ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження 1-кс/201/6351/2019
УХВАЛА

08 листопада 2019 року місто Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0001496 від 20.06.2018 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим з прокурором про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що До Соборного ВП ДВП надійшла заява від ОСОБА_5 , в якій останній просить вжити заходів до невідомої особи, яка 14.06.2018 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом заволоділа майном потерпілого.

20.06.2018 вищевказані відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001496 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України.

Під час проведення досудового розслідування було допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що він на підставі договору дарування від 29.10.2010 року №1426, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №28287463 від 08.12.2010, являється власником нерухомого майна, а саме: в житловому будинку літ. А-11,12 на цокольному поверсі нежитлового приміщення №202, загальною площею 89,2 кв. м., поз. 1-8, за адресою АДРЕСА_1 .

З тих пір коли він став власником вказаного приміщення, він дуже рідко навідувався до приміщення, оскільки на території знаходився будівельний кран, який перешкоджав прохід до приміщення, тому приміщенням ОСОБА_5 не користувався. Прибрали кран вже у 2017 році.

14.06.2018, як пояснив потерпілий, він прибув за адресою свого нерухомого майна (приміщення №202 АДРЕСА_1 ), проте потрапити всередину приміщення йому не вдалося, оскільки замки на дверях приміщення були замінені. Від сусідів потерпілий дізнався, що приїжджали невідомі особи, які представилися новими власниками майна та здійснили заміну замків на вхідних дверях вищевказаного приміщення.

Пізніше, приїхали так звані «нові господарі» приміщення з юристом, почали розмахувати документами, зазначаючи, що придбали зазначене приміщення у юридичної особи, яка начебто придбала його на аукціоні, проте будь-яких документів, які б підтверджували їх право власності для огляду ОСОБА_5 не надали, інформацію надали лише на словах, на його прохання надати правовстановлюючі документи для огляду та зробити з них фотографії, категорично відмовили, вели себе агресивно. У потерпілого були документи, що підтверджували його право власності на дане приміщення, крім того він надавав зазначені документи для огляду зазначеним особам, проте останніх взагалі не цікавили зазначені обставини. ОСОБА_5 вважає, що добросовісний власник не буде з собою прихоплювати юриста, щоб потрапити у своє ж приміщення, отже вбачається, що «нові господарі» заздалегідь вже знали про спірні моменти стосовно прав власності на зазначене нерухоме майно.

Пізніше, потерпілому стало відомо від сусідів, що так звані «нові господарі», не зважаючи на те, що ним були надані правовстановлюючі документи на приміщення та той факт, що ОСОБА_5 є законним власником даного майна, встановили у його приміщенні охоронну сигналізацію з виводом на пульт централізованого спостереження Корпорації «ГУАРД».

Крім того, потерпілому відомо, що на сьогодні дане приміщення виставлено на продаж так званими «новими господарями» (докази додає до заяви). Зокрема, оголошення щодо продажу майна розміщене в мережі Інтернет.

Також, з Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що «новим господарем» приміщення є ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №1019 від 22.06.2015р., проте незрозуміло чому дане приміщення має номер 102, не дивлячись на те, що згідно технічного паспорту приміщення №102 повністю ідентичне з приміщенням АДРЕСА_2 , власником якого потерпілий являється.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, нежитлове приміщення на цокольному поверсі в житловому будинку літ А-11,12, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 89,2 кв. м., реєстраційний номер: 28863568, належить на праві власності - ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, нежитлове приміщення загальною площею 88,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер - 01, належить на праві власності - ОСОБА_6 .

На підставі викладеного слідчий просив для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення збереження речового доказу по даному кримінальному провадженню, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення, накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

Слідчий клопотання підтримав, на його задоволенні наполягав.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Як убачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Дослідивши матеріли клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження, суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій невстановлених осіб, у тому числі вчиненню нових злочинів, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вищевказане майно або його умисне знищення чи пошкодження, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на зазначене в клопотанні нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення №102 секція 4, загальною площею 88,6 кв.м, що розташоване на цокольному поверсі в житловому будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Строк оскарження ухвали п`ять днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1