Номер провадження: 11-сс/813/1717/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
за участі прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 та прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 р., якою в рамках кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 р. відносно:
ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Гайсин Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 р.н., не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 162 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати місце проживання цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи своє рішення про можливість застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України, однак стороною обвинувачення не було доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, натомість, останній раніше не судимий, до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу самостійно звернувся до суду із заявою про бажання взяти участь у його розгляді, від органів досудового розслідування не переховувався та інших повідомлень про підозру останній не має.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною з підстав того, що застосування даного запобіжного заходу ухвалено з порушенням вимог кримінального процесу та прав особи, до якої застосовується запобіжний захід в кримінальному провадженні, а саме:
- слідчий суддя не в повній мірі дослідив той факт, що підозрюваний ОСОБА_11 не переховувався від слідства, натомість слідство не здійснило жодного належного зусилля повідомити останнього про наявне кримінальне провадження; також підозрюваний не переховується від суду, самостійно прибув на розгляд клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу не знаючи суть підозри, не перешкоджав кримінальному провадженню, не впливав жодним чином на свідків чи потерпілих, не має судимостей, на час розгляду клопотання не мав статусу підозрюваного, що виключає застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово ;
- в клопотанні слідчого відсутні будь-які посилання на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та жодних обґрунтувань застосування будь-якого запобіжного заходу взагалі;
- повідомлення про підозру ОСОБА_11 містить чимало прогалин, які не були встановлені слідством, у зв`язку із чим підозра не є обґрунтованою;
- слідчий суддя при визначенні строку застосування запобіжного заходу зазначив, що він становить 2 місяці та закінчується 03.12.2019 року, однак, як вбачається з матеріалів справи, клопотання слідчого було подане 25.09.2019 року, тому саме від цієї дати необхідно відраховувати строк запобіжного заходу, на підставі чого граничним днем спливу строку застосування цілодобового арешту є 25.11.2019 року;
- застосований запобіжний захід порушує та перешкоджає належному виконанню батьківських обов`язків, адже підозрюваний має на утриманні неповнолітню дитину.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а саме покласти на останнього обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду та органів досудового розслідування.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що винесена з порушенням діючого законодавства, без врахування вимог ст.ст. 7, 132, 176-178, 183, 194 КПК України, у зв`язку з чим є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
- слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що слідчий здійснював виклики підозрюваного ОСОБА_11 за телефоном, а також надсилав повістки та повідомлення про підозру за зазначеною підозрюваним адресою його проживання, що підтверджується матеріалами провадження;
- судом при ухваленні рішення про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального порушення, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення;
- слідчий суддя звернув недостатню увагу на наявність реальних доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме: ризику переховування ОСОБА_11 від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, за що йому можуть призначити покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі; ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинено шляхом застосування фізичного насилля; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_11 діяв умисно і, застосовуючи фізичне насилля, здійснив незаконне виселення.
Посилаючись на викладене, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
До початку апеляційного розгляду 07.11.2019 р. від прокурора ОСОБА_12 надійшла заява про відмову від поданої нею апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу слідчого судді, в якій остання зазначила, що 22.10.2019 р. ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22.10.2019 р. відносно ОСОБА_11 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в рамках іншого кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який підтримав заяву про відмову від апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону загалом виконав та врахував їх при постановленні ухвали.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та полягає у тому, що він 27.04.2019 р. приблизно о 10:25 год., разом з ОСОБА_14 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, маючи злочинний умисел на незаконне виселення родини ОСОБА_15 із квартири, прибули за адресою: АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та малолітній ОСОБА_19 та за допомогою заздалегідь підготовленого для вчинення злочину предмету кувалди, яку мав при собі ОСОБА_14 , вибили вхідні двері квартири та проникли до приміщення, при цьому усвідомлюючи, що виселення із житла відбувається уповноваженими на те особами на підставі рішення суду за участю державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження, не мали при собі жодного із вищевказаного, після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з метою досягнення своєї мети та подолання опору осіб, які займали квартиру, висловлюючи погрози фізичної розправи, використовуючи фізичну та чисельну перевагу, змусили ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та малолітнього ОСОБА_19 залишити приміщення квартири, застосувавши до них насильство, що виразилось у штовханнях останніх, тим самим здійснивши незаконне виселення родини ОСОБА_15 .

Окрім того, у вказаний день та час, перебуваючи у приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , потрапивши до неї із застосуванням насильства, ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та троє невстановлених осіб помітили, що у квартирі залишилась ОСОБА_18 , яка через вік та стан здоров`я не змогла самостійно вийти, після чого реалізуючи злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень останній, використовуючи чисельну та фізичну перевагу, повалили ОСОБА_18 на підлогу, де схопивши її з двох сторін (за руки та ноги), стали тягнути до виходу з квартири, при цьому наносячи удари, кількість яких не встановлено, в область тулуба та припинили свої протиправні дії після її виведення за межі квартири, в результаті чого останній було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому латерального виростка правої гомілкової кістки, струс головного мозку та забої правого і лівого ліктьового суглобу правої кисті.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема:

- протоколами допиту потерпілих ОСОБА_17 від 18.05.2019 р. та ОСОБА_18 від 28.08.2019 р. (а.с. 8-10 та 22-23), які пояснили, що 27.04.2019 р. приблизно о 10 год. невідомі їм раніше 4 агресивно налаштовані особи чоловічої статі вибили кувалдою вхідні двері квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала їх родина, а саме ОСОБА_16 , його дружина ОСОБА_17 , мати ОСОБА_18 та восьмимісячний син, після чого увірвались до квартири та силою прогнали всіх на вулицю, а відносно матері застосували фізичне насильство, в результаті якого вона отримала перелом правої ноги та струс головного мозку;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 28.04.2019 року (а.с. 11-13), яка пояснила, що 27.04.2019 р. приблизно о 10:30 год. почула шум в під`їзді та коли вийшла з квартири, побачила групу невідомих їй осіб, яка силою виштовхувала родину ОСОБА_15 із квартири АДРЕСА_3 ;
- протоколом огляду місця події від 27.04.2019 р. (а.с. 14-15), відповідно до якого на дверях квартири АДРЕСА_2 були виявлені пошкодження у вигляді відсутності частини дверей розміром 7х6 см;
- висновком експерта №1834 від 02.09.2019 р. (а.с. 29-33), відповідно до якого отримані потерпілою ОСОБА_18 тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.07.2019 р. (а.с. 34-36, 37-39, 40-42), відповідно до яких потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 відповідно впізнали ОСОБА_11 як особу, яка 27.04.2019 р. в період часу з 10:25 по 12 год. незаконно проник до квартири за місцем їх проживання, штовхав їх та погрожував, а також застосував відносно ОСОБА_18 насилля.
На підставі зазначеного, всупереч твердженням сторони захисту, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, про що вірно зазначено в ухвалі, тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.
Також, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність в зазначеному провадженні ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тією обставиною, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України, поєднаних із застосуванням насильства, при цьому, відповідальність за ч. 2 ст. 122 КК Україна встановлена у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років; офіційно не працевлаштований та не одружений.
Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України в рамках іншого кримінального провадження №0002078 від 22.08.2019 р., що свідчить про існування в даному провадженні ризику можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_11 іншого кримінального правопорушення.
Проте, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_11 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Натомість, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді, звертає увагу на те, що підозрюваний раніше не судимий, самостійно звернувся до слідчого судді із клопотанням про бажання прийняти участь в розгляді клопотання слідчого про застосування відносно нього запобіжного заходу (а.с. 58-59), має постійне місце проживання на території м. Одеси, має на утриманні малолітню дитину 2013 р.н. (а.с. 66).
Водночас, дійшовши загалом обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя при прийнятті рішення щодо встановлення строку дії запобіжного заходу припустився помилки та прийняв рішення, яке суперечить нормам кримінального процесуального закону.
Так, ч. 6 ст. 181 КПК України встановлює, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дату закінчення її дії в межах строку, передбаченого КПК України.
При цьому, п. 2 абз.3 ч. 1 ст. 219 КПК України передбачає, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Враховуючи те, що повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України було складено 04.09.2019 р. (а.с. 46), проте не було вручено останньому в цей день внаслідок не встановлення його місцезнаходження, не зважаючи на вжиття слідчим заходів для вручення повідомлення відповідно до закону в порядку ст. 135 КПК України (а.с. 49-52), колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку строк досудового розслідування відраховується з моменту повідомлення ОСОБА_11 про підозру 04.09.2019 р. та спливає, відповідно до положень вищезазначеної ст. 219 КПК України та ч. 4 ст. 115 КПК, 04.11.2019 р.
При цьому, прокурором в судовому засіданні ні суду першої, ні апеляційної інстанції постанови про продовження строку досудового розслідування надано не було.
Отже, застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 03.12.2019 р., слідчий суддя припустився помилки та визначив строк дії обраного запобіжного заходу поза межами строку досудового розслідування, чим допустив істотне порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування зазначеного рішення та постановлення нової ухвали.
Водночас, в судовому засіданні апеляційного суду було досліджено ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22.10.2019 р. в рамках іншого кримінального провадження №0002078 від 22.08.2019 р., якою відносно ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.12.2019 р.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

При цьому, приписи ч. 1 ст. 8 КПК України встановлюють, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Враховуючи те, що відносно підозрюваного ОСОБА_11 в рамках іншого кримінального провадження застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній об`єктивно не зможе виконувати покладені на нього обов`язки при обранні йому в рамках даного провадження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, у зв`язку із чим колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді як винесеної із допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та постановлення нової ухвали, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Що стосується заяви прокурора ОСОБА_12 про відмову від поданої нею апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу слідчого судді, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, представник потерпілого можуть відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого чи потерпілого. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Статтею 422 КПК України передбачений порядок перевірки ухвал слідчого судді, однак в зазначеній нормі закону не передбачені дії апеляційного суду при заявленні клопотань про закриття провадження по справі.
При цьому, на думку апеляційного суду, в подібних випадках слід керуватися положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені ч. 1 ст. 7 цього кодексу.
Враховуючи те, що діючим КПК України не передбачено постановлення ухвали про відкриття або закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, апеляційний суд вважає, що з моменту призначення її до розгляду, шляхом повідомлення зацікавлених осіб про час та місце апеляційного розгляду, фактично апеляційне провадження вважається відкритим.
З огляду на заявлену прокурором відмову від поданої нею апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 р. про застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підлягає закриттю.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положення ч. 1 ст. 412 КПК України встановлює, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене у всій своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за скаргою прокурора, а також існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування ухвали слідчого судді як постановленої із істотним порушенням норм кримінального процесуального закону та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 177-178, 181, 194, 370, 403, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Заяву прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 задовольнити та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 р. у зв`язку із відмовою особи від поданої нею апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 року, якою відносно ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 03.12.2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_11 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4