Провадження №1-кп/127/325/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Черепашинці, Калинівського району, Вінницької області, громадянина України, одруженого, маючого спеціальну технічну освіту, непрацюючого, пенсіонера за віком, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 29.05.1997 року Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України, відомості про який внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005294 від 10.07.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2016 року, біля 11:00 години, ОСОБА_4 на порозі квартири АДРЕСА_2 , під час суперечки зі своїм сусідом ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла з приводу незадоволення останнім шумом від ремонтних робіт в квартирі ОСОБА_4 , підбіг до ОСОБА_6 та умисно штовхнув останнього двома руками у правий бік, від чого останній, не втримавшись на ногах, впав вниз на сходи та отримав тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 1852 від 28.11.2016 у ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження закритий перелом човноподібної кістки лівої кисті без зміщення, за ступенем тяжкості належить до середньої тяжкості, оскільки не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалось загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинило тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив необережне заподіяння середньої тяжкості тілесне ушкодження, оскільки штовхаючи особу похилого віку на сходовий майданчик під`їзду де розташовані бетонні сходи, хоча й не передбачав, але повинен був і міг передбачити, що ОСОБА_6 внаслідок його дій може впасти і отримати тілесні ушкодження при падінні.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину за ст. 128 КК України не визнав, не розкаявся, суду пояснив, що він 07.07.2016 року робив в себе в квартирі ремонт, до нього прийшли слюсарі. Він вийшов з квартири, а коли повернувся, побачив в квартирі сусіда ОСОБА_6 , який почав розказувати та наказувати як саме потрібно робити ремонт, почав сварку через гуркіт від ремонтних робіт. Він випроводив ОСОБА_6 за двері на сходинковий майданчик та зачинив двері квартири. При цьому ОСОБА_6 він не штовхав та не бачив, щоб потерпілий падав. Попов ще продовжував грюкати в двері. Коли він вийшов з квартири, через деякий час, то побачив ОСОБА_6 з жінкою та сусідкою, потім також бачив потерпілого в дворі будинку.

Цивільний позов потерпілого про відшкодування завданої злочином моральної шкоди в сумі 15000 грн. та майнової шкоди в сумі 421,83 грн., а також витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. не визнав.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, його вина у скоєнні злочину повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду та підтверджується також показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що він проживає за адресою АДРЕСА_3 . Він неодноразово скаржився орендарям квартири, яка розташована над його квартирою, що на його стелі на межі зіткнення протікає вода.

08.07.2016 року почувши шум ремонтних робіт зверху, він пішов до сусідської квартири АДРЕСА_4 та хотів попросити, щоб працівники уважно затерли шви зіткнення. Він, переступивши поріг вказаної квартири, стояв біля відчинених вхідних дверей та розмовляв із працівником, який в цей час працював посередині кімнати. З кімнати вийшов ОСОБА_4 та з розгону вдарив його в праве плече, внаслідок чого він впав на сходинковий майданчик та втратив свідомість. Він прийшов до тями від зляканого крику сестри, яка прийшла йому на допомогу та стояла над ним. В цей час двері квартири АДРЕСА_4 уже були зачинені. Відчуваючи біль в руці, наступного дня він поїхав у лікарню, що розташована на вулиці Київській у м. Вінниці. Йому надали там допомогу та викликали працівників поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він являється слюсарем. Вранці в липні 2016 року, коли він виконував ремонтні роботи - замінював труби, у квартирі АДРЕСА_2 , в квартиру зайшов незнайомий йому чоловік, який представився сусідом та з порогу квартири почав розповідати йому та іншим працівникам як потрібно робити ремонтні роботи, кричав. В цей час до чоловіка підійшов господар квартири та сказав, що сам розбереться як йому робити ремонт і випровадив сусіда з квартири, зачинивши двері. Після цього вони продовжили свою роботу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона являється сестрою потерпілого ОСОБА_6 . В п`ятницю, 08.07.2016 року, коли вони з братом почули гуркіт та зрозуміли, що сусіди роблять ремонт, її брат ОСОБА_6 вирішив сходити до сусідів, щоб попросити звернути особливу увагу на труби, оскільки раніше сусіди неодноразово затоплювали їхню квартиру. Коли її брат піднявся до сусідів, вона почула там крики нецензурну лайку, після чого почула як грюкнули двері. Вона вийшла з квартири та побачила, що її брат лежить на сходах головою вниз. Вона побігла до сусідів в сусідній під`їзд за допомогою. Коли вона поверталася, то зустріла ОСОБА_4 , який виносив з квартири труби, однак він з нею не розмовляв і нічого їй не сказав.

Брат повідомив, що його штовхнув сусід ОСОБА_4 . Ввечері у ОСОБА_6 опухли руки, які почали боліти, останній прийняв знеболювальне, а вранці поїхав до лікарні.

Також за клопотанням сторони захисту допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він товаришує з донькою обвинуваченого. В липні 2016 року, на прохання своєї подруги, він робив ремонт в квартирі АДРЕСА_2 . Також в квартирі були сантехніки і ОСОБА_4 . ОСОБА_4 періодично виходив і повертався в квартиру. Вранці в квартиру зайшов сусід, став в коридорі квартири та почав сваритися з сантехніками. В цей час він знаходився в кімнаті. Прийшов ОСОБА_4 та сусід почав з ним сваритися з приводу шуму. Сварка тривала біля 5 хвилин, протягом сварки обвинувачений з потерпілим відходили все ближче до вхідних дверей. ОСОБА_4 відтиснув потерпілого до дверей та закрив двері. Після цього потерпілий ще стукав в двері. Він спостерігав за подіями з кімнати, потерпілого ніхто не бив, ОСОБА_4 з ним лише сварився.

Крім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, допитаних в судовому засіданні, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується також і іншими доказами, зібраними у справі та безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні, а саме:

-даними витягу з кримінального провадження № 0005294, відповідно до якого 10.07.2016 року о 09:40 в ЄРДР на підставі заяви потерпілого ОСОБА_6 внесено відомості про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ст. 128 КК України малознайомою особою на ім`я ОСОБА_11 в під`їзді будинку АДРЕСА_5 ( т.1 а.с. 111);

-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.07.2016 року, відповідно до якої заявник ОСОБА_6 просить прийняти міри до його сусіда на ім`я ОСОБА_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та який 07.07.2019 року, біля 11:00 години, перебуваючи на міжсходинковому майданчику 2 поверху вказаного будинку, штовхнув його обома руками в праве плече, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження закритий перелом човноподібних кісток обох кистей без зміщення ( т.1 а.с.112);

-даними виписки №10759 від 09.07.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_6 звернувся за медичною допомогою до МКЛ ШМД м. Вінниці, де йому встановлено діагноз: «Закритий перелом човноподібних кісток обох кистей без зміщення», травму отримав 08.07.2019 року об 11:00 годині, штовхнув сусід, зроблено огляд RO-графія, гіпсова імобілізація (т.1 а.с. 113);

-даними постанови слідчого від 25.11.2016 року по призначення судово-медичної експертизи в кримінальному провадженні №0005294 від 10.07.2016 року (т.1 а.с. 158);

-даними висновку експерта судово-медичної експертизи №1852, проведеної в період часу 25.11.2016-28.11.2016 року (т.1 а.с. 114-116), відповідно до якої:

1. У ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження закритий перелом човноподібної кістки лівої кисті без зміщення.

Діагноз "Закритий перелом човноподібних кісток обох кистей без зміщень", що виставлений у «Медичній карті амбулаторного хворого» № 6109 лікувального закладу ЦПМСД N3 на ім`я ОСОБА_6 , не може бути в повній мірі взятий до уваги при судово-медичній оцінці тілесних ушкоджень (у відповідності до п.4.6 „Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.. 95р.), оскільки цей діагноз не має відповідного підтвердження - при вивченні наданих для експертизи рентгенограм кистей виявлено ознаки перелому човноподібної кістки лише лівої кисті.

2, 3. Зазначене вище тілесне ушкодження у ОСОБА_6 виникло від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідає строку, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи - 08.07.2016р., за ступенем тяжкості належить до СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, оскільки не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалось загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинило тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я (п.2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.).

4. Характер і локалізація виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження свідчать про травматичну дії в ділянку лівої кисті, що можливо при падінні з упором на долоню і за механізмом утворення не суперечить обставинам, відображеним у протоколах допиту ОСОБА_6 від 24.11.16р. і проведення слідчого експерименту від 09.11.16р. за його участю, тобто при падінні на східці.

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.11.2016 року з фототаблицею до нього (т.1 а.с. 117-123), відповідно до якого 09.11.2016 року слідчим проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_6 та понятих, в ході якого ОСОБА_6 розповів та показав як відбувалися події 08.07.2016 року, під час вчинення відносно нього злочину;

-даними відповіді головного лікаря КНП «Вінницька МКЛ ШМД» ОСОБА_12 №01-26/1128 від 03.07.2019, наданої на запит суду від 03.07.2019 року, відповідно до якої зазначено, що згідно амбулаторного журналу травмпункту, ОСОБА_6 09.07.2016 року о 10:00 годин звернувся в травматологічний пункт. Зі слів хворого травму отримав в під`їзді впав на сходи, товкнув сусід. Оглянутий травматологом ОСОБА_13 . Виконано рентгенографія. Накладені гіпсові лонгети. Закритий перелом човникоподібних кісток обох кістей без зміщення. Попову була видана довідка за №10759 від 09.07.2016 р. (т.1 а.с. 197).

Аналізуючи усі досліджені судом докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину доведено повністю, а його дії слід кваліфікувати за ст. 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд прийшов до сказаного висновку, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, наслідками у виді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження та причинним зв`язком між зазначеними діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони характеризується необережністю у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної самовпевненості відрізняється від вчинення цього діяння з непрямим умислом (коли вина особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якісь конкретні обставини, які могли б його відвернути), а заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної недбалості відрізняється від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була і (або) не могла його передбачати.

Так, судом встановлено, що 08.07.2016 року, біля 11.00 години ОСОБА_6 піднявся до квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_4 , та де на той час проводились ремонтні роботи, щоб зробити зауваження з приводу якості ремонтних робіт та шуму від цих робіт.

Під час того як ОСОБА_14 переступив поріг квартири АДРЕСА_4 , та почав розмовляти із робітникам з цього приводу, ОСОБА_4 , який також знаходився в квартирі, почувши невдоволення ОСОБА_6 вступив із останнім в розмову та між ними виникла суперечка в ході якої ОСОБА_4 умисно штовхнув ОСОБА_6 двома руками у правий бік, від чого той, не втримавшись на ногах, впав вниз на сходи та отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження закритий перелом човноподібної кістки лівої кисті без зміщення, що не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалось загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинило тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я, шо підтверджується висновком судово-медичної експертизи, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.07.2016 року у ОСОБА_6 , випискою №10759 від 09.07.2016 року МКЛ ШМД м. Вінниці, листом головного лікаря КНП «Вінницька МКЛ ШМД» ОСОБА_12 №01-26/1128 від 03.07.2019, а також даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 09.11.2016 року з фототаблицею до нього, та показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , які узгоджуються між собою, так і з зазначеними доказами.

Необережний злочин містить як умисне вчинення особою певної дії або послідовності дій, фактичну сторону яких особа усвідомлює та результат яких вона передбачає й бажає досягнути, так і наслідки, що не охоплювалися умислом винної особи. Отже, необережний злочин відрізняється від умисного лише з огляду на ставлення винної особи до наслідків своїх дій, хоча самі дії в обох випадках вчиняються свідомо.

Таким чином, ОСОБА_4 штовхаючи особу похилого віку на сходовий майданчик під`їзду, де розташовані бетонні сходи, хоча й не передбачав, але повинен був і міг передбачати, що потерпілий може впасти і одержати травму, а тому вчинив необережне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Разом з тим, суд не вважає достовірним доказом невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які вказували, що ОСОБА_4 не завдавав ударів та не штовхав потерпілого, а після того як обвинувачений випровадив потерпілого з квартири, останній продовжував грюкати у двері квартири, оскільки як зазначав потерпілий, що не оспорювалося і самим свідком ОСОБА_10 останній підтримує дружні близькі стосунки з донькою обвинуваченого, а тому очевидно зацікавлений в покращені долі її батька ОСОБА_4 . Що стосується показань свідка ОСОБА_8 , останній з його ж слів являється найманим робітником ОСОБА_4 , тобто зацікавлений в покращенні долі свого працедавця.

Такі показання свідків спростовується показаннями потерпілого, а також свідка ОСОБА_9 , яка зазначала, що почувши крики і гуркіт дверей, вона вийшла з квартири та побачила ОСОБА_6 , який лежав на сходах головою вниз. Брат повідомив, що його штовхнув сусід ОСОБА_4 , а того ж дня увечері у ОСОБА_6 набрякли та почали боліти руки, тому вранці він звернувся в лікарню.

Суд, незважаючи на те, що свідок ОСОБА_9 являється сестрою потерпілого, не вбачає підстав для сумнівів у достовірності її показань, скільки у останньої відсутні підстави оговорювати обвинуваченого, а також суд враховує, що показання свідка ОСОБА_9 узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таким чином, суд вважає підтвердженим той факт, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 носили активний характер, були протиправними, хоча і не мали цілеспрямованого характеру, а між його діями і їх наслідками існує причинний зв`язок, а самі наслідки у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості були спричинені потерпілому ОСОБА_6 з необережності.

Тобто обвинувачений ОСОБА_4 повинен був і міг передбачити можливість настання наслідків у виді спричинення саме тілесних ушкоджень відносно потерпілого ОСОБА_6 . А тому пояснення ОСОБА_4 суд вважає неправдивими та розцінює їх намагання ввести суд в оману, з метою висвітлити події у вигідному для себе світлі з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України являється особою раніше не судимою, в 2014 році до нього було застосовано акт амністії (а.с.127), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 130), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 128-129).

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого, зокрема те, що у вчиненому не розкаявся, вину не визнав, потерпілому завдану шкоду не відшкодував, однак являється пенсіонером за віком, думку потерпілого, який просив прийняти суд рішення відповідно до вимог чинного законодавства, суд, враховуючи санкцію ст. 128 КК України, яка передбачає відповідальність за скоєння даного злочину альтернативно: у виді громадських робіт, виправних робіт або обмеження волі, положення норм ч.3 ст. 56, ч.2 ст. 57, ч.3 ст. 61 КК України, відповідно до яких зазначені види покарань не призначаються/не застосовуються, зокрема, до осіб, які досягли пенсійного віку, не вбачає за можливе призначити ОСОБА_4 жодне із покарань, передбачених ст. 128 КК України, а тому враховуючи роз`яснення, викладені в п. 8 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, відповідно до яких суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа,

передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не

можуть бути до неї застосовані; в таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання, вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від покарання.

При вирішенні цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 на суму 421,83 гривень в рахунок відшкодування витрат на лікування та 150000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 2000 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу, суд приймає до уваги положення ст. ст. 127-129 КПК України, ст. 1177 ЦК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди, яку поніс ОСОБА_6 , тобто витрат на лікування, які підтверджуються випискою Вінницької МКЛ ШМД від 09.07.2016 та зібраними фіскальними чеками на загальну суму 182 гривень 51 копійки, (за вирахуванням благодійних внесків, які не є витратами на лікування), а тому вони підлягають частковому задоволенню на суму 182,51 грн.

Також, суд приймає до уваги постанову пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме п. 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 на суму 15000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, підлягає задоволенню, оскільки внаслідок вчиненого відносно нього злочину, дійсно у потерпілого ОСОБА_6 змінився звичний спосіб життя, та йому було завдано морально-психологічну травму, що зумовлено погіршенням стану його здоров`я та необхідності тривалого лікування, понад 21 день, та відновлення для організації подальшого укладу життя. При цьому, суд, виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості, приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 та його майновий стан.

Щодо позовних вимог потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування витрат на правову допомогу та їх розмір, суд зазначає наступне.

Так, право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, суду було надано угоду №26 від 08.12.2016 року з адвокатом ОСОБА_15 , однак не надано жодного документу на підтвердження реально понесених витрат на надання такої правої допомоги, в зв`язку з чим суд приходить до переконання що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, стороною захисту, а саме обвинуваченим, було заявлене клопотання, згідно якого обвинувачений ОСОБА_4 просив звільнити його від відбування кримінального покарання на підставі ст. 1 п. «ґ» Закону України Про амністію у 2016 році, оскільки він являється пенсіонером. Однак зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_4 даним вироком не призначено покарання, суд не вбачає підстав для такого звільнення обвинуваченого.

Керуючись ст.1177 ЦК України, ст. ст. 56, 57, 61, 65-67 КК України, ст. ст. 126-129, 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ст. 128 КК України та звільнити від покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 182,51 гривень у відшкодування понесених витрат на лікування.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 15000 гривень у відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: