Справа № 214/7904/19
1-кс/214/2264/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю представника потерпілої ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі справу за скаргою ОСОБА_5 на дії прокурора, покладення зобов`язання, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Потерпіла ОСОБА_5 звернулася до суду зі скаргою, уточнивши яку її представник просить: визнати дії прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 що виразились: у визначені місцем зберігання належного їй на праві приватної власності транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (далі за текстом «автомобіль») - територію Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (далі за текстом «ВП»); незаконно вилученого 11.10.2019 під час вчинення дій (що не відповідають ні правовим нормам кримінального процесуального законодавства, ні нормам Кодексу України про адміністративні правопорушення), та складають об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України та фактично є предметом доказування у зазначеному кримінальному провадженні, та повністю обмежують її права, як власника, щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном в спосіб, заборонений Конституцією України, норми якої є нормами прямої дії; зобов`язати уповноважених осіб Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , як органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000131, негайно повернути їй, тобто власнику, автомобіль та припинити подальше свавілля й беззаконня зі сторони органів Національної поліції, відновити порушення гарантованого та захищеного Конституцією України права власника на безперешкодне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В обґрунтування скарги навів наступне. У провадженні Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000131 від 15.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. На теперішній час органом досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні є безпосередньо Криворізька місцева прокуратура №3. З 6 вересня 2016 року їй на праві власності належить вказаний автомобіль, яки належить до категорії вантажних малотоннажних фургонів. Використовувала вказаний автомобіль лише для власних потреб, з метою здійснення у разі потреби вантажних перевезень. Вказує, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000131 було встановлено, що 11 жовтня 2019 приблизно о 20 годині, неподалік від Криворізького центрального рудоремонтного заводу по вулиці Заводській в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, працівники ВП, перевищили свої службові повноваження, умисно незаконно здійснили незаконне проникнення та обшук вказаного автомобіля, не маючи законних підстав, після чого умисно спричинили тілесні ушкодження особі, яка керувала автомобілем ОСОБА_6 , обмежили його права та свободи на вільне пересування та свободу вибору місця знаходження впродовж декількох годин без складання відповідного протоколу затримання, заволоділи грошовими коштами, незаконно вилучили дві бочки з дизельним паливом та обладнанням, яке перебувало у вантажному автомобілі, а також незаконно заволоділи належним їй автомобілем. 16 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000131 від 15.10.2019 за ч.2 ст. 365 КК України, вилучений в ході огляду з посиланням на норми КУпАП автомобіль визнаний речовим доказом. Відповідно до змісту резолютивної частини постанови про визнання речовим доказом від 16.10.2019 місцем його зберігання визначена територія ВП (автомобіль знаходиться за вказаною адресою з 11.10.2019 з часу незаконного його вилучення). Вказує, що арешт чи інші часткові обмеження права володіння, користування, розпорядження, передбачені чинним законодавством України, встановлені відповідним рішенням суду, відносно належного мені на праві власності транспортного засобу відсутні. Положення п.4 ч. 1 статі 56 КПК України права потерпілого, передбачають, що протягом кримінального провадження потерпілий має право заявляти відводи та клопотання. Вона є добросовісним, законним власником майна, що було протиправно вилучено (що підтверджується матеріалами кримінального провадження), вважає за необхідне звернутися до прокурора з даним клопотанням про повернення незаконно вилученого майна, яке обґрунтовує наступним. Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно з абз.2 ч.10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Наполягає, що підставами для повернення незаконно вилученого майна є наступні обставини. Автомобіль був вилучений під час огляду, складеного згідно ст. 264 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто у зв`язку зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення, отже в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України. Тобто первісно відсутні будь-які правові обґрунтування навіть можливості накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки майно є речовим доказом у справі, а суд процесуально позбавлений приймати такі рішення в порядку ст. 98 КПК України. 11 жовтня 2019 року співробітниками ВП на місці події повністю були проігноровані законні вимоги власника щодо припинення перевищення ними своїх службових обов`язків, що виразилось в порушенні прав та законних інтересів мене, як власника транспортного засобу, оскільки належні мені на праві власності автомобіль та майно були обшукані та вилучені з надуманих підстав. Наполягає, що власником транспортного засобу жодних адміністративних чи кримінальних правопорушень вчинено не було. Складання відносно водія автомобілю протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП «Провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди)», - не передбачає правомочність особи, що складає протокол, проводити будь-яким способом вилучення транспортного засобу, власником якого є третя особа. У матеріалах кримінального провадження № 0000131 відсутні докази на підтвердження аргументів, які б свідчили про обґрунтованість чи наявність загрози зміни, знищення чи відчуження цього майна, навпаки, власник, ніяким чином не збирається його приховувати чи знищувати або іншим чином заважати забезпеченню завдань законодавства, доказів протилежного - не надано. В матеріалах адміністративного провадження та кримінального провадження відсутні фактичні дані, що вказують на вчинення власником вказаного майна адміністративного чи кримінального правопорушення, є добросовісним власником майна та володіє ним на законних підставах Обрано найбільш обтяжливий спосіб втручання в право приватної власності, який фактично явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження. Так, відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, згідно ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У своїх висновках Європейський Суд з прав Людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). Також, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності». При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантування дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України). Вказує, що, таким чином, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Так, відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Крім того, згідно ч.6 ст. 173 КПК України - ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше 72 годин з дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Вказує, що достовірно відомо, що після незаконного вилучення 11.10.2019 вказаного автомобіля, жодних клопотань про накладення арешту на власності автомобіль, до суду не надходило.

У судовому засіданні представник потерпілої підтримав скаргу повністю та підтвердив в своїх поясненнях її зміст.

Прокурор у судовому засідання скаргу не визнав та пояснив, що по даній справі триває досудове розслідування, вважає, що права власниці автомобіля на користування ним обмежені. З клопотанням про арешт автомобіля до суду не звертався.

У судовому засіданні досліджені: паспорт (а.с.7), свідоцтво (а.с.8), протокол огляду від 112 жовтня 2019 року, (а.с.12-13), протокол огляду від 16 жовтня 2019 року (а.с.27-30), постанова (а.с.31-32).

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги, про зобов`язання вчинити певну дію.

Як передбачено ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає, зокрема, у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Як передбачено ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом: сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Як передбачено ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу; зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено ст. 265 КУпАП, речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують. Про вилучення речей і документів складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.
Відповідно до п. 5 розділу «Загальні положення» Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 (далі за текстом «Порядок»), умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей; забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування.
Отже, як вбачається з положень ст.100 КПК України, ст.265 КУпАП та зазначеного пункту Порядку, не допускається зберігання речових доказів та вилученого майна в умовах, які можуть призвести до їх знищення чи псування.

У судовому засіданні встановлені на підставі пояснень учасників та досліджених доказів наступні факти та обставини.
ОСОБА_5 з 6 вересня 2016 року на праві власності належить вказаний автомобіль.
11 жовтня 2019 року автомобіль після проведеного огляду був вилучений співробітниками ВП, які при цьому послалися на положення ст. 265 КУпАП.
За вказаним фактом за заявою ОСОБА_6 розпочато кримінальне провадженні №0000131 від 15.10.2019 року за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.
Суд вважає, що вилучення автомобіля 11 жовтня 2019 року було здійснено без достатніх підстав, оскільки в протоколі огляду не зазначено, які маються підстави вважати автомобіль знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення.
16 жовтня 2019 року у цьому кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_4 за участю ОСОБА_5 на території ВП був оглянутий вказаний автомобіль. Під час огляду остання пояснила, що на автомобілі відсутній акумулятор, зникли рожкові ключі, пластикові бочки. Також було виявлено, що пошкоджені три пломби, якими опечатаний автомобіль.
17 жовтня 2019 року прокурором була винесена постанова про визнання зазначеного автомобіля речовим доказом та місцем його зберігання визначена територія ВП.
Судом вказаний автомобіль не арештований.
Суд приходить до переконання, що при винесенні постанови про визнання речовим доказом автомобіля, прокурор ОСОБА_4 мав повноваження визначити місцем зберігання автомобіля територію ВП. Тому ці його дії не суперечать закону.

Разом з тим, суд прийшов до переконання, що прокурор ОСОБА_4 , встановивши під час огляду автомобіля, що порушені пломби, та отримавши пояснення ОСОБА_5 , що з автомобіля зникли акумулятор, ключі, бочки, зобов`язаний був на виконання вимог ст.100 КПК України та вказаного п. 5 Порядку, якнайшвидше повернути ОСОБА_5 вказаний автомобіль. Однак в порушення зазначених вимог закону, дії з повернення автомобіля власнику не вчинив.

Суд вважає, що передача ОСОБА_5 автомобіля як речового доказу на зберігання буде співрозмірним завданням кримінального провадження, унеможливить псування та пошкодження цього речового доказу, захистить права потерпілої як власника майна.

Також суд приходить до переконання, що передача вказаного автомобіля, як речового доказу, на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , забезпечить його збереження, а тому не завдасть шкоди для кримінального провадження та для вирішення справи про адміністративне правопорушення, під час провадження по якій був вилучений автомобіль.

Тому, виходячи з передбаченої ст. 7 КПК України засади змагальності, вимог ст. 22 КПК України, суд вважає, що прокурор допустив протиправну бездіяльність яка полягає у не передачі автомобіля.

Суд також бере до уваги, що прокурор не надав суду доказів того, що оскаржувані дії не суперечить вимогам закону та не спростував доводів потерпілої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 22, 100, 303, 307, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_5 на дії прокурора, покладення зобов`язання задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 негайно передати для зберігання ОСОБА_5 автомобіль марки «Фольксваген Транспортер», 2006 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1