УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/5307/19

Провадження №: 1-кс/755/6079/19

"24" жовтня 2019 р.

м. Київ

слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого від 24.07.2019 про відмову у визнанні потерпілим у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009677 від 08.07.2016, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , звернувсь зі скаргою до слідчого судді даного місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 від 24.07.2019 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009677 від 08.07.2016, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки, на переконання заявника, дане процесуальне рішення є необґрунтованим й не вмотивованим, тобто не відповідає вимогам ст.ст. 55, 110 указаного Кодексу, адже викрадене майно, на переконня адвоката є спільним майном подружжя.

Позиція сторін

Особа, що подала скаргу у судовому засіданні її підтримала, просила задовольнити з вказаних у ній підстав.

Прокурор групи прокурорів прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення даної скарги, так як підстав передбачених ст. 55 КПК для визнання ОСОБА_5 потерпілим у провадженні, що розслідується за фактом заволодіння ТЗ Мерседес немає, з огляду на не установленість факту права наявності у нього на такий ТЗ власне права володіння, та у ракурсі того, що це авто зареєстровано на ОСОБА_8 .

Встановлені обставини із посиланням на докази

Слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві розслідується кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0009677 від 08.07.2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.07.2016 року близько 20:45 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 5, виявила відсутність власного автомобіля марки Мерседес р/н НОМЕР_1 , який залишила за вищезазначеною адресою приблизно о 20:00 год.

В подальшому, до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява зареєстрована під №К-3187 від 01.07.2019 від Кітіа Мамуки Джамаловича з приводу залучення останнього в якості потерпілого в рамках кримінального провадження № 0009677 від 08.07.2016 року.

У своїй заяві ОСОБА_5 вказує на те, що викраденням автомобіля майнова шкода завдана не тільки ОСОБА_8 , але і йому. Тому відповідно до ст. 55 КПК України ОСОБА_5 просить залучити його в якості потерпілого в рамках кримінального провадження № 0009677 від 08.07.2016 року,, оскільки викрадений автомобіль перебував у спільній сумісній власності.

Однак, слідчий ОСОБА_6 рішення від 24.07.2019 у задоволення цієї заяви заявника відмовив, указавши, що відсутні передумови регламентовані ст. 55 КПК для визнання заявника потерпілим, адже, як убачається з матеріалів провадження та пояснень сторін, ОСОБА_8 придбала вищезазначений автомобіль та зареєструвала його на власне ім`я 19.08.2015 року. Після цього, 28.08.2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладений шлюб. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Тому, оскільки вищезазначений автомобіль набутий ОСОБА_8 до реєстрації сімейного союзу із ОСОБА_5 у органі державної реєстрації актів цивільного стану, слідчий дійшов висновку, що він не може вважатись правом спільної сумісної власності.

Мотиви, з яких виходила слідча суддя при постановленні ухвали, і положення закону, якими вона керувалася
Слідча суддя, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розподіл функцій між державними органами і посадовими особами як елемент системи стримувань і противаг є фундаментальним принципом демократичної організації держави.

Однією з форм вираження цього принципу у кримінальному судочинстві є змагальність і диспозитивність як загальні засади кримінального провадження. Згідно зі статтею 22 КПК України змагальність передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими зазначеним Кодексом. У цій же статті закріплено заборону покладення у кримінальному провадженні функцій державного обвинувачення, захисту та судового розгляду на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Диспозитивність відповідно до положень статті 26 КПК України полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, як і суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені до його повноважень зазначеним Кодексом.

Того, що у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України,зокрема частина перша статті 36 та частина 5 статті 40 КПК України, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Зазначена правова норма гарантує незалежність указаних посадових осіб у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.
Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.
Завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (постанова ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).
Так, вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в частині першій статті 303 КПК України. Зокрема, предметом такого оскарження, відповідно до п. 5 ч. 1 указаної статті наведеного Кодексу є рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
З урахуванням того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).
Тобто, при розгляді цього типу скарги слід з`ясувати питання того, чи було власне дотримано порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура) щодо певної послідовність (кроків) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій, тож визначаючись власне з цим питання, слідча суддя ураховує таке.
Відповідно до ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

У той же час, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК).

З урахуванням того, що відповідно до ст. 110 КПК, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

У цій справі, вказані вимоги дотримано з огляду на те, що оскаржуване рішення відповідає нормам ст. 110 КПК та прийняте з урахуванням вимог ст. 55 наведеного Кодексу, є прийнятно умотивоване в частині мотивів відмови у задоволенні клопотання, з підстав не установленості у ОСОБА_5 права володіння на ТЗ Мерседес питання заволодіння яким власне розслідуєтсья згідно звернення ОСОБА_8 .

Так, кримінальне провадженя порушене за зверненням ОСОБА_8 та містить попередню кваліфікацію у собі за ч. 3 ст. 289 КК незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме ТЗ Мерседес, який вона придбала особисто та зареєструвала на себе 19.08.2015.

Шлюб з ОСОБА_5 укладений 28.08.2019.

Тобто, ТЗ ОСОБА_8 придбала до шлюбу з ОСОБА_5 , а тому факт сумісної власності фізичних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , як подружжя, на указане майно, у розрізі норм чинного законодаства, при такій ситуації може бути установлений тільки за відповідним судовим рішенням згідно норм ЦК України та СК України.

Щодо того, що 14.06.2018 ОСОБА_5 передав ОСОБА_8 7 000 доларів США, згідно розписки ОСОБА_8 , то останній має можливість пред"явити віповідний позов до останньої у порядку ЦК щодо повернення відповідних коштів за умови їх надання останній умовою виконання певних зобов"язань з її сторонни, однак надання цих коштів на придбання не засвідчує собою факт його права власності на ТЗ.

Так як відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Стаття 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Цих обставин, у ході цього розгляду установлено не було.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 220, 223-225, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддяпостановив :

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого від 24.07.2019 про відмову у визнанні потерпілим у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009677 від 08.07.2016, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 12:30 год. 25.10.2019.

Слідча суддя: ОСОБА_1