Справа № 738/1204/19
№ провадження 1-кп/738/123/2019
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року місто Мена

Менський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 від 13.06.2019 р. про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роздольне Каланчацького району Херсонської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а останній раз 19.07.2019 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 будучи раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, на шлях виправлення не став та в період не знятої і не погашеної судимості, умисно, повторно вчинив новий злочин за таких обставин: 17 травня 2019 року близько 12-30 годин, ОСОБА_3 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , повторно, умисно, з корисливим мотивом, всупереч волі потерпілого ОСОБА_6 , користуючись його безпорадним станом, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 1900 грн., які знаходилися в нагрудній кишені сорочки, в яку потерпілий був одягнений, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна(грабіж), вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України у вчиненні якого він обвинувачується визнав та показав, що 17 травня 2019 року перед обідом, вживав спиртні напої із ОСОБА_7 , а потім з нею пішли до потерпілого ОСОБА_8 , де також вживали спиртні напої у тому числі і потерпілий. Перделян просила у ОСОБА_8 гроші у борг та він(обвинувачений) бачив як потерпілий діставав кошти з кишені сорочки. Через деякий час ОСОБА_9 пішла з будинку потерпілого і вони(потерпілий та обвинувачений) залишилися у кімнаті у двох. Потерпілий лежав на ліжку та не спав. Він(обвинувачений) побачив кошти у нагрудній кишені сорочки у яку був одягнутий потерпілий та підійшовши до останнього, витяг ці кошти, поклав собі у кишеню та пішов з будинку. Потерпілий чинив опір словами. Вказав, що на його думку, потерпілий бачив як він забирав із його кишені кошти. Не заперечував, що викрав у потерпілого 1900 грн. Ці кошти витратив на себе. Завдану потерпілому шкоду не відшкодував. Не знав, що потерпілий перебуває у безпорадному стані. Вказав що розкаюється та просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності. Претензій до обвинуваченого не має. Покарання просив призначити на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що 17 травня 2019 року вживала спиртні напої з обвинуваченим ОСОБА_3 , а потім пішла до потерпілого ОСОБА_8 взяти грошей у борг і з нею пішов обвинувачений. ОСОБА_8 дав у борг грошей та вона пішла до дочки у лікарню, а обвинувачений залишився у будинку потерпілого. Через деякий час вона повернулася до будинку потерпілого ОСОБА_6 і останній повідомив, що ОСОБА_3 витяг у нього гроші з нагрудної кишені сорочки у яку він був одягнений. ОСОБА_8 постійно лежить та не ходить. Потерпілий сказав, що приснув, а коли проснувся то виявив зникнення грошей, а тому і подумав, що їх викрав обвинувачений. Потерпілий повідомляв, що не бачив як обвинувачений у нього викрадав кошти, оскільки спав.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що потерпілий ОСОБА_8 її сусід і він не ходить. Коли у ОСОБА_8 викрали кошти, вона перебувала у лікарні. На наступний день після крадіжки, вона була у потерпілого ОСОБА_8 і останній говорив, що вживав спиртні напої з ОСОБА_3 , а потім останній витяг гроші з нагрудної кишені його сорочки і побіг. Потерпілий говорив, що бачив, як ОСОБА_3 викрадав у нього кошти.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, крім показань обвинуваченого та свідків, також підтверджується і іншими наданими прокурором та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Так, у заяві від 13 червня 2019 року, ОСОБА_6 просив притягнути до кримінальної відповідальності наглядно знайомого йому чоловіка, який 17 травня 2019 року близько 12-00 години відкрито заволодів належними йому коштами в сумі 1900 грн., які знаходилися в кишені його сорочки, яка була на йому вдягнена(а.с.43).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 14.06.2019 року та відеозапису до нього, який було переглянуто у судовому засіданні, за участю потерпілого ОСОБА_6 , останній розповів, що 17.05.2019 року близько 12-00 години до нього додому прийшла його сусідка ОСОБА_11 разом з чоловіком, якого раніше він ніколи не бачив. ОСОБА_12 не довго побула в будинку та пішла, а чоловік залишився. В той час як потерпілий лежав на дивані до нього підійшов чоловік та почав трогати його по кишенях сорочки та з правої кишені вийняв грошові кошти в сумі 1900 грн., встав та пішов з будинку. Потерпілий у слід даному чоловіку кричав, щоб той повернув гроші, але він на це не зважав. Потерпілий повідомив, що зможе впізнати чоловіка, який у нього з кишені викрав грошові коштів в сумі 1900 грн.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2019 року, потерпілий ОСОБА_6 на фото № 4 впізнав чоловіка, який 17.05.2019 року близько 12-00 години, відкрито викрав грошові кошти в сумі 1900 грн., які лежали в кишені сорочки потерпілого. Згідно довідки про дані на осіб, що зображені на фотознімках, пред`явлених для впізнання потерпілому ОСОБА_6 в протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14.06.2019 року, на фото № 4 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 (а.с.45-47).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 24.06.2019 року та відеозапису до нього, який було переглянуто у судовому засіданні, за участю підозрюваного ОСОБА_3 , останній розповів, що 17.05.2019 року близько 12-00 години він знаходився у гостях у знайомої ОСОБА_11 з якою вживав спиртні напої. Після цього разом з ОСОБА_12 пішов до її сусідів. У будинку у одній із кімнат на ліжку лежав чоловік. ОСОБА_3 зайшов до іншої кімнати та чув як ОСОБА_12 просила грошей у чоловіка який лежав на ліжку. Вийшовши назад до кімнати де лежав чоловік, обвинувачений бачив як той поклав гроші до кишені сорочки. Коли ОСОБА_12 пішла з будинку, обвинувачений підійшов до чоловіка, який лежав на ліжку та без розмов, викрав з кишені сорочки у яку був одягнутий потерпілий, грошові кошти. Потерпілий почав вимагати від обвинуваченого щоб той повернув кошти, але останній не звернув на це уваги та з грошовими коштами, яких було 1900 грн. пішов з будинку.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засідання вказувала, що потерпілий ОСОБА_6 їй розповідав, що обвинувачений ОСОБА_3 викрадав кошти із кишені його сорочки коли він спав та не бачив цього, а потім потерпілий лише здогадався що це зробив обвинувачений. Однак, такі показання повністю спростовуються поясненнями обвинуваченого, який вказав, що потерпілий бачив як він викрадав кошти з кишені його сорочки та показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що їй потерпілий розповідав, що бачив як обвинувачений викрадав гроші з кишені його сорочки, а також доказами які знаходяться у матеріалах провадження.

Захисник ОСОБА_5 просила визнати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 24.06.2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_3 , оскільки останньому не було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання. Однак, суд вважає, що відсутні підстави визнання вказаного протоколу недопустимим доказом, оскільки у самому протоколі маються відомості, що підозрюваному були роз`яснені положення ст. 63 Конституції України, про що він підписався.

Крім того, захисник ОСОБА_5 просила перекваліфікувати вчинений обвинуваченим злочин на відповідну частину ст. 185 КК України, оскільки свідок ОСОБА_7 вказувала, що потерпілий не бачив як обвинувачений викрадав у нього кошти, однак суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував вчинений ОСОБА_3 злочин, як відкрите викрадення, оскільки це підтвердилося у судовому засідання показаннями самого обвинуваченого, потерпілого, свідка та письмовими матеріалами.

Також, твердження захисника ОСОБА_5 , щоб суд не брав як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_3 вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані є необгрунтованими, оскільки у судовому засіданні свідки підтвердили, що потерпілий не ходить, що є безпорадним станом, і крім того нормами кримінального кодексу не вимагається, щоб підозрюваний знав про безпорадний стан особи.(як це наприклад вимагається у п. 7 ч. 1 ст. 67 КК України)

Оцінюючи зібрані по справі та перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України повністю доведено та правильно кваліфіковано органом досудового розслідування, як умисні дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна(грабіж), вчиненому повторно.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено, а обставиною, що його обтяжує у відповідності до ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані.
У обвинувальному акті вказано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття, а однією з обставин що його обтяжує рецидив злочинів.
У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в
обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують
покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими,
що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими
обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, однак будь-якого жалю з приводу вчиненого не висловлював та бажання виправити ситуацію, шляхом відшкодування потерпілому шкоди не висловлював, тому суд розцінює позицію обвинуваченого щодо щирого каяття, як прагнення пом`якшити покарання, вважає таке визнання формальним, а тому не визнає щире каяття, обставиною що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .
Суд також не визнає обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рецидив злочинів враховуючи наступне.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Ознакою цього злочину що вплинула на його кваліфікацію є повторність, оскільки обвинувачений має судимість за умисні тяжкі злочини, передбачені ст. 185 КК України.
У судовому засіданні прокурор пояснив, що обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому є також і рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_3 раніше засуджувався Бахмацьким районним судом Чернігівської області від 10.10.2006 року за ч. 2 ст. 263 КК України і ця судимість не була погашена, оскільки перервалася, тому що обвинувачений вчинив інший умисний злочин до її погашення. Однак, суд дослідивши матеріали справи, вважає, що таке твердження прокурора є помилковим, оскільки ОСОБА_3 на виконання вказаного вироку відбув покарання восени 2007 року, що підтверджується довідкою про судимість(а.с.48 на звороті) та після відбуття покарання вчинив повторний злочин 11 травня 2011 року, що підтверджується вироком Менського районного суду Чернігівської області від 02.09.2011 року(а.с.50-51), тобто більш ніж через три роки. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 89 КК України, такими що не мають судимості вважаються особи, які засуджені до позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, вік обвинуваченого, визнання ним своєї вини, позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання відсутні та наявність двох обставин, що обтяжують покарання. Згідно досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_3 , виправлення останнього без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_3 остаточного покарання, необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України визначивши покарання шляхом частково складання покарань призначених за цим вироком та вироком Менського районного суду Чернігівської області від 19.07.2019 року, яким ОСОБА_3 засуджений за інший злочин до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Суд вважає що клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, цим вироком визнаний винуватим у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому він може спробувати ухилятися від відбування покарання шляхом переховування, що може утруднити виконання даного вироку.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 необхідно рахувати з дня його затримання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Менського районного суду Чернігівської області від 19.07.2019 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
До набрання вироком законної сили, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання за цим вироком рахувати з часу затримання ОСОБА_3 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для засудженого який перебуває під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1