Справа №463/4050/19
Провадження №1-кс/463/2052/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність начальника Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - ДБР), ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_3 від 04.04.2019.

Скаргу мотивує тим, що 04.04.2019 звернувся до Генеральної Прокуратури України із заявою про вчинення суддею ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.14, ч.1 ст.375 КК України. Листом начальника Другого слідчого відділу ДБР від 24.04.2019, який він отримав 13.05.2019, йому відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу з мотивів викладених в ній та просив скаргу задовольнити. Пояснив, що у своїй заяві він зазначив про готування судді до винесення неправосудного рішення, вказаний злочин належить до підслідності ДБР, тому останнє відповідно до вимог ст.214 КПК України зобов`язане внести вказані відомості до ЄРДР.

Уповноважена особа ДБР в судове засідання не з`явилася, заперечення проти скарги не скерувала, причин неявки слідчому судді не повідомила, тому вважаю можливим проводити розгляд скарги у її відсутності, оскільки у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, дослідивши матеріали скарги слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Слідчий суддя встановив, що ОСОБА_3 04.04.2019 звернувся до Генеральної Прокуратури України із заявою про вчинення суддею ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.14, ч.1 ст.375 КК України, яка була скерована за підслідністю в ДБР.

Листом начальника Другого слідчого відділу ДБР від 24.04.2019 ОСОБА_3 повідомлено, що підстави для реєстрації його заяви в ЄРДР відсутні.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_3 не погоджується з процесуальними рішеннями судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_5 , в провадженні якої перебуває кримінальне провадження за апеляційними скаргами, зокрема ОСОБА_6 , від якого ОСОБА_3 і дізнався про дії судді ОСОБА_5 , та вважає, що такі свідчать про готування до постановлення суддею завідомо неправосудного вироку.

У відповідності до вимог пункту 1 глави 2 розділу I наказу Генерального прокурора України від 06 квітня 2016 року №139 «Про затвердження Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом. З вищевказаної норми закону вбачається, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 10 постанови від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15). Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Разом з тим, зі скарги ОСОБА_3 та його заяви про готування судді ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 Кримінального кодексу України, не вбачається об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки вказаного злочину, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддею процесуальними рішеннями, що за своїм змістом є позапроцесуальним способом оскарження та одним із протиправних намагань втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, тому слідчим ДБР правомірно не внесено вказані відомості до ЄРДР.

Враховуючи вищенаведене приходжу до висновку, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 на бездіяльність ДБР відсутні.

Керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, -

постановив:
в задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви ОСОБА_3 від 04.04.2019 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1