ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

та сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000324, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 листопада 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нововолинськ Волинської області, громадянина України, пенсіонера, одруженого, є опікуном своєї неповнолітньої онуки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 21 листопада 2018 року близько 19 години 40 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням Ковель-Володимир-Волинський-Жовква в межах смт. Турійськ по вул. Ковельській, на ділянці навпроти будинку № 26, в напрямку м. Ковель, в межах дії дорожніх знаків 5.45 «Населений пункт» та 3.29 «Обмеження максимальної швидкості (40 км)» Правил дорожнього руху України, зі швидкістю не менше, ніж 62,3 км/год, чим порушив п.12.2 Правил дорожнього руху України «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; п.12.4 Правил дорожнього руху України «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год», п.12.9 (б) Правил дорожнього руху України «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену у п. 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил», виявивши поперед собою на своїй половині проїзної частини дороги пішохода ОСОБА_5 , який рухався по нерегульованому пішохідному переході, з ліва на право, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на пішохода, чим порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди».

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, злам кісток склепіння та основи черепа справа з забоєм головного мозку, перелом правої виличної кістки без зміщення, закритий перелом обох сідничних та лівої лобкової кістки з переходом на вертлюжну впадину з незначним зміщенням, закритий перелом внутрісуглобовий медіального виростка правої стегнової кістки з незначним зміщенням в середній третині, закритий перелом заднього виростка правої великогомілкової кістки з незначним зміщенням, які згідно висновку експерта №33 від 22.02.2019 відносяться до категорії: відкрита черепно-мозкова травма, злам кісток склепіння та основи черепа справа з забоєм головного мозку - тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, перелом правої виличної кістки без зміщення, закритий перелом обох сідничних та лівої лобкової кістки з переходом на вертлюжну впадину з незначним зміщенням, закритий перелом внутрісуглобовий медіального виростка правої стегнової кістки з незначним зміщенням в середній третині, закритий перелом заднього виростка правої великогомілкової кістки з незначним зміщенням - середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Відповідно, дана дорожньо-транспортна пригода та її наслідки знаходяться в прямому причинному зв`язку з перерахованими вище порушеннями Правил дорожнього руху ОСОБА_4 .

Таким чином, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся. Підтвердив фактичні обставини щодо вчинення ним порушення правил безпеки дорожнього руху за викладених вище обставин. Крім того зазначив, що відразу ж після дорожньо-транспортної пригоди брав активну участь у наданні потерпілому першої невідкладної допомоги, організував виклик на місце швидкої медичної допомоги. Надалі під час лікування потерпілого постійно надавав йому матеріальну допомогу до того моменту поки останнього не виписали із лікарні у зв`язку із одужанням. Підтримує хороші відносини із потерпілим і на даний час.

Потерпілий ОСОБА_5 взяв участь в судовому засіданні у підготовчому провадженні, в якому зазначав, що не має будь-яких претензій до обвинуваченого, просив суд призначити обвинуваченому найлегше покарання. Під час судового розгляду справи потерпілий до суду не з`явився, однак подав заяву, за якою просив суд розглянути справу без його участі за спрощеним порядком. Зазначив, що не має до обвинуваченого будь-яких претензій морального чи матеріального характеру. Відтак судовий розгляд справи пройшов за відсутності потерпілого, однак із врахуванням висловленої ним позиції.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК України.

При встановлених обставинах, оцінюючи наявні докази, суд вважає винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною повністю, а кваліфікацію його дій вірною.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що мета покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, є пенсіонером, однак опікується над своєю неповнолітньою онукою у зв`язку із трагічною смертю її батьків, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не судимий, після дорожньо-транспортної пригоди вжив заходів для виклику швидкої медичної допомоги потерпілому, добровільно відшкодував усі витрати на лікування потерпілого, внаслідок чого останній не має до нього жодних претензій матеріального чи морального характеру, а в подальшому обвинувачений щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

На підставі складеної досудової доповіді щодо обвинуваченого, встановлено низьку ймовірність вчинення ним повторного правопорушення, а тому орган пробації вважає можливим його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк, що не буде становити високої небезпеки для суспільства.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що даний злочин відноситься до тяжких злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування витрат на лікування потерпілого, вжиття заходів після вчинення правопорушення для зменшення шкідливих наслідків.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виявом справедливості при призначенні покарання є питання його відповідності вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому балансі із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Враховуючи наведене та конкретні обставини вчиненого злочину, думку публічного обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, його пенсійний вік, стан сім?ї, відношення до вчиненого, а також враховуючи те, що вчинений ним злочин згідно ст.12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, однак вчинений з необережності, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.286 КК України, за вчинений злочин у виді позбавлення волі. Обране обвинуваченому таке покарання, за переконанням суду, є необхідне й достатнє для його можливого виправлення та попередження нових злочинів, буде відповідати цілям покарання. В той же час із врахуванням обставин, які пом?якшують покарання ОСОБА_4 , а також відсутності обставин, які його обтяжують, суд вбачає підстави для застосування ст.75 КК України. При цьому суд приймає до уваги думку сторони публічного обвинувачення щодо відсутності необхідності позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_4 та надання можливості йому виправлення з випробуванням та без відбуття покарання.

При призначені покарання обвинуваченому суд також враховує відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого, відсутність тяжких наслідків від вчиненого.

Вказані обставини в сукупності також дають можливість суду не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При вирішенні питання про застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд керується принципом індивідуалізації покарання, бере до уваги обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, а саме складні погодні умови, нічний час доби, відсутність обтяжуючих покарання обставин, зокрема стану сп`яніння, наявність багатьох пом`якшуючих покарання обставин, форму вини у виді необережності, а також враховує позицію потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не заявив, тому вважає за доцільне не застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Речові докази - вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у провадженні не заявлявся, арешт на майно необхідно скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 370-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 витрати за проведення судової інженерно-транспортної та автотехнічної експертиз в загальному розмірі 4290 грн.

Арешт на майно, накладений ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 27 листопада 2018 року скасувати.

Речові докази:

?автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було повернуто його власнику ОСОБА_4 , вважати повернутим;

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, скерувати потерпілому.

Головуючий (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1