Справа № 357/9191/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква кримінальне провадження № 0002000 від 17.06.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Рокитне, Рокитнянського району, Київської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 , захисник адвокат: ОСОБА_5 , обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді місяці 2018, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_3 знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив придбати завідомо підроблене національне посвідчення водія України на право керування транспортними засобами (далі - посвідчення водія), видане на його особу та у якому буде зазначено категорію «D», на право керування транспортними засобами для перевезення пасажирів автобусами, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, тобто категорію, визначену «Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 № 340 (далі -Положення).

Так, відповідно до п. 16 Положення, посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

Однак, ОСОБА_3 , діючи з метою отримання посвідчення водія на свою особу із зазначенням категорії «D» без дотримання умов вищевказаного пункту Положення, віднайшов повідомлення рекламного характеру у всесвітній мережі «Інтернет» про можливість виготовлення посвідчень водія за кошти, та домовився із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про виготовлення посвідчення водія.

Реалізуючи злочинний намір, спрямований на сприяння невстановленій особі в підробці офіційного документу - посвідчення водія, що містять зафіксовану на матеріальному носію інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та може бути використаний як документ, що видається повноважними (компетентними) особами органів державної влади - сервісними центрами МВС, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений точно час та місці, за допомогою меседжера "Вайбер", надіслав особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, власне електронне фотозображення, оригінал посвідчення водія, видане на його особу серії НОМЕР_1 , із зазначенням категорій «В» та «С», та через банківський переказ на невстановлений рахунок надіслав грошові кошти в сумі 7000 грн., тим самим надав інформацію та засоби для підроблення посвідчення водія з метою подальшого його власного використання.

Після цього, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за невстановлених обставин, підробила посвідчення водія на особу ОСОБА_3 , шляхом нанесення його персональних даних, зображення особистого підпису та фотозображення на завідомо підроблений бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 із категоріями «В», «С» та «D» та в подальшому збула його ОСОБА_3 для використання останнім.

Крім цього, з 15.01.2019 по 16.07.2019 ОСОБА_3 , знаючи про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 із категоріями «В», «С» та «D», видане на його особу, є завідомо підробленим документом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовував його під час керуванням транспортними засобами.

Так, 16.07.2019 приблизно о 13 год. 30 год. ОСОБА_3 , що керував автомобілем "Mercedes Benz", державний номерний знак НОМЕР_2 , був зупинений по вул. Леваневського, 36 в м. Біла Церква Київської області екіпажем патрульної поліції за порушення Правил дорожнього руху України.

В ході перевірки документів ОСОБА_3 пред`явив cтаршому інспектору ВБОР в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП ОСОБА_6 завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на його особу, яке він умисно використовував як завідомо підроблений документ - посвідчення водія, що містять зафіксовану на матеріальному носію інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та може бути використаний як документ, що видається повноважними (компетентними) особами органів державної влади - сервісними центрами МВС.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, за ознаками пособництво в підробленні посвідчення, а також за ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками використання завідомо підробленого документа.

16.08.2019 під час досудового розслідування відповідно до вимог ст. 471 КПК України, між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

У відповідності до даної угоди, прокурор та підозрюваний, дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, за ознаками пособництво в підробленні посвідчення, а також за ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками використання завідомо підробленого документа.

Також зазначеною угодою визначено покарання, яке має понести ОСОБА_3 , у виді штрафу на користь держави:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,

- за ч. 4 ст. 358 КК України 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема він пояснив, що приблизно о листопаді місяці 2018, точної дати та часу не пам`ятає, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив придбати завідомо підроблене посвідчення водія, видане на його особу та у якому буде зазначено категорію «D», на право керування транспортними засобами для перевезення пасажирів автобусами. З вказаною метою ОСОБА_3 , віднайшов повідомлення рекламного характеру у всесвітній мережі «Інтернет» про можливість виготовлення посвідчень водія за кошти, та домовився із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про виготовлення посвідчення водія.

Після чого ОСОБА_3 за допомогою меседжера "Вайбер", надіслав особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, власне електронне фотозображення, оригінал посвідчення водія, видане на його особу серії НОМЕР_1 , із зазначенням категорій «В» та «С», та через банківський переказ на рахунок надіслав грошові кошти в сумі 7000 грн., тим самим надав інформацію та засоби для підроблення посвідчення водія з метою подальшого його власного використання. Після цього, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підробила посвідчення водія на особу обвинуваченого, що останній використовував його під час керуванням транспортними засобами. 16.07.2019 приблизно о 13 год. 30 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "Mercedes Benz", державний номерний знак НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції, які в подальшому вилучили зазначене посвідчення водія.

Крім цього ОСОБА_3 підтримав угоду, заявив про здатність виконати умови угоди, та ствердив, що його позиція є добровільною, жодного тиску при укладанні угоди на нього не здійснювалось.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості, від якого потерпілі відсутні.

При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, підстав, передбаченні ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні та просив суд затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, при її затвердженні врахована обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують відповідно ст. 67 КК України покарання, а також враховуючи, що злочин, за який притягується ОСОБА_3 відноситься до злочину невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, одружений, офіційне не працевлаштований, але на життя заробляє наданням послуг по перевезенню, утриманців немає, раніше не судимий, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68 КК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід не обирався.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду від 16.08.2019 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, за якими призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 16.08.2019 покарання:

- за ч. 5 ст. 27, 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

- за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 ( три тисячі чотириста) гривень.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , із зазначенням категорій «В», «С» та «D», залишити при матеріалах кримінального провадження після вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.

Крім того обвинуваченому роз`яснюються вимоги ст. 376 ч. 3 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1