Справа № 457/315/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/349/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 457/315/18 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України з участю,
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9
за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 04 червня 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 08 липня 2015 року Трускавецьким міським судом Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці,
визнано винним та призначено покарання: за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України чотири роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі.
У відповідності до ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком три роки, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 процесуальні обов`язки.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Орів Сколівського району Львівської обл., проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2011 року за ч. 2 ст. 185. ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців,
визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України два роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком один рік 6 місяців, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 процесуальні обов`язки.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 05 березня 2018 року, о 18 год. 35 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, зайшов на територію корпусу №4 Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький», що на вул. Івана Франка у м. Трускавці Львівської області та, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, таємно, повторно, намагався викрасти 9 металевих віконних решіток загальною вартістю 600 гривень, однак, не довів свого злочинного умислу до кінця із причин, які не залежали від його волі, оскільки на вулиці, неподалік вищевказаної будівлі був виявлений працівником служби охорони Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький».
Крім цього, ОСОБА_6 10 квітня 2018 року, о 16 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, через незачинені двері, зайшов у приміщення будинку АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , та скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, таємно, повторно, намагався викрасти радіолу марки «Кантата-М» вартістю 200 гривень та інше майно належне потерпілому ОСОБА_11 загальною вартістю 724 гривні, однак, не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був виявлений працівниками Трускавецького відділення поліції біля вищевказаного будинку.
Крім цього, ОСОБА_6 , наприкінці березня 2018 року, приблизно о 14 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, через незачинені двері, зайшов у приміщення будинку АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , та скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, таємно, повторно, умисно викрав три батареї для системи опалення, кожна з яких складалась із шести секцій, вартістю 70 гривень за одну батарею, загальною вартістю 210 гривень чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.
Крім цього, ОСОБА_6 , на початку квітня 2018 року, приблизно о 15 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, через незачинені двері, зайшов у приміщення будинку АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , та скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, таємно, повторно, умисно викрав три батареї для системи опалення, кожна з яких складалась із шести секцій, вартістю 70 гривень кожна, загальною вартістю 210 гривень чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.
На даний вирок прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним та призначити йому покарання: за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць; за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
В обґрунтування покликається на те, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_6 .
Вважає, що звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про можливість його виправлення без відбування покарання та не мотивував своє рішення належним чином, так як обмежився лише формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, вказавши на форму вини та тяжкість злочину.
Крім того, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених діянь та особу обвинуваченого, а саме те, що він не має тісних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, зокрема вироками Трускавецького міського суду Львівської області від 08.09.2003 року, 06.10.2004 року, 20.10.2009 року, 26.02.2014 року, 26.02.2015 року, 08.07.2015 року.
Окрім цього, судом першої інстанції в достатній мірі не враховано висновок органу пробації, відповідно до якого виконання покарання ОСОБА_6 у громаді можливе лише у винятковому випадку. Однак суд необґрунтував, в чому полягає винятковість щодо можливості виправлення засудженого, а також не врахував відсутність заробітку та постійного місця праці ОСОБА_6 , що в свою чергу збільшує ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень та те, що вчинені ним злочини відносяться до категорії тяжких.
В апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_10 вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не оскаржується.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на заперечення такої та виступ захисника ОСОБА_9 про часткове підтримання апеляційної скарги в частині остаточного покарання,перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Згідно з п. 4 ч. 1, ч.2 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальністьта невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.
На думку колегії суддів цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався, тому вирок щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Не оспорюючи кримінально-правової кваліфікації його дій та доведеності вини, прокурор не погоджується із вироком в частині призначення надто суворого остаточного покарання та неправильного звільненням останнього від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Так, постановляючи по справі вирок, суд в порушення вимог ст.370 КПК України, невірно застосував положення статтей 75, 76 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд послався на те, що такий раніше судимий, кількість епізодів злочинної діяльності, що не працює, не має тісних соціальних зв`язків, думку потерпілого, а також на досудову доповідь органу пробації. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття.
Разом з тим, суд в достатній мірі не врахував, що злочини, за вчинення яких обвинувачується ОСОБА_6 , є відповідно до ст.12 КК України злочином середньої тяжкості та тяжкими злочинами, останній був неодноразово судимим за аналогічні корисливі злочини проти власності, а та обставина, що обвинувачений не має постійного місця праці, а відтак заробітку, лише збільшить ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому.
Наведені обставини свідчать про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків, будучи раніше засудженим, продовжив злочинну діяльність, а попередньо призначені покарання, не пов`язані з позбавленням волі, виявились неефективними, адже не сприяли виправленню засудженого і попередженню вчинення ним нових злочинів.
Не враховано судом і тої обставини, що ОСОБА_6 28.07.2017 року лише звільнився з місць позбавлення волі, де відбував покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 26.02.2015 року за ч.2 ст.185 КК України та 05.03.2018 року повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності, що свідчить про те, що попереднє покарання не досягло своєї мети щодо виправлення особи.
Разом з цим, покликаючись у вироку на досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої характеристика ОСОБА_6 дає всі підстави вважати про високу ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в том числі для окремих осіб, суд першої інстанції з незрозумілих причин вирішив, що виправлення останнього можливе без реального відбування покарання.
Щодо застосування положень ст.75 КК України, то у вироку взагалі відсутні мотиви, на підставі яких суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання з випробуванням. З огляду на це, а також на санкцію ч. 3 ст. 185 КК, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років (від 3 до 6 років позбавлення волі), положення ст.75 КК України в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням також застосовані неправильно.
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що суд при призначенні ОСОБА_6 покарання безпідставно застосував положення статтей 75,76 КК України, які передбачають за певних умов можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
За наведених обставин, досягнення мети покарання можливе лише за умов ізоляції ОСОБА_6 від суспільства.
Разом з цим, апеляційний суд із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин вчинених кримінальних правопорушень та вартості викраденого майна, приходить до висновку про підставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо суворості призначеного йому судом остаточного покарання.
З огляду на вищевикладене, оскаржуваний вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі статтей 75, 76 КК України та призначення надто суворого остаточного покарання, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого з постановленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора задоволенню в повному об`ємі.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів:
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Трускавецького відділу Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 04 червня 2018 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати і постановити новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України - один рік позбавлення волі; за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України - три роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України - три роки один місяць позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених ним злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначити покарання три роки один місяць позбавлення волі.

Початок строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 16 вересня 2019 року.

В решті вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4