Справа №463/6931/19
Провадження №1-кс/463/3594/19
У Х В А Л А

21 серпня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 2 серпня 2019 року про відмову в визнанні потерпілим.

Скаргу мотивує тим, що ним повторно подано клопотання слідчому про залучення його у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000038 від 12.02.2019, оскільки внаслідок вказаного кримінального правопорушення було завдано йому моральної та матеріальної шкоди. 13.08.2019 ним отримано постанову від 2 серпня 2019 про відмову у визнанні його потерпілим. Вважає, що така постанова є незаконною, оскільки слідчим не дано належної правової оцінки його додатковим показанням та наданим ним письмовим доказам на підтвердження спричиненої йому майнової та моральної шкоди, а також не вчинено всіх необхідних слідчих дій з метою перевірки їх достовірності, у зв`язку з чим слідчий дійшов до хибного висновку про відсутність підстав для визнання його потерпілим. Вказані слідчим висновки не відповідають обставинам кримінального провадження.
У судовому засіданні заявник скаргу підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі.
Суб`єкт оскарження в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і місце його проведення, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги вважаю, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів скарги, 12.02.2019 прокуратурою Львівської області на виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.02.2019 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 за заявою ОСОБА_3 від 15.11.2018 про вчинення прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.
Окрім цього, як вбачається із пояснень скаржника, у своїх клопотаннях про визнання потерпілим останній зазначає про заподіяння йому шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 із зазначенням конкретних сум та обставин заподіяння. При цьому скаржник посилається на те, що в результаті незаконного на йому думку обшуку, який проведений за участю прокурора грубо порушені його конституційні права та свободи, надано доступ до інформації про його дзвінки, пересування та інш. З його мобільного телефону. В той же час, відмовляючи у визнанні його потерпілим слідчим ці обставини взагалі упускає і виходить з того, що злочином йому не завдано майнової шкоди.
02 серпня 2019 слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 03.07.2019 про залучення його як потерпілого у кримінальному провадженні № 0000038 від 12.02.2019 з тих підстав, що відсутні очевидні і достатні підстави вважати, що заявнику завдано вказаної ним шкоди саме даним кримінальним правопорушенням та діями прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 .
У ч.5 ст.55 КПК України закріплено обов`язок слідчого винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
Відповідно до положень ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч.2 ст.9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Згідно з п.4 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Крім неналежного мотивування постанов, підставою їх скасування є і необґрунтованість прийнятого рішення слідчим, прокурором стосовно співвідношення процесуальних вимог щодо визнання особи потерпілою та фактичних обставин кримінального правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про визнання потерпілим, слідчий послався не те, що ОСОБА_3 долучено копії документів, які підтверджують можливі витрати заявника на загальну суму 78 470,49 грн., що у відповідності до примітки ст. 364 ЦПК України станом на 2017 рік не є істотною шкодою.
Разом з тим, слідчий не звернув увагу на те, що у постанові від 27 жовтня 2016 року № 5-99кс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що: «Законом України № 1261-VII було викладено в новій редакції пункти 3 і 4 примітки до статті 364 КК, у яких містяться нормативні визначення для складів злочинів у сфері службової діяльності ознак - «істотна шкода» та «тяжкі наслідки». З набранням чинності Законом № 1261-VII виклад пункту 3 примітки статті 364 КК зазнав змін, оскільки законодавець уже не використовує у нормативних визначеннях ознаки «істотна шкода» сполучник «якщо» і тому чинна редакція цього положення охоплює майнову шкоду, яка досягла розміру, що у 100 (сто) і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Водночас, диспозиція частини першої статті 364 і частини першої статті 365 КК, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).
В заяві про визнання потерпілим, скаржник посилається на заподіяння йому моральної шкоди, якої він зазнав внаслідок грубого порушення його конституційних права внаслідок того, що прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 незаконно перебрав на себе повноваження слідчого, організував незаконний обшук житла за неправильною адресою, при цьому незаконно прибув на проведення цих слідчих дій у м. Львів без наказу і відрядження, підробив протокол допиту його у якості свідка, ввів в оману суддю, коли використав цей протокол в суді для порушення його громадянських прав і свобод. Встановлення вказаних обставин не виключає заподіяння скаржнику моральну шкоду в тому числі у розмірі, що у 100 (сто) і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Згідно з ч.2 даної норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення нею кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
У частині 3 вказаної статті зазначено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Не дивлячись на посилання слідчого в постанові про відмову у визнанні потерпілим на вказану норму закону, її приписи слідчим не виконані, оскільки в постанові не наведено конкретні очевидні та достатні підстави вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст.55 КПК України і зокрема моральної шкоди.
При цьому слідчий не врахував доводи заявника про завдання йому суттєвих душевних страждань внаслідок явно незаконних, на його думку, дій прокурора у кримінальному провадженні, внаслідок чого грубо порушені його конституційні права і свободи.
Окрім того, слідчий суддя враховує, що питання надання доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру, може бути вирішено тільки після скасування рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
З огляду на наведене, приходжу до переконання, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, оскільки обставини, наведені слідчим не можна вважати очевидними і достатніми, а тому дана постанова є передчасною та підлягає скасуванню.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.
Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор. Таким чином, з врахуванням наведеного, слід задоволити скаргу частково, скасувати оскаржувану постанову, а в решті - в задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 2 серпня 2019 року про відмову в визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000038.

В решті в задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 27 серпня 2019 року о 16 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1