Справа №463/6799/19
Провадження №1-кс/463/3518/19
У Х В А Л А

21 серпня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову у визнанні потерпілими, -

в с т а н о в и в :

до суду надійшла скарга на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 2 серпня 2019 року про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні №0000756 від 25 липня 2019 року.

Подану скаргу мотивують тим, що оскаржувані постанови є невмотивованими, такі порушують права скаржників, оскільки вони не можуть в повній мірі користуватись своїми процесуальними правами, будучи особами яким вчиненням злочинів заподіяно шкоду. Вважають, що слідчим не доведено існування очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про вчинення кримінального правопорушення або залучення як потерпілого подано особою, якій не завдано шкоду, зазначену в ч.1 ст.55 КПК України. Також вважають, що слідчий є упередженим, що знаходило своє підтвердження в межах інших проваджень. Окрім цього, зазначають, що слідчий, в перевищенням повноважень, відмовив заявникам у визнанні потерпілих, незважаючи на те, що ними було подано клопотання лише про видачу витягу з реєстру, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілих та постанови про залучення до участі у слідчих діях, там самим не розглянувши клопотання в частині вимог. В підтвердження своєї позиції посилається також на ряд рішень Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав з аналогічних підстав. Не заперечив проти розгляду скарги у відсутності інших сторін.

Скаржник ОСОБА_4 подала до суду клопотання про розгляд скарги без її участі у зв`язку із можливим погіршенням самопочуття в ході слухання справи.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про розгляд скарги був належним чином повідомлений, заперечень не подав.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності вказаних сторін.

Заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про кримінальне провадження за №0000756 від 25 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.366 ч.1 КК України.

Як вбачається із матеріалів скарги, вказане кримінальне провадження розпочато на виконання ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2019 року, якою задоволено скаргу на бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 18 липня 2019 року щодо можливих неправомірних дій працівників правоохоронних органів Львівської області, які на думку заявників фальшували і приховували вбивство їх сина групою осіб при здійсненні розслідування кримінальних проваджень за №0004073 та №0000082.

Поставною від 2 серпня 2019 року слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному провадженні з мотивів того, що заявником у заяві від 2 серпня 2019 року не наведено жодних відомостей про завдання йому зазначеним кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди, не долучено підтверджуючих документів.

Окрім цього, постановою від 02 серпня 2019 року слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному провадженні з мотивів того, що заявником у заяві від 02 серпня 2019 року не наведено жодних відомостей про завдання йому зазначеним кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди, не долучено підтверджуючих документів.

Відповідно до положень ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В обґрунтування даної скарги скаржники посилаються на те, що слідчі під час досудового розслідування кримінальних проваджень за №0004073 та №0000082 щодо вбивства їх сина ОСОБА_6 фальшували документи та приховували вбивство їх сина групою осіб, внаслідок чого скаржникам заподіяно шкоду, про що вони зазначали безпосередньо у заяві про вчинення злочину.

Не дивлячись на посилання слідчого в постанові про відмову у визнанні потерпілим на вказану норму закону, вважаю, що її приписи слідчим не виконані, оскільки в постанові не наведено конкретні очевидні та достатні підстави вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. Адже доводи батьків про скоєння службового злочину під час розслідування вбивства їх сина, внаслідок чого вони зазнали моральних страждань у відповідності до положень ст.23 ЦПК України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Окрім цього, слід зауважити, що слідчий у постанові зазначає про відсутність доводів у заяві від 02 серпня 2019 року, проте жодним чином не надано оцінку твердженням заявників, що викладені у заяві про вчинення злочину щодо завдання їм шкоди та визначення розміру такої. При цьому, слід зазначити, що розмір заподіяння моральної шкоди, питання її доведення та надання доказів для підтвердження цього можуть бути встановлені лише після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілими.

Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч.2 ст.9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Згідно з п.4 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Крім неналежного мотивування постанов, підставою їх скасування є і необґрунтованість прийнятого рішення слідчим, прокурором стосовно співвідношення процесуальних вимог щодо визнання особи потерпілою та фактичних обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що слідчим не надано оцінки доводам заявника щодо заподіяння йому моральної шкоди, право на відшкодування такої у заявників виникає у силу вимог ст. 23 ЦК України, а тому за таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Окрім цього, у відповідності до положень ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування (в порядку ст. 303 КПК України) може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя вважає, що вимоги скаржників про відведення слідчого від розслідування кримінального провадження №0000756 від 25 липня 2019 року до задоволення не підлягає, оскільки таке рішення слідчого судді за результатами розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України, а саме про такий спосіб звернення до слідчого судді зазначають скаржники, зокрема, у назві документу, не передбачене положеннями чинного кримінального процесуального законодавства, що не позбавляє права скаржників звернутись із відповідною заявою у встановленому законом порядку.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 2 серпня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000756 від 25 липня 2019 року та постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 2 серпня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000756 від 25 липня 2019 року.

Зобов`язати слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 вручити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000756 від 25 липня 2019 року.

В решті в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 21 серпня 2019 року о 9 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1