено до відбування 4 роки позбавлення волі та штраф 750 грн., на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим терміном 2 роки;

20.05.2009 року постановою Золотоніського міськрайонного суду скасовано звільнення та направлено в місця позбавлення волі терміном на 4 роки;

20.05.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;

28.08.2014 року Золотоніським міськрайонним судом на підставі ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05.12.2014 року вирок скасовано;

08.04.2015 року Золотоніським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.06.2015 року вирок скасовано;

10.09.2015 року Золотоніським міськрайонним судом на підставі ч. 2 ст. 307 КК України із застосовуванням ст. 69 КК України до покарання у виді - 1 рік 7 місяців 25 днів позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, запобіжний захід судом не застосовано у зв`язку з відбуттям призначеного покарання в частині позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 27.06.2007 року, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, перебіг якої перервано у зв`язку з винесенням 10.09.2015 року вироку Золотоніського міськрайонного суду за ч. 2 ст. 307 КК України, на шлях виправлення не став і 05 лютого 2019 року близько 14:00 години, повторно вчинив злочин проти власності, діючи з раптово виниклим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, переслідуючи корисливий мотив, таємно, шляхом вільного доступу викрав 40 кілограм металобрухту, з відкритого приміщення гаража, що розташований по АДРЕСА_2 , а саме: металеві прути, кутники, відро, які здав на пункт прийому металобрухту, що знаходиться по АДРЕСА_3 , завдавши матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5 .
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Учасники процесу не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відтак суд, пояснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, провів судовий розгляд даного кримінального провадження щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, щиро розкаявся, запевнивши суд, що стане на шлях виправлення. Крім того, обвинувачений підтвердив, що дійсно вчинив крадіжку майна за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, проте надала суду письмові заяви від 15.08.2019 року та 07.11.2019 року про розгляд справи без її участі, за станом здоров`я. Потерпіла зазначила, що обвинувачений є братом її колишнього чоловіка, зловживає алкогольними напоями і єдиним джерелом його існування є крадіжки. ОСОБА_5 просила призначити ОСОБА_4 міру покарання пов`язану з позбавленням волі. Розгляд справи просила проводити в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, зазначивши що їй зрозумілі такі наслідки. Цивільний позов потерпіла не бажає заявляти, шкода їй відшкодована.

У порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілої, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у ракурсі норм ст. 91 того ж Кодексу, а претензій майнового характеру вона не має.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена «поза розумним сумнівом» і знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України є рецидив злочину.
Мотиви призначення відповідного покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (зокрема потерпіла наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі; державний обвинувач просила призначити покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням; обвинувачений просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі);

досудову доповідь пробаційного органу (виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливо у винятковому випадку, за умови інтенсивного нагляду органом пробації та застосування соціально-виховних заходів);

відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливі наміри), спосіб (таємні дії), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (спричинення потерпілій матеріальних збитків);
обтяжуючу покарання обставину рецедив злочинів;
поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, яка була активною, зокрема обвинувачений сприяв слідству у встановленні обставин справи, і відшкодував потерпілій завдану шкоду;

особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину має не погашену судимість, за місцем проживання характеризується посередньо (проживає з батьками, непрацюючий, громадський порядок не порушує, зловживає алкогольними напоями), у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває під наглядом у лікаря нарколога DS: F 11.2. Згідно висновку експерта № 3 від 27.02.2019 року ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога, отримує заміщувану терапію. На даний час примусового лікування не потребує.

За вищевикладених обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді позбавлення волі.

Проте, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, суд приходить до висновку, що при призначенні покарання також має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції останнього від суспільства, у зв`язку з чим є можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, в порядку ст.75 КК України, визначивши йому іспитовий строк та поклавши обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов не заявлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Майнова шкода становить 217,20 грн., яка відшкодована на стадії досудового слідства.

З обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати за залучення експерта в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України, у сумі 429 грн.

Речові докази відсутні.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

з а с у д и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 ст. 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді 2 років років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази відсутні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта по справі на суму 429 грн.

Вирок може бути оскаржений в Черкаський апеляційний суд всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1