ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3098/19 Справа № 178/956/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, водія Дніпропетровської філії ТОВ "Венбест"-"Венбест-Дніпро", проживаючого по АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,
визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 0000461,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він о 23 годині 31 травня 2019 року, керуючи належним йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 технічно справним автомобілем ВАЗ-210930, держномер НОМЕР_2 , їхав по автошляху Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя, який проходить на території с.Українка Криничанського району Дніпропетровської області та має по одній смузі руху в кожному напрямку, з боку смт.Аули у напрямку м.Кам`янське, порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3 (б) та 12.3 Правил дорожнього руху України, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину вказаної автодороги, у невстановленому місці зліва направо відносно руху автомобіля, не вжив заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду даної перешкоди, та в районі 364 км + 154 м., допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохіда ОСОБА_10 .
В результаті даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 загинув на місці події.
Невідповідність дій обвинуваченого п.12. 3 Правил дорожнього руху перебувають в причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної події.
Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Згідно ст. ст. 75,76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання за умови, що він на протязі 3 років не скоїть нового злочину, періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що в порушення норм чинного законодавства, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнив його від відбування як основного, так і додаткового призначеного покарання, хоча звільнення від відбування покарання з випробуванням стосується виключно призначеної судом основної міри покарання, а додаткове покарання підлягає реальному і самостійному виконанню.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.
Обвинувачений, його захисник та представник потерпілого не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, вирок скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, є вірними, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає слушними.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 3 роки з покладанням на останнього обов`язків.
Згідно із ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно до абз. 5 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Допущенні порушення свідчать про те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого як від основного, так і від додаткового покарання, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
За таких підстав, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, - скасуванню, з ухваленням апеляційною інстанцією нового.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох дітей.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, сприяння розкриттю злочину, та добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , - судом не встановлено.
Також колегія суддів приймає до уваги думку потерпілого, який в суді першої інстанції зазначив, що претензій до обвинуваченого не має та просив не призначати йому сурове покарання.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Керуючись ст. ст. 404,405,407,409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , - задовольнити.
Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, - скасувати.
Ухвалити новий, який призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4