УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 206/4601/17
провадження № 51-1670ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2019 року.
Обставини справи
1. Зазначеним вироком місцевого суду, залишеним без змін судом апеляційної інстанції,
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дніпропетровська, жительку АДРЕСА_1 ,
засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням частини 1 статті 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
2. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав засуджену винуватою в тому, що 30 червня 2017 року приблизно о 18:40 на подвір`ї домоволодіння на АДРЕСА_2 вона, маючи умисел на позбавлення життя людини, ножем двічі вдарила у груди та живіт свого спімешканця ОСОБА_6 , заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаних поранень: черевної стінки з розсіченням брижі між петлею тонкої кишки; лівої підключичної ділянки грудної клітини з розсіченям міжреберного м`язу, передньої стінки серцевої сорочки, лівого предсердя та верхньої частки лівої легені. Після цього засуджена покинула місце злочину, а ОСОБА_6 в подальшому було госпіталізовано до лікувального закладу, де він помер від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.
Доводи скарги
3. У касаційній скарзі захисник просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість. Стверджує, що наявними у справі доказами не доведено прямого умислу засудженої на вбивство потерпілого, а тому районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, неправильно кваліфікував діяння ОСОБА_5 за частиною 1 статті 115 КК. Вважає, що в діях засудженої наявні ознаки злочину, передбаченого статтею 124 КК, оскільки вона, захищаючись від протиправних дій потерпілого, перевищила межі необхідної оборони.

4. На думку сторони захисту, ухвала апеляційного суду є незаконною та необґрунтованою.
Оцінка суду
5. Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
6. Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
7. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього ж Кодексу.
8. Як видно зі змісту касаційної скарги, захисник переважно посилається на неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано в статтях 410, 411 КПК, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
9. Разом із тим, перевіркою судових рішень установлено, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 в умисному вбивстві потерпілого підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з огляду достатності для ухвалення обвинувального вироку.
10. Згідно з положеннями статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання.
11. Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечила того факту, що після конфлікту з ОСОБА_6 вона увійшла до будинку, взяла ніж, а потім повернулася на подвір`я та завдала потерпілому ударів у місця розташування життєво важливих органів. Ці свідчення засудженої підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_7 та узгоджуються з іншими доказами у справі.
12. Встановлені судом фактичні дані свідчать, що дії потерпілого після припинення конфлікту за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальної та безпосередньої загрози для життя чи здоров`я ОСОБА_5 або її дітей, у зв`язку з якою виникала б невідкладна необхідність у заподіянні шкоди ОСОБА_6 .
13. На переконання колегії суддів, знаряддя злочину (ніж), кількість, характер та локалізація заподіяних тілесних ушкоджень, а також поведінка засудженої після вчинення злочину, яка, не намагаючись надати допомоги пораненому, залишила місце події, поза розумним сумнівом свідчать про умисел ОСОБА_5 на позбавлення життя ОСОБА_6 .
14. Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави для прийняття такого рішення.Стосовно доводів, наведених в апеляції засудженої, аналогічних доводам у касаційній скарзі захисника, у тому числі й щодо правильності кваліфікації діяння за частиною 1 статті 115 КК, то суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості,з якими погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
15. Отже, діяння засудженої обґрунтовано отримало юридичну оцінку за частиною 1 статті 115 КК, що узгоджується із судовою практикою та правовими висновками Верховного Суду України з цього питання, які надавалися, зокрема, у справах № 5-12кс14, № 5-27кс14, № 5-29кс14, № 5-34кс14. Тому доводи в касаційній скарзі щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність є неприйнятними.

16. Захід примусу ОСОБА_5 призначено з урахуванням усіх обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до статті 12 КК є особливо тяжким, та даних про її особу, він відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 65 ККє справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
17. Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженій із застосуванням статті 69 КК, в касаційній скарзі сторони захисту не наведено.
18. Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження за скаргою слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3