Провадження № 1-кп/592/220/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ковпаківського районного суду м.Суми кримінальне провадження № 0004314 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Томаровка

Яковлевського району Бєлгородської області РФ, громадянина України, освіта вища, працює

інженером-програмістом в ТОВ «ЄЛЛОВ ПІКСЕЛЬ», зареєстрований та проживає в

АДРЕСА_1 , раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

ВСТАНОВИВ:

11.11.2017 року близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_6 керував власним автомобілем «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 та рухався по вулиці Горького у напрямку до вул. Супруна в м. Суми. Під час руху по вказаній вулиці ОСОБА_6 знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, а саме перед початком та зміною напрямку руху з виконанням маневру повороту ліворуч на не регульованому перехресті і подальшого руху у напрямку вул. Нижньо-Холодногірська, в районі буд. №23/1 цієї ж вулиці, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_5 , який в цей час в порушення вимог п. 4.14 «а» Правил дорожнього руху України перетинав проїзну частину вул. Н.Холодногірська по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, не прийняв міри до зниження швидкості руху автомобіля аж до зупинки, для надання переваги в русі пішоходові, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . У наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді політравми; закритого перелому дна вертлигової западини справа зі зміщенням з центральним вивихом правого стегна; закритого перелому правої клубової та лонної кісток зі зміщенням; забійної рани правого передпліччя; обширної підшкірної гематоми правого стегна та калитки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи проведеної ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи» №277 від 05.05.2018 кваліфікуються, як середньої тяжкості тілесні ушкодження, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я і не були небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №235/233 від 28.09.2018 року водій ОСОБА_6 при керуванні автомобілем «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 по вул. Горького, перед початком та зміною напрямку руху з виконанням маневру повороту ліворуч на не регульованому перехресті і подальшого руху у напрямку вул. Н.Холодногірська, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу в районі буд. №23/1 цієї ж вулиці по якому переходив проїзну частину потерпілий ОСОБА_5 , повинен був зменшити швидкість керованого автомобіля аж до зупинки для надання пішоходові переваги в русі, тобто діяти відповідно до вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, якими передбачено: Пункт 2.3б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; Пункт 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; Пункт 16.2 На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також: велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку; Пункт 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
При цьому, як би водій ОСОБА_6 перед початком та зміною напрямку руху з виконанням маневру повороту ліворуч на не регульованому перехресті і подальшого руху у напрямку вул. Н.Холодногірська, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу в районі буд. №23/1 цієї ж вулиці на якому знаходився потерпілий ОСОБА_5 відмовився від виконання задуманого маневру або своєчасно зменшив швидкість руху керованого автомобіля аж до зупинки та надав перевагу в русі вказаному пішоходові, то наїзду не відбулося б. Тому порушення пунктів 10.1, 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху, допущені водієм ОСОБА_6 , знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому при вказаних вище обставинах визнав частково і суду пояснив, що 11.11.2017 року він на автомобілі ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 рухався по вул.Горького в м.Суми, повертав на вул.Н.Холодногірську. В цей час була мряка, слабкий туман, освітлення на дорозі не було. Під час його руху по вул..Н.Холодногірській його засліпив зустрічний автомобіль. Пішохода він побачив несподівано перед своїм автомобілем, приблизно в 2-х метрах від автомобіля, намагався уникнути зіткнення. Він рухався зі швидкістю близько 40 км/год. Коли вийшов з автомобіля, то побачив, що пішохід лежить на проїзній частині поза межами пішохідного переходу. Йому відомо про наявність пішохідного переходу на тій дорозі та дорожніх знаків пішохідного переходу. Після дорожньо-транспортної пригоди і в подальшому він надавав необхідну допомогу потерпілому.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується дослідженими доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що він 11.11.2017 року близько 17год. йшов до Будинку культури ім.Фрунзе, переходив дорогу по пішохідному переходу по вул.Н.Холодногірська в м.Суми, пройшов частину пішохідного переходу і його збив автомобіль, наїзд стався на проїзній частині дороги на пішохідному переході. Він не бачив, який автомобіль його збив. Проїзна частина дороги не освітлювалася.

В ході судового розгляду ОСОБА_5 давав послідовні пояснення, що він переходив дорогу по пішохідному переходу. Під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_6 здійснив наїзд автомобілем на пішохідному переході.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що в листопаді 2017 року він проходив в районі вул.Горького. На вулиці було темно, слизько, мокро. Саму дорожньо-транспортну пригоду він не бачив. Бачив водія, це був саме ОСОБА_6 , який піднімав пішохода і він запропонував свою допомогу. Там, де піднімав водій пішохода це було 2-3 м від пішохідного переходу, потерпілий був на проїзній частині дороги. Пішохід був ближче до лівого краю дороги. Де сталася дорожньо-транспортна пригода, є пішохідний перехід («зебра»). Саму дорожньо-транспортну пригоду він не бачив, автомобіль червоного кольору стояв на проїзній частині в напрямку з вул.Горького на вул.Н.Холодногірської. Він допоміг водію, який допомагав пішоходу, який був на проїзній частині дороги. Рух транспортного засобу та момент контакту автомобіля і пішохода він не бачив. Чи було освітлення, він не пам`ятає.

Згідно з протоколом огляду місця події від 11.11.2017 року дорожньо-транспортна пригода сталася по вул.Нижньохолодногірській, в районі будинку №23/1. В ході огляду автомобіля ВАЗ21063 н.з. НОМЕР_1 виявлені наступні сліди та механічні ушкодження наявна вм`ятина у передній верхній частині правого переднього крила, наявна вм`ятина у передній верхній боковій частині правого переднього крила (а.пр.43-49).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №758 від 04.05.2018 року (а.пр.56-63) як на момент експертного огляду, так і до дорожньо-транспортної пригоди рульове керування, робоча гальмівна система, ходова частина та прилади зовнішнього освітлення автомобіля ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані.

Доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими висновку судової автотехнічної експертизи №235/233 від 28.09.2018 року, протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 26.09.2018 року внаслідок не відкриття їх стороні захисту в порядку ст.290 КПК України, відхиляються судом.

Як вбачається з протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 28.09.2018 року підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_4 були відкриті матеріали кримінального провадження, в тому числі постанови про призначення авто технічних експертиз та висновки експерта до них, протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 (а.пр.181). Висновок судової авто технічної експертизи №235/233, датований 28.09.2018 року, направлений слідчому супровідним листом експерта 28.09.2018 року (а.пр.64). В цей же день 28.09.2018 року ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_4 були відкриті матеріали кримінального провадження, в тому числі і цей висновок експерта (а.пр.181).

Протоколи допиту підозрюваного ОСОБА_6 також були відкриті стороні захисту, що вбачається з протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 28.09.2018 року (а.пр.181).

Недопустимість доказів регламентовано ст.87 КПК України, де вказано, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міждународними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та вказаний вичерпний перелік істотних порушень прав людини і основоположних свобод.
У вирішенні питання про допустимість доказів важливе значення має саме істотність порушення прав і свобод.
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 26.09.2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 (а.пр.50) останній від проведення слідчого експерименту відмовився, зазначивши, що не має наміру змінювати вихідні дані, вказані під час проведення слідчого експерименту 19.09.2018 року, а також з особистих причин.

Отже, згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 26.09.2018 року, будучи в статусі підозрюваного ОСОБА_6 вказав вихідні дані, вказані під час проведення слідчого експерименту 19.09.2018 року, який проводився з ним як зі свідком. Оскільки підозрюваний ОСОБА_6 26.09.2018 року на пропозицію провести з ним слідчий експеримент, підтвердив всі надані ним вихідні дані під час проведення слідчого експерименту 19.09.2018 року, інших вихідних даних не надавав, використання судовим експертом ОСОБА_9 протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_6 від 19.09.2018 року (технічних даних, результатів замірів), не порушує прав ОСОБА_6 . З огляду на викладене, підстав для визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 19.09.2018 року за участі ОСОБА_6 як свідка, суд не вбачає.

Сторона обвинувачення не посилалась як на доказ на протокол допиту ОСОБА_6 як підозрюваного, тому підстави для визнання судом цього доказу не допустимим, відсутні.

Прокурор не обґрунтовував обвинувачення висновком судової авто технічної експертизи від 25.09.2018 року №233, тому оцінка судом цього висновку не надається.

Під час проведення судової автотехнічної експертизи (висновок №235/233 від 28.09.2018 року а.пр.67-71) судовим експертом використані дані слідчого експерименту з ОСОБА_6 як зі свідком, протокол допиту потерпілого ОСОБА_5 , протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_5 .

Слідчий експеримент з ОСОБА_6 19.09.2018 року проводився в темну пору доби, було відтворено мокре дорожнє покриття, був використаний аналогічний автомобіль із світлом фар, схожим на світло фар зустрічного автомобіля. Отже, була відтворена дорожня ситуація, що була наявна 11.11.2017 року.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.09.2018 року (а.пр.86-88) ОСОБА_6 показав місце наїзду, положення його автомобіля на момент початку застосування екстреного гальмування, вказав швидкість руху, траєкторію руху автомобіля. За допомогою замірів було встановлено, що місце наїзду знаходиться на смузі руху автомобіля ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 в межах пішохідного переходу на відстані 2,05 м від орієнтиру №2 та в 0,6 м до дальньої лінії розмітки «зебра». За 2,5 сек. до наїзду водій автомобіля з робочого місця водія має можливість спостерігати рухому перешкоду у вигляді ніг пішохода.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 20.09.2018 року (а.пр.51-52) потерпілий ОСОБА_5 показав, що місце його виходу на проїзну частину знаходиться в межах дорожньої розмітки «зебра», місце наїзду знаходиться на смузі руху автомобіля ВАЗ21063 в межах пішохідного переходу. З моменту виходу на проїзну частину до моменту наїзду ОСОБА_5 подолав відстань 6,7м, час руху становить 2,7с., 2,8с. З урахуванням замірів встановлено, що місце виходу потерпілого на проїзну частину знаходиться в межах дорожньої розмітки «зебра» на рівні лівого краю проїзної частини по напрямку руху автомобіля ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 та в 11,6 м до орієнтиру №1. Місце наїзду знаходиться на смузі руху автомобіля ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 в межах пішохідного переходу на відстані 2,5 м від орієнтиру №2 та в 11,2 м до орієнтиру №1.

Проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_5 в денний час доби не впливає на належність та допустимість цього доказу. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 вказав місце виходу на проїзну частину, місце наїзду автомобіля, показав як він рухався по пішохідному переходу. Ці обставини підлягали доказуванню у кримінальному провадженню, тому цей протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим є належним доказом згідно з ст.85 КПК України. Доказ, отриманий в порядку, встановленому КПК України. Отже, цей протокол проведення слідчого експерименту є допустимим доказом відповідно до ст.86 КПК України. Для перевірки та уточнення цих відомостей не є обов`язковим проведення такого слідчого експерименту з потерпілим в темний період доби.

Участь судового експерта ОСОБА_9 як спеціаліста при проведенні слідчого експерименту 19.09.2018 року не є порушенням норм КПК України.

Згідно з висновком судової авто технічної експертизи №235/233 від 28.09.2018 року (а.пр.67-71) водій автомобіля ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п.п.10.1, 18.1, 16.2 Правил дорожнього руху; з технічної точки зору в діях водія автомобіля ВАЗ 21063 вбачається невідповідність вимогам п.п.10.1., 18.1, 16.2 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля ВАЗ21063 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода, якби застосував своєчасне гальмування. У водія не було перешкод для завчасного виявлення дорожніх знаків, які позначають нерегульований пішохідний перехід, де від водіїв транспортних засобів вимагається надати перевагу в русі пішоходам з моменту виходу їх на нерегульований пішохідний перехід і якби водій автомобіля ВАЗ 21063 вибрав швидкісний режим, який дозволяв би надати цю перевагу та при виїзді з головної дороги на другорядну, виконуючи маневр, впевнився в безпеці його виконання, то самого наїзду б не сталося. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 21063 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п.п.10.1, 18.1, 16.2 Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_6 рухався на технічно справному транспортному засобі і мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода як відмовою від виконання маневру, так і своєчасним застосуванням гальмування.

Згідно з п.4.14а) Правил дорожнього руху пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що не було враховано потерпілим ОСОБА_5 при перетині нерегульованого пішохідного переходу.
Судовий експерт ОСОБА_9 в суді пояснив, що він повністю підтримує висновок судової авто технічної експертизи №235/233 від 28.09.2018 року. Під час проведення судової авто технічної експертизи бралися до уваги протокол огляду місця події, слідчий експеримент, матеріали кримінального провадження. При проведенні слідчого експерименту визначалася об`єктивна можливість виявити з місця водія пішохідний перехід і пішохода. Слідчий експеримент виконувався в умовах, найбільш наближених до тих умов, які були 11.11.2017 року. Згідно з п.п.16.2, 18.1 Правил дорожнього руху надається перевага пішоходу, який вийшов на пішохідний перехід. Від водія вимагається надати перевагу пішоходам, які рухаються по нерегульованому пішохідному переходу. Водій міг виявити дорожній знак щодо пішохідного переходу. Згідно з п.10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Водій повинен мати достатній зір, незалежно від того, чи носить він окуляри, чи ні. Водій повинен виконувати Правила дорожнього руху. Якщо він перебуває в хворобливому стані, чи має певні вади, в тому числі вади зору, водію заборонено керувати транспортним засобом. Ним зроблений висновок, що в діях водія є невідповідності вимогам п.п.10.1., 18.1, 16.2 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №277 (а.пр.53-54) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у виді політравми, закритого перелому дна вертлигової западини справа зі зміщенням з центральним вивихом правого стегна; закритого перелому правої клубової та лонної кісток зі зміщенням; забійної рани правого передпліччя, обширної підшкірної гематоми правого стегна та калитки, які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження. Ці ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли виникнути внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінивши сукупність зібраних доказів і досліджених в судовому засіданні доказів - протоколу огляду місця події, протоколів проведення слідчих експериментів, висновку судової автотехнічної експертизи №235/233, висновку судово-медичної експертизи, показання обвинуваченого, потерпілого та свідка, з точки зору достатності та взаємозв`язку суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_6 доказана в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, що виразилося в порушенні вимог п.п.10.1, 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху під час керування 11.11.2017 року автомобілем ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 по вул.Н.Холодногірська в м.Суми, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання суд на підставі ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості. Суд враховує також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, за місцем роботи та за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують покарання надання необхідної допомоги потерпілому після дорожньо-транспортної пригоди, під час лікування. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, зокрема є раніше не судимим, працює, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, обставини, що пом`якшують покарання, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 є покарання у вигляді обмеження волі з застосуванням ст.75 КК України звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
В справі заявлений цивільний позов прокурором в інтересах держави в особі Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 9148грн.80коп. (а.пр.81).

Доводи обвинуваченого та його захисника, що страховик ПрАТ «СК Провідна», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 , повинна здійснити відшкодування коштів медичному закладу на лікування потерпілого, відхиляються судом. Згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Відповідно до ст.22 цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Сумська міська клінічна лікарня №1, на стаціонарному лікуванні в якій перебував ОСОБА_5 , не є в розумінні норм цього Закону потерпілим юридичною особою, яка має право на відшкодування витрат на лікування потерпілого. Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на відшкодування витрат на лікування має безпосередньо сам потерпілий фізична особа, а потерпілий - юридична особа має право на відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну такої особи (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу, пошкодженням доріг, дорожніх споруд, евакуацією транспортних засобів з місця ДТП).

Суд вважає за необхідне відповідно до ст.1206 ЦК України задовольнити пред`явлений цивільний позов і стягнути з ОСОБА_6 на користь Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради 9148грн.80коп. в відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджена при розгляді кримінального провадження.

Речові докази: автомобіль ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_6 .

Згідно з ст.ст.118, 124 КПК України суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати, повязані з залученням експертів, в розмірі 7576грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік шість місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради 9148грн.80коп. в відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані з залученням експертів, в розмірі 7576грн.

На вирок суду може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м.Суми.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1