Рівненський апеляційний суд
____________________________________________копія:__________
У Х В А Л А
Іменем України

04 червня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі дистанційного судового провадження з Волинської обласною психіатричною лікарнею №2 кримінальне провадження за №0000503 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , в порядку ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, щодо застосування примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України;

За участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2019 року про застосування примусових заходів медичного характеру

ВСТАНОВИЛА:

Захисник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2019 року змінити та застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Згідно оскаржуваної ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_10 (далі прокурор) від 19 грудня 2018 року та визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та застосовано до останнього примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. До набрання ухвалою законної сили, продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Також ухвалою суду вирішено питання щодо долі речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 квітня 2019 року було задоволено подання в.о. голови Волинського апеляційного суду та направлено кримінальне провадження №0000503 відносно ОСОБА_4 за клопотанням прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, до Рівненського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2019 року.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги захисник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_8 зазначає, що ухвала є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції положенням матеріального закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом першої інстанції було не належним чином перевірено всі дані, зокрема, що містяться у висновку судово психіатричної експертизи №307, який висвітлює дані про психічний стан особи ОСОБА_4 , а також думку трьох експертів, які зробили висновок, що ОСОБА_4 потребує застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Також, в обґрунтування доводів скарги покладає те, що ОСОБА_4 до набрання ухвалою законної сили, був застосований запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку із утримуванням його у Волинській обласній психіатричній лікарні №2, яка є психіатричним закладом із посиленим наглядом, а тому доцільно було змінити ухвалу та пом`якшити примусовий захід медичного характеру із утримуванням ОСОБА_4 у цьому лікувальному закладі.

Як убачається з ухвали про застосування примусових заходів медичного характер, суд встановив, що ОСОБА_4 27 жовтня 2018 року, близько 11-ї год. год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території ДП «Ківерцівське ЛГ «Звірівське лісництво»», що за адресою: с.Звірів, вул.Київська, буд.117-а, Ківерцівського р-ну, Волинської обл., усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою умисного протиправного позбавлення життя іншої людини, під час конфлікту із ОСОБА_11 , який виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній один удар ножем в ділянку шиї, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження, які згідно висновку судової медичної експертизи №577 від 06 грудня 2018 року, належать до категорії тяжких та небезпечних для життя в момент спричинення і, в результаті отримання яких, потерпіла в короткий проміжок часу померла на місці події.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 , який повністю підтримав, подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, застосувавши до ОСОБА_4 примусовий захід у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, пояснення ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_7 , які також підтримали захисника та просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , які заперечували щодо задоволення апеляційним судом скарги захисника ОСОБА_8 , вважаючи, що судом першої інстанції вірно застосовано до ОСОБА_4 вид примусових заходів медичного характеру, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку щодо залишення без змін оскаржуваної ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, з таких підстав.

За приписами ч.2 ст.19 КК України, особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не підлягає кримінальній відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Главою 39 КПК України закріплено процесуальний порядок розгляду кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Саме у порядку вищевказаної глави кримінального процесуального закону судом першої інстанції розглядалось кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Як слідує із оскаржуваної ухвали, під час розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, прокурор, захисник ОСОБА_12 , законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про застосування відносно останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад із суворим наглядом, потерпіла ОСОБА_13 та її представник адвокат ОСОБА_9 , а також сам ОСОБА_4 не заперечили також проти задоволення клопотання прокурора, а ОСОБА_4 зазначив, що дійсно 27 жовтня 2018 року знаходячись на території ДП «Ківерцівське ЛГ Звірівське лісництво» наніс ножове поранення ОСОБА_11 в область шиї.

Згідно ч.1 ст.404, а також п.2 ч.2 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і, у разі пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру має право змінити ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

У ході апеляційного перегляду оскаржуваної захисником ОСОБА_8 ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, підстав для пом`якшення ОСОБА_4 виду застосованого судом першої інстанції виду примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричний заклад із суворим наглядом, колегія суддів не знаходить.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про суворість застосованого заходу медичного характеру відносно його підзахисного ОСОБА_4 , то колегія суддів оцінює у ході вирішення даного питання та перегляду ухвали суду першої інстанції наступне.

Як підтверджується матеріалами кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, відповідно до висновку амбулаторної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи №307 від 03.12.2018 р. за вих..№ 307 від 13 грудня 2018 року, ОСОБА_4 страждає на психічний розлад у формі посттравматичного стресового розладу та, під час інкримінованих йому дій перебував у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності в формі сутінкового розладу свідомості органічного генезу, спровокованого психогенією та легкою алкогольною інтоксикацією, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Разом з тим, як зазначено в п.3 постанови Верховного Суду України від 30.05.1997 р. №8 (з наступними змінами), при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному, й об`активному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Згідно Розділу XIV закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру, тяжкості захворювання та тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом, або ж, не застосовувати їх та передати психічно хворого на піклування родичам.

Частиною п`ятою ст.94 КК України встановлено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Оскільки, ОСОБА_4 було вчинення суспільно небезпечне діяння проти життя особи та, як наслідок, призвело до смерті потерпілої ОСОБА_11 , то на даний час застосування примусового заходу у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, на думку колегії суддів є недоцільним, всупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо застосування саме такого примусового заходу.

Саме на вказану обставину покликався прокурор, направляючи в суд клопотання про застосування щодо ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру, з чим погоджується і колегія суддів.

З урахуванням наведеного, а також загальних положень глави 39 КПК України, зокрема, і врахованих судом першої інстанції роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03 червня 2005 рок, колегія суддів вважає, що підстав для зміни ОСОБА_4 застосованого до нього примусового заходу медичного характеру і, відповідно, для зміни ухвали суду першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, на даний час немає.

Будь-яких порушень закону, які б стали підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, колегія суддів у ході розгляду скарги захисника адвоката ОСОБА_15 не встановила.

Пунктом першим ч.1 ст.407 КПК України суду апеляційної інстанції надано право за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції залишити таку ухвалу без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2019 року відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000503про застосування примусових заходів медичного характеру за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого за ч.1 ст.115 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення цим судом, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:суддя-доповідач: ОСОБА_1