ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/204/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/263/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника

потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кременецького районного суду від 11 липня 2019 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кременця Тернопільської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, працює водієм, інвалід третьої групи, одружений, на утриманні перебуває одна неповнолітня дитина, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.162 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 09 січня 2019 року, приблизно о 20 годині, перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що проникнення до володіння особи всупереч волі законного володільця є незаконним, маючи намір на порушення конституційного права громадян на недоторканність житла, закріпленого в ст. 30 Конституції України, без згоди власника, діючи умисно і протиправно, шляхом виривання врізного замка на вхідних дверях та пошкодження верхньої частини одвірка вхідних дверей, проник до житлового будинку ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де згодом був виявлений ОСОБА_11 .

Представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Кременецького районного суду від 11 липня 2019 року в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі, посилаючись на неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що судом при призначенні покарання не взято до уваги, що обвинувачений своєї вини не визнав, у вчиненому не розкаюється, пробачення у потерпілого не попросив, заподіяні збитки добровільно не відшкодував.

Вважає, що ОСОБА_7 вчинив злочин щодо особи похилого віку, та на його думку, звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 у зв`язку із можливістю його перевиховання без ізоляції від суспільства суперечить засадам призначення покарання.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 , визнавши невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України за недоведеністю.

Вказує, що наведені судом докази не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Зазначає, що показання свідків не узгоджуються між собою, а тому не можуть братись до уваги судом як належні та допустимі докази.

Посилається на неврахування судом того факту, що свідок ОСОБА_12 не був очевидцем події, про обставини проникнення в житло ОСОБА_7 дізнався із слів потерпілого ОСОБА_13 , а відомості наведені ним не узгоджуються із заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення.

Апелянт вказує на те, що ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено механізму виникнення змін та пошкоджень в конструкції дверей, будь-які експертизи щодо даного питання не проводились, а протокол огляду місця події, на його думку, лише вказує на стан речей, який існував на момент огляду місця події.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 представник потерпілого ОСОБА_9 вказує, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 був ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, тому просить апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах представника потерпілого ОСОБА_13 -адвоката ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просить її задовольнити, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого заперечив, в судових дебатах захисника ОСОБА_8 , в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, просять її задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілого заперечили, в судових дебатах прокурора, який заперечив апеляційні скарги представника потерпілого та захисника обвинуваченого, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Перевіркою кримінального провадження встановлено, що судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, порушень цього закону, які були б істотними та могли бути підставою скасування судового рішення у справі не допущено, а висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України суд зробив на підставі досліджених в судовому засіданні, належно оцінених та детально викладених у вироку доказів.

Зокрема, винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який у суді першої інстанції ствердив, що у січні 2019 року у темну пору доби, перебуваючи вдома, дивився ноутбук. В цей момент, почув тріск і до хати ввірвалася людина, яку згодом впізнав, що це був ОСОБА_7 , та який йшов до нього. Без жодних пояснень ОСОБА_7 вирвав шнур з ноутбука, рвонув стіл, розлив компот та побив його.

Потерпілий вказав, що ОСОБА_7 в гості він не запрошував, дозволу на проникнення у своє помешкання не давав. Вхідні двері були закриті на ключ, та останній вирвав клямку та пошкодив двері.

Зазначив, що очевидцем події був сусід ОСОБА_14 . Крім цього, вказав, що ОСОБА_7 вибачення не попросив та шкоду не відшкодував.

Пояснення потерпілого ОСОБА_13 є послідовними, логічними, належними та допустимими, підтверджуються іншими доказами, тому суд підставно послався на них у вироку.

Так, 10 січня 2019 року ОСОБА_13 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, повідомивши слідчому про час та обставини, за яких ОСОБА_7 увірвався до його житлового будинку, де внаслідок словесного конфлікту, який виник між ними, ОСОБА_7 наніс йому декілька ударів в область голови, однак видимих тілесних ушкоджень не отримав.

Суд вірно взяв до уваги дані протоколу огляду місця події від 10 січня 2019 року під час огляду житлового будинку по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , відповідно до якого виявлено пошкодження у верхній частині одвірка вхідних дверей у вигляді відкосу деревини. У місці, де виявлено пошкодження одвірка (верхньої його частини) кріпиться металева петля за допомогою якої двері з металевим гачком (засовом) зачиняються та фіксуються у зачиненому положенні. Дана металева петля частково відчинена, тому посилання захисника обвинуваченого на те, що не встановлено змін та пошкоджень в конструкції дверей, є необґрунтованим.

Поряд з цим, факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 незаконного проникнення до житла ОСОБА_10 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які є сусідами потерпілого ОСОБА_10 ..

Так, з показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що 09 січня 2019 року ввечері він з дружиною почув шум у сусіда ОСОБА_10 та побіг до нього. У будинку ОСОБА_10 він бачив, що вхідні двері були відчинені навстіж, у дверях собачка з замка була в закритому вигляді, на підлозі валявся телефон, перевернутий стілець, щось на підлозі було розлито, на губі у ОСОБА_10 була кров. Свідок вказав, що між потерпілим та обвинуваченим був якийсь конфлікт, потерпілий сказав, що до нього ввірвалися та вказував на обвинуваченого, якому пропонував вийти з його будинку. Зазначив, що порадив ОСОБА_10 викликати поліцію.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що 09 січня 2019 року ввечері вона з чоловіком почула шум у будинку сусіда ОСОБА_10 , після чого її чоловік пішов до ОСОБА_10 подивитися, що там відбувається. Вона підійшла до хвіртки будинку потерпілого, чула сварку чоловіків та повернулася додому.

Судом вірно враховано вищевказані показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які відповідно до ст.ст. 84-86 КПК України є належні та допустимі докази у справі, оскільки вони містять відомості щодо обставин події, узгоджуються з даними протоколу огляду місця події з фототаблицями ілюстрацій та є послідовними, тому посилання захисника обвинуваченого на те, що показання свідків не узгоджуються між собою та не можуть братись до уваги судом як належні та допустимі докази, є необгрунтованим.

Колегія суддів вважає, що суд вірно критично оцінив покази свідка ОСОБА_16 , дружини обвинуваченого, яка пояснювала, що обвинувачений протизаконних дій не вчиняв та зайшов до помешкання потерпілого за його запрошенням, оскільки її покази спростовуються матеріалами справи та є такими, що спрямовані на уникнення відповідальності обвинуваченим.

Вказані висновки суду зроблені на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дав належну оцінку діям ОСОБА_7 і вірно кваліфікував їх за ч.1 ст.162 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Твердження представника потерпілого про м`якість призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів вважає непереконливим, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд вірно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про особу винного.

Зокрема, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до злочинів невеликої тяжкості, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілого, який просив застосувати щодо обвинуваченого сувору міру покарання, та обрав ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті ч.1 ст.162 КК України, вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наведені в апеляційній скарзі представника потерпілого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є невиправдано м`яким, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України.

Не заслуговують на увагу посилання представника потерпілого на неврахування судом при призначенні покарання обтяжуючої обставини, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки посяганням за ст. 162 КК України є не особа похилого віку, а незаконне проникнення до житла особи, що порушує її конституційне право на недоторканість житла.

Таким чином, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд виходив з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Цивільний позов потерпілого судом вирішено відповідно до ст.23 ЦК України, згідно з якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду від 11 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи