ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 612/788/17 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/3178/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 09 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до двох місяців - до 17 11 2019 року, із визначенням суму застави у розмірі 128000,00 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або звільнити з-під варти поклавши на нього особисте зобов`язання.

Такі вимоги мотивував тим, що він ВІЛ-інфікований, а також має трьох дітей.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, обґрунтовуючи необхідність продовження строку тримання під вартою, суд зазначив, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого закінчується 30 09 2019 року, судовий розгляд даного провадження триває, тому, виходячи з необхідності уникнення ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості вчиненого та інкримінованих йому злочинів, а також тієї обставини, що підстави для застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали.

При цьому, суд дійшов висновку, що в ході розгляду даного клопотання прокурор довів, що заявлені ризики не зменшились та виправдовують тримання особи під вартою, оскільки є всі підстави вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Приймаючи відповідне рішення, суд першої інстанції оцінив вагомість обставин, що свідчать про вчинення обвинуваченим злочинів, один з яких відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого у сфері незаконного обігу наркотичних засобів у великих розмірах, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, а також той факт, що ОСОБА_7 офіційно не працює та не має офіційних джерел отримання доходів, вік обвинуваченого, стан здоров`я, його соціальні зв`язки та репутацію, та дійшов вірного висновку про наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема вірогідність обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити новий злочин.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що він є ВІЛ-інфікованим не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не спростовує висновки суду про те, що він може вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України.

Та обставина, що обвинувачений ОСОБА_7 має трьох дітей, хоча і має місце, однак не є безумовною підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Апеляційний суд вважає, що така обставина, у даному випадку, не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, як така, що не перешкодила обвинуваченому вчинити злочин.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та вважає, що за доводами апеляційної скарги обвинуваченого відсутні жодні підстави для зміни чи скасування рішення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 09 2019 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 11 2019 року, включно, щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4