Справа № 353/790/16-к
Провадження № 1-кп/353/3/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області в складі :

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Тлумацького відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-
Франківської області ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження N 0000158 від 21.07.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого сторожем дошкільного навчального закладу №20 «Росинка» м. Івано-Франківськ, з середньою освітою, неодруженого, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 умисно заподіяв ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

19.07.2016 року приблизно о 19 год. 00 хв. біля господарства ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ґрунті тривалих неприязних відносин виник словесний конфлікт із-за спірних питань відносно собаки породи «пекінез», в ході якого ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи настання таких наслідків, умисно наніс один удар ногою в ділянку лівої ноги ОСОБА_5 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого стегна, які згідно висновку експерта № 425 від 29.08.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав, показав, що з потерпілою по справі ОСОБА_5 перебуває в нейтральних стосунках. В липні 2016 року після обіду він зі своєю матір`ю ОСОБА_7 пішли в гості до ОСОБА_8 , який проживає по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 сказала, що бачила його собаку в господарстві потерпілої. Тоді він сказав ОСОБА_9 , щоб та принесла собаку, що вона і зробила. Через 30 хв. прибігла потерпіла і сказала йому віддати собаку, на що він відповів, що то не її собака. Пізніше потерпіла викликала працівників поліції та разом з ними ще раз приїхала до господарства ОСОБА_8 . Тоді він вийшов з господарства, тримаючи на руках собаку породи «пекінез». В цей час потерпіла почала бігти в його сторону, розмахуючи руками, та виражатися в його адресу нецензурними словами. Потім зловила собаку руками за голову та почала тягнути, не відпускаючи її. Він запропонував відпустити собаку, однак потерпіла його не слухала. Тримаючи в руках собаку, він ненавмисно копнув правою ногою потерпілу в район бедра лівої ноги, для того щоб потерпіла відпустила собаку. Вказав, що ОСОБА_5 не наносила йому тілесних ушкоджень.

Незважаючи на невизнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України самим обвинуваченим, його вина повністю доказана і підтверджується зібраними у кримінальному провадженні в порядку ст.ст. 84-86, 91-93 КПК України та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні показала, що 19.07.2016 року біля 16 год. 30 хв. до неї зателефонувала сусідка ОСОБА_9 та сказала, що прийде по кисле молоко. Вона відчинила їй двері, а сама пішла по молоко, в цей час ОСОБА_9 забрала собаку і втекла. Тоді вона пішла до ОСОБА_8 для того, щоб забрати свою собаку, однак ОСОБА_4 не віддавав її. Після чого вона пішла геть та викликала працівників поліції, очікуючи на них в центрі села. Потім разом з працівниками поліції на їхньому службовому автомобілі вона поїхала до господарства ОСОБА_10 , де на вулиці за огорожею обвинувачений сидів в своєму автомобілі з собакою на руках. Працівники поліції запропонували йому вийти з автомобіля. Коли вона почала підходити до обвинуваченого, то останній з розгону правою ногою копнув її в район бедра лівої ноги, при цьому ображав її нецензурною лайкою. Просить обвинуваченого покарати згідно закону;

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 19.07.2016 року він разом з водієм ОСОБА_12 та старшим оперуповноваженим ОСОБА_13 заступив на чергування у слідчо-оперативну групу Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП Івано-Франківської області з метою реагування на вчинення злочинів та інших подій на території обслуговування Тлумацького відділення поліції. Біля 17-18 год. від оперативного чергового надійшла вказівка про виїзд в с. Остриня Тлумацького району Івано-Франківської області, оскільки надійшло повідомлення від потерпілої ОСОБА_5 про те, що в неї було викрадено собаку і вона знає особу, яка це вчинила. Потерпіла зустріла їх в центрі с. Остриня, присіла в їхній автомобіль та показала їм куди їхати. Прибувши на місце події, вони всі вийшли з автомобіля та побачили біля автомобіля, в якому сидів ОСОБА_4 , групу осіб. Коли обвинувачений, тримаючи на руках собаку, вийшов з автомобіля, то між ним та потерпілою відразу почалася словесна суперечка. ОСОБА_5 підійшла до ОСОБА_4 і сказала, щоб той віддав їй собаку, та хотіла руками її забрати. Однак, обвинувачений однією рукою відштовхнув потерпілу від себе і правою ногою копнув її в район бедра лівої ноги. Потерпіла обвинуваченому не погрожувала, явної загрози його життю і здоров`ю не було.

- показами свідків ОСОБА_13 , який у судовому засіданні дав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_11 ;

- показами свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні показала, що обвинувачений ОСОБА_4 являється її сином. Того дня, коли відбувався конфлікт між обвинуваченим та потерпілою, вона з сином приїхала в гості до сусіда ОСОБА_8 , там була його дружина, вони вживали спиртні напитки, гостилися біля 1 год. Скільки випив ОСОБА_4 вона не знає. Потім прийшла ОСОБА_9 і сказала, що знайшла собаку обвинуваченого, яка пропала два роки тому, та пізніше принесла її. Через деякий час прийшла потерпіла та кричала щоб обвинувачений віддав їй собаку, та пішла геть. Через деякий час, коли вони всі знаходилися в господарстві ОСОБА_8 , приїхала ОСОБА_5 разом з трьома працівниками поліції і вони всі повиходили з господарства. ОСОБА_4 вийшов, тримаючи собаку на руках. Потерпіла ОСОБА_5 підходила до ОСОБА_4 , сварилася, кричала, щоб він віддав їй собаку, хапала руками собаку, тягнула її руками. Син, коли відходив назад від потерпілої, копнув її в ногу;

- показами свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні показав, що 19.07.2016 року він з обвинуваченим ремонтував болгарку в сусіда та випили з ним пляшку вина і по 100 грам горілки. Вказав, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник конфлікт із-за спірних питань відносно собаки породи «пекінез», обвинувачений тримав собаку на руках, а потерпіла ловила її руками за голову і хотіла забрати;

- показами свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні показала, що вона знайома з потерпілою ОСОБА_5 . В квітні-травні 2016 року вона подарувала потерпілій собаку породи «пекінез», якій на той час було 13-14 років. Під час очної ставки в відділенні поліції вона впізнала собаку, яку подарувала ОСОБА_5 , по зубах та по тому, що вона була сліпа на одне око.

У зв`язку з неможливістю забезпечити явку свідка ОСОБА_12 до суду, прокурор відмовився від його допиту, проти чого не заперечував обвинувачений та потерпіла. Відмова прийнята судом (журнал судового засідання (Т. 2 а.с. 94-96).

Свідчення потерпілої та свідків об`єктивно підтверджуються і іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, і які судом були досліджені в судовому засіданні в порядку ст.ст. 357, 358 КПК України:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.07.2016 року ОСОБА_5 про спричинення їй ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, яка зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 1256 від 21.07.2016 року (Т. 2 а.с. 86);

- висновку судово-медичної експертизи № 425 від 29.08.2016 року, згідно якого у ОСОБА_5 малися тілесні ушкодження: синець в ділянці лівого стегна, який утворився від дії тупого твердого предмету, міг утворитись як при нанесенні удару тупим твердим предметом у вказану ділянку тіла, так і при ударі вказаною ділянкою тіла до такого, може відповідати терміну, вказаному в постанові, і відносяться до легких тілесних ушкоджень (Т. 2 а.с.87).

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 .

Так потерпіла ОСОБА_5 надала суду детальні показання щодо обставин, які передували конфлікту із обвинуваченим, також вона розповіла, що ОСОБА_4 умисно правою ногою копнув її в район бедра лівої ноги. Ці показання узгоджуються також із висновком судово-медичної експертизи № 425 від 29.08.2016 року.

Із суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяно легкого тілесного ушкодження.

ОСОБА_4 в ході судового розгляду визнав факт нанесення ним удару потерпілій, а саме те, що він копнув правою ногою потерпілу в район бедра лівої ноги, разом із тим обвинувачений заперечує факт умисного заподіяння вказаних тілесних ушкоджень. Однак такі пояснення та твердження суд розцінює як засіб свого захисту та такі пояснення обвинуваченого спростовуються поясненнями самої потерпілого та допитаних в ході судового розгляду свідків, очевидців події.

За вказаних обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин, згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує також дані про особу винного, а саме те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем роботи та посередньо характеризується за місцем проживання, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Виходячи із принципу, що покарання повинно бути призначене необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

У кримінальному провадженні процесуальних витрат немає.

Питання щодо обрання та зміни запобіжного заходу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (П`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (Вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення,.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

ГоловуючийОСОБА_1