Справа № 466/7860/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/494/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Львів

колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0003762 від 09.09.2017 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 162 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2019 року, -

встановила:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 020 ( однієї тисячі двадцять) грн.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 09.09.2017 р. близько 01.30 год., діючи умисно, з прямим умислом, з метою порушення недоторканності володіння особи, шляхом віджиму віконної рами на вікні на першому поверсі недобудованого житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , незаконно, без дозволу та відому власника, порушивши право потерпілого на недоторканість його володіння, проник до вказаного будинку, де був виявлений працівниками поліції, які прибули на виклик у зв`язку зі спрацюванням сигналізації.

Діяння ОСОБА_6 органом досудового розслідування було кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України , як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло.

На вирок суду першої інстанції прокурор Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в повному об`ємі досліджено та встановлено фактичні обставини злочину, дано оцінку зібраним доказам вини обвинуваченого, постановлено обвинувальний вирок в частині засудження ОСОБА_6 , однак суд допустився до невідповідності своїх висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та відповідно і до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що в цілому судом надано належну оцінку доказам, в тому числі і письмовим, сукупність яких вказує на винуватість ОСОБА_6 у незаконному проникненні до будинку АДРЕСА_2 без дозволу та відома власника.

Звертає увагу на те, що на думку обвинувачення, суд першої інстанції не вірно надав оцінку показам потерпілого ОСОБА_10 , який вказав, що прибувши за зазначеною вище адресою, помітив розбите скло вікна у гаражі та зірвані датчики руху від сигналізації. Ввійшовши у приміщення кухні помітив на підлозі ОСОБА_6 , у якого виявили ключі від автомобіля марки «Ауді». Після того, попрямував з працівниками державної служби охорони до вказаного авто в багажнику виявили кліщі для перетинання металу, а в будинку, із цінних речей знаходився котел. Судом також не надано увагу показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вказали на те, що обстановка у вищезазначеному будинку була порушена шляхом пошкодження сигналізації та способом проникнення у житло, що свідчить про умисел обвинуваченого на крадіжку майна потерпілого. Покази обвинуваченого ОСОБА_6 є такими, що ввели суд першої інстанції в оману, оскільки не встановлено жодних доказів, які б свідчили на виникнення в останнього спору з таксистом з приводу проникнення до приватного будинку потерпілого.

Вказує, що саме ґрунтований аналіз показів потерпілого та свідків дав підстави органу досудового розслідування оголосити про підозру ОСОБА_6 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, поєднаного із проникненням до житла, та в подальшому стороні обвинувачення орієнтувати суд на визнанні обвинуваченого ОСОБА_6 винним за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначенні кримінального покарання в межах санкції даної статті кримінального закону.

На апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав заперечення, в якому просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу.

Заперечення мотивує тим, що будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в інкримінованому йому правопорушенні за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України вину не визнав, зазначаючи при цьому, що жодного умислу на таємне викрадення чужого майна з метою власного збагачення у нього не було, як і не було при ньому жодних засобів для проникнення у будинок АДРЕСА_2 . Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у незаконному проникненні до володіння потерпілого визнав. Вказав, що зупинились біля будинку потерпілого, який обрали випадково. Візуально було видно, що там ніхто не проживає, у будинку тривають ремонтні роботи.

Вказує, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що для кваліфікації діяння особи, як замах на таємне викрадення чужого майна, пов`язане з проникненням у приміщення, необхідним є точне встановлення спрямованості умислу саме на незаконне заволодіння матеріальними цінностями, що у ньому знаходяться, тобто корисливого мотиву. У даному випадку сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 такого мотиву. В обвинувальному акті не зазначено та під час судового розгляду, прокурором не доведено, які саме речі та цінності ніби то мав намір викрасти обвинувачений.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 вбачаються ознаки незаконного проникнення до іншого володіння особи, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Крім цього зазначає, що вирок суду першої інстанції законний, оскільки в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, натомість його діяння носять характер незаконного проникнення до житла, а тому його дії вірно перекваліфіковані судом першої інстанції з ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинуваченої та його захисника, які апеляційну скаргу сторони обвинувачення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення та має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону.

У рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський суд з прав людини вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Ураховуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості та вимоги ст. ст.370, 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється тільки за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами, та така доведеність винуватості повинна бути «поза розумним сумнівом».

В силу вимог ст.92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора, та саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст.94 цього кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону у судовому засіданні перевірив усі зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, надавши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вчинення ним вказаного кримінального правопорушення та вірно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 на ч.1 ст.162 КК України.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції вірно вказав, що для кваліфікації діяння особи як замах на таємне викрадення чужого майна, пов`язане з проникненням у приміщення, необхідним є точне встановлення спрямованості умислу саме на незаконне заволодіння матеріальними цінностями, що у ньому знаходяться, тобто корисливого мотиву. У даному випадку сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 такого мотиву.

При обвинуваченому належних потерпілому речей не виявлено, так само як і в будинку не встановлено ознак готування до подальшого викрадення обвинуваченим речей, зокрема шляхом їх поміщення до пакетів, сумок тощо, накопичення цінних речей у одному місці та інше. У обвинувальному акті не зазначено та під час судового слідства прокурором не доведено, які саме речі та цінності ніби-то мав намір викрасти ОСОБА_6 . Між тим без конкретизації майна, яке ніби-то мав намір викрасти обвинувачений, у обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 мав намір таємно викрасти речі та цінності, приблизна вартість яких складає 5 000 грн.

Щодо покликань апелянта про невірно надану, судом першої інстанції оцінку показам потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що прибувши за зазначеною вище адресою, помітив розбите скло вікна у гаражі та зірвані датчики руху від сигналізації. Ввійшовши у приміщення кухні помітив на підлозі ОСОБА_6 , у якого виявили ключі від автомобіля марки «Ауді». Після того, попрямував з працівниками державної служби охорони до вказаного авто в багажнику виявили кліщі для перетинання металу, а в будинку, із цінних речей знаходився котел. та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які, зокрема, вказали на те, що обстановка у будинку була порушена шляхом пошкодження сигналізації та способом проникнення у житло, що свідчить про умисел обвинуваченого на крадіжку майна потерпілого, то такі є надуманими та належним чином необґрунтованими, оскільки на переконання колегії суддів, суд першої інстанції згідно вимог кримінального процесуального Закону допитав вказаних учасників кримінального провадження в судовому засіданні та дав їх показанням належну оцінку. Так, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначив, що о 2 годині 09.09.17 р. йому зателефонували з пульта охорони і попросили під`їхати до будови в смт. Брюховичі , де він ще на той час не проживав . Там тривали ремонтні роботи. По приїзду працівники поліції повідомили, що мало місце проникнення до його житла, спрацювала сигналізація. Він відкрив будинок. Зайшовши разом із працівниками поліції, вони побачили розбите вікно, виламану раму в гаражі ,зірвані датчики руху. В приміщенні, що в подальшому обладнувалось під кухню, на місці, де мав стояти холодильник, за целофаном, ховався обвинувачений. З будинку нічого викрадено не було, оскільки там на той час не було майна , що б становило будь-яку цінність. Претензій майнового характеру до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що він працює у поліції охорони. Точної дати він не пам`ятає за плином часу, проте у вересні 2017 р. вони отримали виклик та приїхали на вул. Бічна Отця Іздрика у смт. Брюховичі, де спрацювала сигналізація. Обстеживши об`єкт, що був під охороною, побачили пошкоджене вікно. Вони оточили будинок та викликали господаря. Згодом приїхав потерпілий, відчинив будинок. Приміщення перебувало в стані ремонту. Коли оглядали будівлю , виявили ОСОБА_6 , який ховався за целофаном на кухні . Його було затримано. Свідок не пам`ятає, чи було виявлено при затриманому якесь майно. Не пригадує свідок і майно, яке б було приготовлене для подальшого викрадення. Будинок був пустий, там ще ніхто не жив.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив , що був додатково залучений до події як працівник поліції охорони з іншого екіпажу, допомагав блокувати будинок на вул. Бічна Отця Іздрика у смт. Брюховичі восени 2017 року. ОСОБА_6 побачив уже в кайданках, в приміщенні кухні. Що саме той робив у будинку, йому невідомо.

З пояснень допитаного в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_12 вбачається, що він працює в поліції охорони . Восени 2017 року їх викликали на допомогу іншому екіпажу, яким було виявлено пошкодження вікна на об`єкті, що був під охороною в смт. Брюховичі по вул. Бічна Отця Іздрика . По приїзду він допомагав в оточенні будинку . Коли приїхав господар і відкрив будинок, працівники охорони здійснювали огляд приміщень. В будинку ніхто не жив, там тривали ремонтні роботи. В приміщенні кухні,де вже частково були змонтовані меблі, свідок помітив особу, що ховалась за целофаном. Це виявився ОСОБА_6 . Служба охорони повідомила поліцію про проникнення невідомого. Свідок також зазначив, що не бачив жодного майна, яке б було виявлено у затриманого, чи яке було приготовлене для викрадення з будинку. Після приїзду працівників поліції свідок покинув даний об`єкт та продовжив виконання своїх обов`язків.

На переконання колегії суддів, вирок суду відповідає вимогам ст. ст.370, 373, 374 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4