№ 1-кп/755/1377/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006395 від 30.07.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0006395 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_3 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З Київського апеляційного суду надійшло для розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у період часу, з 22 годин 00 хвилин до 08 години 00 хвилин. Клопотання мотивував тим, що він не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків та потерпілу, а також, іншим шляхом перешкоджати даному кримінальному провадженню, має намір виховувати свою малолітню дитину, яка залишилася без опіки та бажає працювати.

У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_3 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки свідки, які були допитані, підтвердили причетність останнього до злочину. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні даного злочину вчинив, перебуваючи на іспитовому терміні, санкція статті, за якою він обвинувачується, передбачає покарання до шести років позбавлення волі, а тому, будучи обізнаним із санкцією статті, може переховуватись від суду. Зокрема, обвинувачений перебував у розшуку. Крім того, ще не всі свідки допитані і обвинувачений може здійснювати на них тиск, або іншим шляхом перешкоджати провадженню. Обвинувачений ОСОБА_3 до затримання не мав постійного місця роботи і свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, має дитину, якою ніхто не займається, оскільки, відносно її матері складено обвинувальний акт. Вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 .

Захисник ОСОБА_5 заперечила щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_3 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що є всі підстави для застосування до останнього іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту. Зокрема, прокурором жодний із зазначених ним ризиків, не доведений. Вказані прокурором ризики були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою її підзахисному вперше, але практика Європейського суду з прав людини зазначає, що при продовження строків тримання під вартою, сторона обвинувачення повинна навести нові ризики. Зокрема, дружині обвинуваченого вручено обвинувальний акт і невідомо, чи обрано їй запобіжний захід, у зв`язку з чим, невідомо, де знаходиться їх спільна дитина, якій всього 4 роки. Перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, обмежує спілкування з його дитиною, а останній необхідний саме батьківський догляд. Крім того, ризик того, що її підзахисний може вчинити новий злочин, оскільки раніше судимий, то все це не знайшло свого підтвердження, оскільки останній до затримання працював у супермаркеті «Фозі» та мав стабільний дохід, а також постійне місце проживання. Обвинувачений ОСОБА_3 зареєстрований у Броварському районі в селі Семиполки, що недалеко від міста Києва, а тому, він буде з`являтися до суду, у зв`язку з чим, просила змінити її підзахисному даний запобіжний захід на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби, щоб останній міг працювати.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника. Клопотання про зміну йому запобіжного заходу підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Теймс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та вчиняти нові злочини.

Крім того, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: 1) переховуватися від суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 4) міцність соціальних зв`язків; 6) репутацію обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд виходить із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, будучи обізнаними про можливу міру покарання, яка загрожує йому у разі його засудження, він може переховуватися від суду, перебував у розшуку, раніше судимий за злочин проти власності, може впливати на потерпілу та свідків, а також, іншим шляхом перешкоджати кримінальному провадженню, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 369 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком не більше двох місяців, тобто до 03 лютого 2020 року включно.

Суд, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя