Ухвала

Іменем України
16 травня 2019 р.

м. Київ

Справа № 757/35144/16-к
Провадження № 51-8439км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року,

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 про звільнення від покарання в порядку ч. 2 ст. 74 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року зазначену ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвали, постановлені за результатом розгляду клопотання про застосування ч. 2 ст. 74 КК України і закрити кримінальне провадження щодо нього у зв`язку з прийняттям закону, який усуває караність вчиненого ним діяння. Зазначає, що, відмовляючи у застосуванні ч. 2 ст. 74 КК України, судами помилково не було враховано ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України, які регламентують зворотню дію закону в часі та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», яким внесені зміни до законодавчих актів України в тому числі й до пунктів 3, 4 примітки до ст. 364 КК України та виключено нематеріальні наслідки для визначення істотної шкоди, за завдання якої він засуджений.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та, підтримавши свою касаційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 не підтримала касаційну скаргу та просила закрити касаційне провадження у зв`язку з тим, що оскаржені судові рішення не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Мотиви суду

Заслухавши учасників судового провадження та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 підлягає закриттю з огляду на таке.

Виходячи з положень п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України в редакції Закону № 1401-VIII, право особи на касаційне оскарження судового рішення в кримінальному провадженні має обмежений характер та реалізується виключно у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Одночасно в ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Такий підхід до порядку оскарження судового рішення також узгоджується з основними положеннями практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Так, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) не зобов`язує держав-учасниць створювати апеляційні чи касаційні суди, однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись визначених у ст. 6 Конвенції гарантій кожного на справедливий розгляд його справи судом, що встановлений законом (пункт 22 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).
Зокрема, у пунктах 8099 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2018 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia),заява № 40160/12, визначено критерії застосування законодавчих обмежень щодо доступу до Верховного суду, а саме: передбачуваність обмеження; несприятливі наслідки помилок під час провадження, що призвело до відмови заявникові у доступі до вищого суду; можливість стверджувати, що такі обмеження здатні спричинити «надмірний формалізм».

У пунктах 82-83 цього рішення ЄСПЛ наголосив, що спосіб застосування п. 1 ст. 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в ньому.
ЄСПЛ також визнав, що застосування передбаченого законодавством порогу rationevaloris для подання скарг до Верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.
Таким чином, встановлення на нормативному рівні відповідних процесуальних фільтрів для касаційного перегляду, наприклад, визначення судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку,не суперечить практиці ЄСПЛ.

Обмеження стосовно касаційного оскарження передбачено ст. 424 КПК України, положеннями якої встановлено перелік рішень суду першої та апеляційної інстанцій, котрі підлягають касаційному оскарженню, серед яких відсутні процесуальні рішення, що ухвалюються судом у порядку, визначеному ст. 539 КПК України, та пов`язані з виконанням вироку.

Основна ознака, за якою встановлюється підстава для касаційного оскарження ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвал суду апеляційної інстанції, визначена ч. 2 ст. 424 КПК України, зокрема, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України). Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Таким чином, після завершення стадії касаційного оскарження вироку суду всі наступні питання, які виникають у зв`язку з його виконанням, вирішуються в порядку Розділу VIII«Виконання судових рішень» цього Кодексу, яким передбачено лише апеляційний порядок оскарження судових рішень.

Оскільки ст. 539 КПК України не передбачено касаційного перегляду судових рішень, постановлених на стадії виконання вироку суду, суд вважає, що оскаржувані ОСОБА_6 ухвали суду не можуть бути предметом касаційного оскарження.

Оскільки касаційне провадження відкрите за скаргою засудженого на судові рішення, які не можуть бути предметом касаційного оскарження, то викладені доводи ОСОБА_6 з питань застосування до нього ст. 74 КК України в касаційному порядку не перевіряються.

За результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_6 встановлено, що ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року з питань застосування до ОСОБА_6 ст. 74 КК України не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції. Отже, кримінальне провадження з перегляду зазначених судових рішень щодо ОСОБА_6 у касаційному порядку підлягає закриттю.

Керуючись статтями 424, 433, 436, 441, 442, 539 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:

касаційне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 червня 2018 року закрити.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3