Номер провадження: 11-сс/813/1166/19
Номер справи місцевого суду: 496/2015/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області, від 24.06.2019 року, про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою і про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні №0000366, внесеному до ЄРДР 27.05.2019 року,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області, від 24.06.2019 року, було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні №0000366, внесеному до ЄРДР 27.05.2019 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- слідчим суддею не було взято до уваги, що підозрюваний не працевлаштований, не одружений, вчинив тяжкий злочин, у зв`язку з чим може переховуватись від слідства та суду;

- слідчий суддя не врахував дані про особу, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше судимий та під час іспитового строку вчинив злочин, що вказують на існування ризику, передбаченого п. 5, ч.1 ст. 177 КПК України;

- застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не здатний у повному обсязі унеможливити настання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.
Прокурор у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 , а також наявність ризиків в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, тому апеляційний суд не перевіряє ухвалу слідчого судді в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність підстав та необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про те, що такі вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку апеляційного суду слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчий суддя керувався положеннями ст. 178 КПК України, згідно з якими при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими.

З клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчин6ене повторно, за таких обставин.

23.05.2019 року о 23 год. 20 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на території літнього майданчику бару «Люкс», розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, де разом з ОСОБА_10 вживали слабоалкогольні напої, обрав предметом злочину мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Win» вартістю 1500 грн., що належав ОСОБА_10 . Тому ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи повторно, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення мобільного телефону, попросив у ОСОБА_10 мобільний телефон з метою здійснення телефонного дзвінка, на що той надав свою згоду. ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою особистого збагачення, взявши у потерпілого ОСОБА_10 вказаний мобільний телефон, вийшов з території літнього майданчику бару та усвідомлюючи відкритість і протиправність своїх дій, направлених на відкрите заволодіння чужим майном, прослідував до автомобіля марки ВАЗ-2106, який знаходився поблизу бару «Люкс», сів у вказаний автомобіль в якості пасажиру, після чого на вказаному автомобілі з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя правильно врахував, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність, на даний час, фактів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 , міг вчинити інкриміновані йому злочини.

Метою застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_7 , є: запобігання вчинення іншого кримінального правопорушення, і саме вказаний ризик був доведений прокурором в судовому засіданні.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання на території Біляївського району Одеської області, а саме: в АДРЕСА_1 , протягом тривалого часу.(а.с.24) За місцем проживання характеризується позитивно та проживає разом з матір`ю, що свідчить про наявність в підозрюваного стійких соціальних зв`язків.(а.с. 22)

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, стосовно наявності ризику, передбачено п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а також стосовно того, що не доведено існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.

За встановлених апеляційним судом обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що у слідчого судді існували підстави для незастосування до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали слідчого судді є необґрунтованими.

При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу слідчого судді, слід визнати законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Крім того, органом досудового розслідування не надано доказів того, що підозрюваний порушує обов`язки встановлені оскарженою ухвалою слідчого судді та самостійно з`явився в судове засідання апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора.

Зазначені обставини свідчать про те, що застосований відносно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчим суддею запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в достатній мірі може забезпечувати належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.

Відповідно до приписів п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскарженої ухвали слідчого судді відсутні, в зв`язку з чим оскаржену ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області, від 24.06.2019 року, про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою і про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні №0000366, внесеному до ЄРДР 27.05.2019 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4