УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2019 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої службової особи прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення злочину до ЄРДР після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення,
В провадженні слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої службової особи прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення злочину до ЄРДР після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог поданої скарги заявник просив зобов`язати уповноважену службову особу прокуратури Запорізької області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України.
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні скарги наполягає.
Представник прокуратури Запорізької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи, що всі особи, які беруть участь у судовому провадженні в судове засідання не прибули приходжу до висновку, про можливість розгляду скарги без здійснення фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно із ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Згідно із п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, до ЄРДР вносяться відомості щодо попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано «Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення», затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 р. № 1377, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.
Вказане передбачено і п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України щодо внесення необхідних даних до ЄРДР.
Підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторона, кваліфікуючі ознаки та інше.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.
Відтак, такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
З наведеного вище вбачається, що при вирішенні скарг на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей в ЄРДР, таке не може зводитись до формальної перевірки факту внесення чи невнесення в ЄРДР відповідних відомостей, а слідчий суддя, згідно вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись нормами матеріального та процесуального законодавства, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як встановлено слідчим суддею, 30.10.2018 року ОСОБА_3 звернувся до прокуратури Запорізької області із заявою про скоєння злочину, в якій просив визнати наявність в діях відповідальних осіб УБОЗ ГУМВС України ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, а також внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.
З заяви ОСОБА_3 про скоєння злочину від 29.10.2018 року вбачається, що по суті, заявник фактично покликається на бездіяльність відповідальних осіб прокуратури Запорізької області щодо невнесення відомостей до ЄРДР відносно працівників УБОЗ ГУМВС України в Запорізькій області щодо яких Шевченківським районним судом м. Запоріжжя була постановлена 13.08.2013 року окрема ухвала за невиконання рішення суду ухвали про примусовий привід свідків.
Однак до заяви про вчинення злочину не додано ухвалу, яку, як вказує заявник, постановив Шевченківський районний суд м. Запоріжжя 13.08.2013 року. Не наведено обставин, які б свідчили про прямий умисел невиконання такої ухвали. Викладені в заяві обставини не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки не несуть в собі достатніх відомостей про мотив чи зацікавленість працівників УБОЗ ГУМВС України, адже суб`єктивна сторона злочину передбаченого ст. 382 КК України характеризується саме прямим умислом.
Крім того з заяви ОСОБА_3 не вбачається конкретно, щодо яких саме осіб слід внести відомості до ЄРДР та не наведено конкретних фактів, крім уже згаданої ухвали окремої ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, яка на думку заявника, свідчить про невиконання рішення суду щодо примусового приводу свідків. Сам факт наявності невиконаного рішення суду, яке набрало законної сили, є не достатнім. Тому твердження про факт вчинення вище згаданого злочину є передчасним.
Практикою Суду визначено, що встановлені державою обмеження повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути, щоб не суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення у справі Guerin v. France, 29.07.1998 року, Reports 1998-V, п. 37).
Таким чином, кожна особа має право на реалізацію гарантованих законом прав, однак способи такої реалізації не можуть бути фактично наданою їй можливістю для маніпулювання.
Враховуючи викладене, а також за відсутності наведених у заяві заявника обставин діянь, що могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, дана скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої службової особи прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення злочину до ЄРДР після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення -відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1