Справа № 589/4747/17
Провадження № 1-кп/589/103/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який уродженець м. Шостки Сумської області, громадянин України, неодружений, працює в ТОВ «ВАНТ» Лтд водієм, раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.286, ч. 1 ст.135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2017 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем АUDІ 80 р.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Воронізька з боку вул. Сумська м. Шостка.
Рухаючись в районі буд. 19 по вул. Воронізька м. Шостка, ОСОБА_4 проявив неуважність, не в повній мірі слідкував за дорожньою обстановкою, при виборі швидкості свого руху не дотримався безпечної дистанції, своєчасно не виявив велосипед під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалась біля правого краю проїзної частини вул. Воронізька, тому допустив на неї наїзд, чим порушив пункти 2.3.б, 2.10, 12.3 Правил дорожнього руху України.
В подальшому ОСОБА_4 з місця пригоди на вказаному автомобілі зник.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови, тулубу та кінцівок: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому кісток носу, перелому 3-7 ребер справа, перелому правої лопатки, вивиху правого плечового суглобу, двостороннього гідротораксу, рваних ран обох колінних суглобів, гематоми правого стегна, садна, гематоми голови, які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою довготривалого розладу здоров`я.
Своїми діями ОСОБА_4 , керуючи автомобілем АUDІ 80 р.н. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, і введених в дію з 01.01.2002, а саме:
«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;
в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;
г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;
д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;
е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;
є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Порушення водієм ОСОБА_4 пункту 12.3. Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з вчиненою дорожньо-транспортною пригодою та завданням потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Вказані дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст.286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Крім того, ОСОБА_4 , являючись водієм транспортного засобу, вчинивши наїзд на водія велосипеду, спричинивши йому тілесні ушкодження, суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_9 в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людям, що перебувають в небезпечному для життя стані, з метою уникнення відповідальності за скоєне на автомобілі причетному до ДТП, зник з місця пригоди, маючи можливість надати допомогу потерпілому, не вжив жодних заходів для запобігання небезпеці, чим завідомо залишив без допомоги ОСОБА_9 , яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, так як перебувала без свідомості.
Дії ОСОБА_4 , які виразились в завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний стан, суд кваліфікує за ч. 1 ст.135 КК України.
Обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що йому зрозуміла суть обвинувачення та свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів за викладених фактичних обставин він визнає повністю. Пояснив, що 20.09.2017 року близько 19 год. 00 хв. рухався на транспортному засобі по проїзній частині вулиці Воронізька в м. Шостка. Спробував обігнати автомобіль, який рухався попереду, для цього виїхав на зустрічну полосу. Проте, оскільки на зустрічній смузі руху рухався транспортний засіб, він повернувся в свою смугу руху. Коли ставав на свою смуху руху, він проявив неуважність та здійснив зіткнення з велосипедом, на якому рухалася потерпіла ОСОБА_9 . Крім того, розуміючи, що потерпіла після удару перебуває у безпорадному стані, він зник з місця пригоди, злякавшись кримінальної відповідальності за вчинене. Зазначив, що на даний час щиро кається у вчиненому, попросив у потерпілої, яка є сестрою ОСОБА_9 , вибачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою обвинуваченого, його захисника, потерпілої та її представника, прокурора судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому суд бере до уваги тяжкість злочинів, які вчинив обвинувачений, форму умислу кожного із злочинів, негативні наслідки, які настали в результаті їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, працює, даних про негативну характеристику за місцем проживання не має, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування матеріальної шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.
З урахуванням наведеного та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі зі звільненням обвинуваченого від реального відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки переконаний, що він здатний виправитися не перебуваючи в ізоляції від суспільства.
Відповідну міру покарання було запропоновано усіма учасниками процесу.
В цей же час суд вбачає наявність достатніх підстав для застосування щодо обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він вчинив грубе порушення ПДР, в тому числі і залишив місце ДТП, поставив під загрозу життя та здоров*я інших учасників дорожнього руху, наслідком його дій є травмування потерпілого та пошкодження майна, що свідчить про несумлінне ставлення обвинуваченого до безпеки дорожнього руху, недостатню обережність по відношенню до інших учасників дорожнього руху і створює для них реальну небезпеку.
Покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як засудженим, так й іншими особами.
При цьому, враховуючи те, що обвинувачений працює водієм, слід зазначити, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
(Постанова від 12.03.2019 № 495/9188/16-к Верховний Суд. Касаційний кримінальний суд).
Більш того, стороною захисту не наведено суду жодних доводів з приводу того, що позбавлення права керування транспортними засобами призведе до абсолютної неможливості обвинуваченого для самозабезпечення.
Цивільний позов прокурора в інтересах фінансового управління Шосткинської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення 6920,70 грн коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_10 , слід задовольнити з огляду на визнання відповідачем позову та положення ст. 1206 ЦК України, яка свідчить про те, що таке визнання позову не суперечить закону і що позов ґрунтується на вимогах закону.
ОСОБА_11 також звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 35 000 грн, завданої злочином. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначила, що вона отримала значний емоційний стрес, в зв`язку з хвилюванням за стан здоров`я своєї сестри, яка постраждала від ДТП.
ОСОБА_4 позов не визнав, оскільки він не ґрунтується на законі.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного.
Як зазначено в ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ст. 1168 ЦК України).
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи положення частини першої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.
Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право на отримання відшкодування моральної шкоди має лише особа, якій безпосередньо завдано злочином такої шкоди, або ж близькі родичі такої особи, однак лише у разі, якщо особа померла саме внаслідок вчинення щодо неї злочину.
Іншого законом не передбачено.
Разом з тим, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_11 було залучено до участі у справі як правонаступника потерпілої ОСОБА_10 , котра померла не внаслідок вчинення щодо неї злочину. А отже ОСОБА_11 не має права претендувати на відшкодування моральної шкоди в межах даного кримінального провадження. По суті, в розумінні вищенаведених норм закону, в кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_11 взагалі не є суб`єктом, якому може бути завдана моральна шкода злочином.
Крім того, на користь вказаних висновків суду слід свідчать і положення ст. 1213 ЦК України, згідно якої не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права та право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві лише за його життя.
З огляду на зазначене у задоволенні позову ОСОБА_11 слід відмовити.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України, а судових витрат відповідно до ст. 124 КПК України.
Керуючись ст. 370, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, та призначити йому покарання:
За ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 року обмеження волі;
За ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити до відбуття ОСОБА_4 2 роки обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2968,80 грн. витрат за проведення експертиз.
Цивільний позов Шосткинської місцевої прокуратури і інтересах держави в особі Фінансового управління Шосткинської міської ради задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Шосткинської міської ради 6920,70 грн коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого.
У задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2017 року.
Речові докази: автомобіль марки АUDІ 80 р.н. НОМЕР_1 та металевий відбивач скла з фари головного світла повернути ОСОБА_4 , велосипед «Вікторія» повернути ОСОБА_6 , уламки лакофарбового покриття, скла знищити, оптичний диск зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1