Провадження № 11-кп/824/2758/2019 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагол, Молдова, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 05 вересня 2019 року включно.

Таке рішення, суд мотивував тим, що скоєний злочин ОСОБА_8 відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком на 15 років, а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважаючи на те, що ОСОБА_8 з місця вчинення злочину, в якому відн обвинувачується, зник, останній перебував на волі та будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може перешкодити кримінальному провадженню, з метою ухилення відповідальності, що вказує на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є недостатньо вмотивованою та обґрунтованою. Ухвалюючи рішення про продовження тримання під вартою, суд не взяв до уваги стадію розгляду кримінального провадження, а саме, що завершене судове слідство, не врахував один із принципів кримінального провадження розумність строків, сімейний стан обвинуваченого, його поведінку під час досудового розслідування, що, у свою чергу, не відповідає принципу верховенства права, який є однією із головних засад кримінального провадження.
03 вересня 2016 року ОСОБА_8 був затриманий за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
26 жовтня 2016 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0010238.
31 жовтня 2016 року по відношенню до ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 60 днів.
Протягом судового слідства запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 продовжувався ще 19 разів.
Останній раз цей захід продовжено ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року.
Таким чином, ОСОБА_9 на день постановлення ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 02.08.2019 перебував під вартою 2 роки 10 місяців і 30 днів, що відповідно до складності справи, кількості свідків та експертиз є необгрнутованим.
У справі за 2 роки і 9 місяців судового слідства було допитано 6 свідків і досліджено 4 експертизи.
Під час судового слідства Солом`янським районним судом міста Києва не було дотримано п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку.
Також захисника зазначає, що продовжуючи 02.08.2019 строк тримання під вартою ОСОБА_8 суд не взяв до уваги ту обставину, що судове слідство по кримінальному провадженню завершилося 02.08.2019. Всі свідки та експерти були допитані.
Обгрунтовуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що підставами для продовження строку тримання під вартою є те, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, за який законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, а також те, що ОСОБА_8 з місця вчинення злочину, в якому він обвинувачується зник, що може, перебуваючи на волі, перешкодити кримінальному провадженню.
Такі обґрунтування не підтверджуються завершеним судовим слідством.
З місця злочину ОСОБА_8 не зникав, він був затриманий неподалік місця вчинення злочину, де спокійно сидів на вулиці.
Окрім того, в ході судового слідства не було отримано доказів того, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство. Єдиний свідок тих подій, допитаний в ході судового засідання тричі, дав покази, що стосовно ОСОБА_8 потерпілим вчинялися дії щодо його удушення. При цьому, потерпілий використовував ніж, а ОСОБА_8 захищався.
Допитаний в ході судового слідства експерт не спростував пояснення ОСОБА_8 стосовно обставин отримання потерпілим смертельного поранення, причиною якого було застосування ОСОБА_8 сили для припинення його удушення потерпілим.
Також, на думку захисника, не є обґрунтованими твердження суду стосовно того, що ОСОБА_8 може, перебуваючи під варто, перешкоджати кримінальному провадженню.
Разом з тим, на утриманні ОСОБА_8 перебуває двоє малолітніх дітей, довідка про що додається до скарги.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити
пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме ч.1 ст.115 КК України, приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться ОСОБА_8 в вину та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду та враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Доводи захисника про те, що суд не взяв до уваги стадію розгляду кримінального провадження, а саме, що завершене судове слідство, не врахував один із принципів кримінального провадження розумність строків, сімейний стан обвинуваченого, його поведінку під час досудового розслідування, що, у свою чергу, не відповідає принципу верховенства права, який є однією із головних засад кримінального провадження, не заслуговують на увагу.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав таким, що не зменшився від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_8 буде переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадженні містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинуваченого ОСОБА_8 , тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилається в апеляційній скарзі захисник, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Зважаючи на викладене, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10