ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді суддів за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представників потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0003065 від 26.04.2018 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Соснівського районного суд м. Черкаси від 19 липня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, громадянина України, українця, на момент вчинення правопорушення працюючого в ТОВ «Каблук», маючого на утриманні малолітню дитину 2016 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 судом відмовлено в повному обсязі.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз на загальну суму 8 267 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25.04.2018 близько 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці В`ячеслава Чорновола, проїжджаючи поблизу будинку № 154 в місті Черкаси у напрямку до вулиці Чіковані зі швидкістю близько 78-84 км./год., перевищуючи максимально допустиму швидкість у населених пунктах, чим грубо порушував вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених 10.10.2001 постановою Кабінету Міністрів України № 1306, зі змінами та доповненнями, в порушення вимог пунктів 2.3. б) та 12.3. цих же Правил не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому в момент виникнення небезпеки для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, у вигляді велосипедиста ОСОБА_9 , який рухався попереду у попутному напрямку та на регульованому перехресті з вулицею Чайковського виконував поворот ліворуч, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу та на вказаному перехресті скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/620 від 18.05.2018, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді травми правого плечового суглобу, а саме розриву акроміально-ключичного зчленування із вивихом акроміального кінця ключиці.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 , а саме вимог пунктів 2.3. б), 12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, затверджених 10.10.2001 постановою Кабінету Міністрів України № 1306, зі змінами та доповненнями, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність його критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України, з подальшим закриттям кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні категорично заперечив технічну можливість уникнення зіткнення з велосипедистом ОСОБА_9 , який не очікувано, раптово змінив напрямок руху здійснюючи заборонений ПДР України поворот наліво, вважаючи, що саме порушення вимог п. 1.4., 10.1., 10.3., 11.14. ПДР України потерпілим призвело до виникнення ДТП та знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали. При цьому, суд належної оцінки вказаним показанням не надав, а на основі показань потерпілого та висновку експерта, дійшов хибного висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

На думку сторони захисту, при складанні автотехнічної експертизи експерт перевищив свої повноваження та грубо порушив Інструкцію про проведення експертизи. Зокрема, за відсутністю таких необхідних вихідних даних як: ширина дороги, місце зіткнення, кут між повздовжніми осями ТЗ в момент контакту, відеозапису обставин ДТП в період з 15 год. 24 хв. 03 с. до 15 год. 24 хв. 08 с., точного моменту виникнення небезпеки для автомобіля. Не дивлячись на таку неповноту даних, експерт на власний розсуд встановив початок зміни руху велосипедиста до моменту зіткнення, швидкість руху автомобіля і велосипедиста, допускаючи, при цьому, 4 % похибки. Ставить під сумнів висновок експерта про те, що зіткнення транспортних засобів відбулося в межах проїзної частини в напрямку руху автомобіля «Ніссан», при наявності даних про те, що місце зіткнення ТЗ встановити не представилось можливим.

Вказує на те, що в даному провадженні не визначено момент виникнення небезпеки для руху автомобіля, обстановки, яку створено діями інших учасників дорожнього руху, який не може бути обґрунтований лише на формальних ознаках, загальних для всіх випадків виникнення пригоди.

Стверджує, що в даному провадженні, практично не встановлено момент, коли водій ОСОБА_8 міг об`єктивно оцінити фактичні дії інших учасників дорожнього руху, в даному випадку, велосипедиста, а у вихідних даних відсутні відомості про визначення моменту об`єктивної можливості для виявлення та оцінки фактичних дій учасників дорожнього руху.

Акцентує увагу на те, що експертом помилково тлумачиться момент виникнення небезпеки для руху автомобіля момент зміни напрямку руху велосипедиста, оскільки момент виникнення небезпеки для руху автомобіля має бути визначено з подачі велосипедистом знаку рукою про намір здійснювати поворот ліворуч, що в даному провадженні, не встановлено.

Також, зазначає, що в ході досудового розслідування та судового розгляду стороною захисту заявлялось клопотання про проведення слідчого експерименту за участю водія ОСОБА_8 та велосипедиста ОСОБА_9 на місці пригоди для встановлення місця виникнення небезпеки для руху, в задоволенні якого безпідставно відмовлено з посиланням на те, що наведені дані вже були предметом розгляду під час проведення судової автотехнічної експертизи.

Ще раз наголошує, що наявність слідової інформації при огляді місця події, автомобіля «Ніссан» свідчать про те, що зіткнення сталося внаслідок наїзду велосипеда в бокову (праву) частину автомобіля біля передньої правої його дверки, а не навпаки, що вказує на те, що причиною ДТП є саме порушення потерпілим ПДР України.

Крім того, звертає увагу на те, що впродовж розгляду провадження в суді суддя неодноразово домагався зізнання ОСОБА_8 у скоєнні правопорушення, а в разі відсутності такого, вказував на те, що до нього буде застосовано «жорстке покарання».

При вирішенні апеляційних вимог просить врахувати, що судом не дана оцінка правомірності дій велосипедиста та не звернуто увагу на те, що єдиним джерелом отримання доходів обвинуваченого є підробіток в якості водія і позбавлення його права керування транспортними засобами, без належного на це обґрунтування, позбавляє його можливості отримувати дохід для існування.

Захисник вказує на необхідність проведення судового слідства судом апеляційної інстанції в частині допиту обвинуваченого, потерпілого, експерта, дослідження письмових матеріалів провадження, перелік яких наведено в апеляції і відеозапису з місця події. Також, просить надати доручення провести слідчого експерименту за участю обвинуваченого та потерпілого для встановлення місця зіткнення та спроможності учасників руху уникнути ДТП, а за результатами такої слідчої дії, призначити повторну судову автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставити запропоновані адвокатом питання.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 представником потерпілого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 подані заперечення, які зводяться до безпідставності апеляційних вимог.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та просить ухвалити новий вирок, яким, задовольнивши в повному обсязі цивільний позов, стягнути на користь ОСОБА_9 з : ПАТ «СК» Провідна» матеріальні збитки в сумі 12 501, 07 грн.; ПАТ «СК» Провідна» моральну шкоду в сумі 625, 05 грн.; ТОВ «Каблук» моральну шкоду в сумі 149 374, 95 грн.; та солідарно з ПАТ «СК» Провідна» і ТОВ «Каблук» понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10 131, 50 грн.

Апелянт, посилаючись на положення ст.ст. 61, 127, 128 КПК України, ст.ст. 22, 23, 1172, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 76-81, 137 ЦПК України, ст.ст. 6, 22, 24, 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», роз`яснення, що містяться в постановах Пленуму ВС від 18.12.2019 № 14 «Про судові рішення у цивільній справі» і ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та практику ВС в справах № 14-176 цс 18, 61-1168св17, зазначає, що ОСОБА_8 в період з 01.03.2018 по 31.08.2018 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Каблук» та виконував службові обов`язки. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 застрахована відповідно до поліса № АК/7719472 ОСЦПВВНТЗ ПрАТ «СК» Провідна», строк дії з 27.02.2018 по 26.02.2019. Тому, на думку апелянта, саме ПрАТ «СК» Провідна» та ТОВ «Каблук» повинні нести матеріальну і моральну шкоду завдану ОСОБА_9 в ході ДТП.

Стверджує, що внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_9 було завдано матеріальної шкоди на визначену суму, яка підтверджується товарними та фіскальними чеками, листками лікарських призначень. Крім того, внаслідок дій обвинуваченого потерпілому завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, проблемами зі здоров`ям, перенесеними внаслідок чого операціями і тривалою реабілітацією.

Звертає увагу на те, що суд, порушуючи норми матеріального і процесуального права не вирішив питання про солідарне стягнення на користь потерпілого понесених витрат на правничу допомогу у доведеній останнім сумі.

Крім того, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, представник просить повторно дослідити письмові докази понесених потерпілим витрат, зокрема дані: медкарт №№ 7527, 19129 від 25.04.2018 і 05.11.2018 з листками лікарських призначень; виписки №№ 7527, 19129; фіскальних чеків; заяви від 27.10.2018; рецептів; поліса; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; довідки № 1 від 05.11.2018; наказу № 6 про прийняття на роботу від 27.02.2018; протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП; витягу з УКРТРАНСБЕЗПЕКА; договору № 18 про надання правової допомоги від 18.05.2018; ордеру; додаткового договору від 16.01.2019; акту № 2 прийому наданих послуг по договору про надання правової допомоги № 18 від 18.05.2018; квитанції № 2 від 16.01.2019.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги сторони захисту та безпідставність апеляційних вимог представника потерпілого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_10 про задоволення в повному обсязі заявлених ними апеляційних вимог та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, підставою для скасування судового рішення є істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, вирок суду, у разі визнання особи винуватою, має містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29.06.1990, у разі визнання особи винуватою мотивувальна частина обвинувального вироку має містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, з відповідною оцінкою та аналізом, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Колегія суддів вбачає, що зі змісту оскаржуваного обвинувального вироку неможливо визначити, на підставі яких доказів суд дійшов висновку про підтвердження тих обставин, які ставляться особі у вину за змістом обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки у вироку міститься лише перелік доказів, які суд позиціонує у якості таких, однак відсутній аналіз цих доказів в контексті тих обставин, які цими доказами підтверджуються.

При цьому, у вироку також відсутній належний аналіз доводів захисника про сумнівність певних доказів та необхідність проведення додаткових дій для встановлення дійсних обставин провадження, хоча таке клопотання заявлялося ним у судовому засіданні. Наведене фактично унеможливлює належний розгляд апеляційної скарги захисника в частині оспорюваних фактичних обставин провадження, оскільки будь-які висновки суду, в тому числі щодо заявлених клопотань, в судовому рішенні відсутні.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989 № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами), в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши, при цьому, належну оцінку зазначеним обставинам.

За змістом оскаржуваного судового рішення, судом відмовлено в повному обсязі в задоволенні цивільного позову заявленого потерпілим ОСОБА_9 , обмежившись формальним посиланням на ненадання належних доказів завданої шкоди, без відповідного обгрунтування прийнятого рішення.

Необхідність чіткого мотивування судового рішення незалежно від виду судочинства є необхідним компонентом забезпечення права особи на справедливий суд в контексті положень ст. 6 ЄКПЛ, про що ЄСПЛ неодноразово указував у своїх рішенням, зокрема «Проніна проти України» від 18.07.2006, «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, «Кузнєцов проти Російської Федерації» від 23.10.2008 та інші.

Відсутність належного мотивування судового рішення не лише позбавляє сторони справи достатньої можливості аргументовано оскаржити судове рішення, але й позбавляє суд апеляційної інстанції можливості належно й аргументовано розглянути скаргу на таке рішення, не маючи даних про те, яким чином суд першої інстанції оцінив окремі докази як такі, що підтверджують чи спростовують певні обставини, що мають значення для справи.

З огляду на наведене, колегія суддів вбачає, що при розгляді провадження судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які могли завадити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, тому вирок суду підлягає скасуванню з призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції. Задовольнити апеляційні вимоги захисника в частині закриття провадження судом апеляційної інстанції та представника потерпілого в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів не має процесуальної можливості, у зв`язку з відсутністю в оскаржуваному вироку достатніх мотивів його ухвалення та оцінки судом першої інстанції досліджених в провадженні доказів.

Під час нового судового розгляду необхідно перевірити апеляційні доводи учасників судового провадження та, з урахуванням вимог процесуального закону, прийняти судове рішення, яке б відповідало критеріям законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 6 ч.1 ст. 407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суд м. Черкаси від 19 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :