Справа № 711/9296/18
Провадження № 1-кп/711/162/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , неповнолітніх потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , представників потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 ,

провівши у закритому судовому засіданні судовий розгляд кримінального провадження за звинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з інвалідністю 2 групи, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 23.03.2001 р. Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.1 ст. 222 КК України до позбавлення волі строком 5 місяців 14 днів, звільненого у зв`язку з відбуттям покарання; 2) 08.10.2002 р. цим же судом за ст. 15 ч.4 ст. 152, ч.3 ст. 153, ч.2 ст. 187, 70 КК України до позбавлення волі строком 8 років 6 місяців, 16.04.2008 р. на підставі постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.04.2008 р. невідбута частина покарання у виді позбавлення волі замінена на обмеження волі строком 2 роки 4 місяці 21 день; 3) 17.12.2009 р. Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст.390, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 187, ст.ст. 70,71,72 КК України до позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією всього майна, звільненого з місць позбавлення волі 28.07.2017 р. у зв`язку з відбуттям покарання, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який проживав у АДРЕСА_2 ,

в скоєнні злочинів, відповідальність за які передбачена ч.1, ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 153, ч.2 ст. 187 КК України,

встановив:

Раніше судимий за розбій та інші злочини обвинувачений ОСОБА_11 вчинив умисні злочини (кримінальні правопорушення) за наступних обставин.

Біля 14 години 30 хвилин 22 вересня 2017 року ОСОБА_11 з метою вчинення злочинів зайшов за раніше незнайомою малолітньою потерпілою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до кабіни ліфту дванадцятого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де натиснув відповідну кнопку і зупинив рух ліфтової кабіни, а потім з метою заволодіння коштами потерпілої дістав з кишені ніж і пригрозив потерпілій зарізати її, якщо вона буде кричати.

Зазначеними умисними діями ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Тоді ж, тобто приблизно о 14 год. 30 хв. 22 вересня 2017 року ОСОБА_11 , перебуваючи в кабіні ліфта дванадцятого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , вчинив розпусні дії щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, а саме, розстебнув замок її штанів, просунув свою руку під її спідню білизну і торкався статевих органів потерпілої, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 156 КК України (в редакції Закону № 600-VI від 25.09.2008).

Також біля 13 години 15 хвилин 30 січня 2018 року підсудний ОСОБА_11 з метою вчинення злочину зайшов за раніше незнайомою з ним неповнолітньою потерпілою ОСОБА_12 , 2001 року народження, до кабіни ліфту другого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де натиснув відповідну кнопку і зупинив рух ліфтової кабіни, а потім з метою заволодіння коштами потерпілої дістав з кишені ніж і пригрозив потерпілій зарізати її, якщо вона буде кричати, у зв`язку з чим потерпіла змушена була віддати йому 100 грн., якими ОСОБА_11 заволодів.

Зазначеними умисними діями ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Крім того, приблизно о 18 годині 10 хвилин 27 липня 2018 року ОСОБА_11 перебував поблизу будинку № 46 по вул. Припортовій в м. Черкаси і, побачивши неповнолітню потерпілу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою вчинення злочину зайшов разом із нею до кабіни ліфту 11-го під`їзду вказаного будинку, де зупинив рух кабіни, натиснувши відповідну кнопку. Після цього дістав з кишені ніж і пригрозив потерпілій зарізати її, якщо вона буде кричати, і вчинив розпусні дії відносно неї, а саме, просунув свою руку під спідню білизну потерпілої та торкався її статевих органів.

Зазначеними умисними діями обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 156 КК України вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.

Обвинувачений ОСОБА_11 винуватим себе визнав частково і пояснив, що визнає вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 . З показань обвинуваченого встановлено, що він дійсно в кабані ліфта приставив лезо ножа до шиї неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 і висунув вимогу віддати гроші, пригрозивши вбивством. Потерпіла заявила, що грошей у неї немає, тому він помацав руками через одяг в районі розташування статевих органів потерпілої і вийшов з ліфта. У випадку з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_14 він також в кабіні ліфта приставив до її шиї ніж, перемотаний синьою ізоляційною стрічкою, і облапав потерпілу через куртку. Коли потерпіла віддала йому 100 грн., він узяв гроші і покинув місце події. Також він зайшов разом із неповнолітньою потерпілою ОСОБА_15 до ліфта, натиснув на кнопку «стоп» і направив у бік шиї потерпілої лезо ножа. ОСОБА_15 заявила, що грошей не має, але він відповів, що грошей не потребує і сказав, що тільки торкнеться її, після чого своїми руками обмацав потерпілу, яка була одягнута в юбку та блузку. Таким чином, підсудний, визнаючи вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 і не визнаючи вчинення інших злочинів, своїми показаннями фактично визнав скоєння й інших кримінальних правопорушень.

Винуватість підсудного ОСОБА_11 у вчиненні указаних у вироку злочинів доведена, крім його показань, наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 показала, що раніше невідомий їй обвинувачений ОСОБА_16 сидів на лавочці біля її під`їзду і зайшов за нею до ліфта, натиснувши кнопку сьомого поверху. Потім натисканням іншої кнопки зупинив ліфт, дістав ножа і приставив лезо до шиї, а також затулив другою рукою їй рота і, погрожуючи зарізати, якщо вона закричить, спитав, чи є в неї кошти. Вона відповіла ствердно, але нападник не почув, тому що закривав їй рота. Далі обвинувачений лезом ножа заблокував кнопку ліфта і кабіна не рухалась, а потім розстебнув замок на її джинсах і своєю рукою торкався її статевих органів. Після цього ОСОБА_16 опустив кабіну ліфта на низ і вийшов, але залишив її в ліфті і натиснув на кнопку 7 поверху.

Під час огляду місця події встановлено, що в під`їзді № 12 будинку АДРЕСА_3 наявний ліфт, у якому є панель з кнопками (т.2 а.с.99).

Вік потерпілої ОСОБА_6 встановлено з копії свідоцтва про її народження (т.2 а.с.121), чим підтверджено, що дії обвинуваченого були спрямовані відносно малолітньої особи. Суд упевнився в тому, що потерпіла є малолітня і на вигляд відповідає своєму віку.

Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_16 відтворив свої дії відносно потерпілої ОСОБА_13 і указав місце нападу на неї з використанням ножа з метою заволодіння чужим майном, під час якого він торкався статевих органів потерпілої (т.2 а.с.78-79). Це місце співпадає з даними, отриманими під час огляду місця події.

Потерпіла ОСОБА_12 показала суду, що біля 13 год. 15 хв. 30.01.2018 р. разом з нею до кабіни ліфта зайшов раніше їй невідомий ОСОБА_16 , який стояв біля її будинку. Спитавши, на який поверх вона піднімається, він натиснув кнопку 6-го поверху, потім дістав ножа і притис лезо до її шиї, погрожуючи зарізати, якщо вона закричить, а потім лезом ножа заблокував кнопку «стоп». Злякавшись його дій, вона запропонувала гроші або телефон, але ОСОБА_16 сказав, що хоче тільки помацати її і засунув свою руку їй в штани. Намагаючись уникнути його дій і злякавшись, потерпіла запропонувала йому гроші в сумі 100 грн., які обвинувачений ОСОБА_16 забрав, після чого опустив ліфт на нижній поверх і вийшов, натиснувши кнопку ліфта знову на 6-й поверх.

Оглядом місця події встановлено, що вхід до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_4 здійснюється через двері, обладнані електронним замком. В під`їзді розміщено ліфт з кнопками на панелі (т.2 а.с.6-16).

Під час обшуку помешкання обвинуваченого виявлено і вилучено ніж з рукояткою, яка перемотана ізоляційною стрічкою (т.2 а.с.23). Дозвіл на проведення вказаної слідчої дії надано ухвалою слідчого судді (т.2 а.с.22), тому суд визнає вказаний доказ допустимим.

Потерпіла ОСОБА_14 упізнала обвинуваченого за фотознімками (т.2 а.с.40), а також серед інших ножів упізнала ніж, вилучений під час обшуку (т.2 а.с.47).

Неповнолітній вік потерпілої ОСОБА_14 встановлено з копії її паспорта (т.2 а.с.36).

Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_16 відтворив свої дії відносно потерпілої ОСОБА_14 і указав місце нападу на неї з використанням ножа з метою заволодіння чужим майном, заволодівши коштами у розмірі 100 грн. (т.2 а.с. 79). Це місце співпадає з даними, отриманими під час огляду місця події.

Потерпіла ОСОБА_7 показала суду, що після 18 год. 27.07.2018 р. слідом за нею в під`їзд зайшов обвинувачений ОСОБА_16 і став очікувати ліфт, сказавши, що йому потрібно на 10-й поверх, хоча будинок дев`ятиповерховий. Тим не менш, вона зайшла разом із ним до кабіни ліфта, де ОСОБА_16 дістав ніж і направив лезо в її бік, пригрозивши зарізати, якщо вона закричить. Потім він лезом ножа заблокував кнопку і кабіна ліфта зупинилась. Злякавшись нападника, вона запропонувала йому гроші, але він відмовився і своєї рукою заліз їй під спідню білизну і торкався її статевих органів. Далі обвинувачений розблокував кабіну ліфта на одному з поверхів і вийшов.

При огляді місця події встановлено, що в під`їзді № 11 будинку АДРЕСА_5 розміщено ліфт з кнопками на панелі (т.2 а.с.143).

Вік неповнолітньої потерпілої ОСОБА_15 встановлено із копії свідоцтва про її народження на а.с.162 т.2, тобто їй ІНФОРМАЦІЯ_4 не виповнилось шістнадцяти років. При спілкування з потерпілою під час судового розгляду суд впевнився у тому, що вона за зовнішнім виглядом відповідає своєму вікові.

Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_16 відтворив свої дії відносно потерпілої ОСОБА_15 і указав місце нападу на неї в кабіні ліфта з використанням ножа з метою вчинення розпусних дій (т.2 а.с. 80). Це місце фактично збігається з даними, отриманими під час огляду місця події.

Суд із показань потерпілої ОСОБА_15 встановив, що злочин відносно неї вчинено в під`їзді № 11, але в обвинувальному акті зазначено, що місцем події є під`їзд № 12. З додатку до протоколу огляду місця події (фототаблиці на а.с. 146-147 т.2) встановлено, що оглядався під`їзд № 11, а не 12. Таким чином, в обвинувальному акті допущено описку, яка не впливає на суть формулювання обвинувачення, тому що в обвинуваченні вірно зазначено основні ознаки місця вчинення злочину - населений пункт, назву вулиці та номер будинку. Це ж місце злочину вказав під час слідчого експерименту і обвинувачений.

Отримана в результаті слідчого експерименту інформація не оцінюються судом як показання підозрюваного з огляду на таке.

Процесуальними джерелами доказів у відповідності до ч.2 ст. 84 КПК України є: 1) показання, 2) речові докази, 3) документи, 4) висновки експертів.

Згідно із ч.1 ст. 95, ст. 104 та ст. 224 КПК показання це відомості, які даються під час допиту і фіксуються в протоколі допиту.

Протокол процесуальної дії (слідчого експерименту) згідно з положеннями п.3 ч.2 ст. 99 вказаного Кодексу є документом, тобто самостійним джерелом доказів, відмінним від показань.

У зв`язку із цим суд, обґрунтовуючи вирок документом, у якому зафіксовані отримані в результаті слідчого експерименту відомості, не порушує приписів ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якими суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За результатами слідчого експерименту встановлено, що ОСОБА_16 , не будучи жителем м. Черкаси, в достатній мірі орієнтувався на місцевості й указував місця, де він вчиняв кримінальні правопорушення відносно всіх потерпілих.

При вирішенні питання про допустимість інших доказів суд враховує наступні вимоги кримінального процесуального законодавства України.

Оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (ч.1 ст. 41 КПК в редакції Закону № 1492-VIII від 07.09.2016).
При проведенні слідчих (розшукових) дій за участю малолітньої або неповнолітньої особи забезпечується участь законного представника, педагога або психолога, а за необхідності лікаря (ч.1 ст. 227 КПК).
Перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи (ч.1 ст. 228 КПК).
Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки (ч.1 ст. 105 КПК).
Суд визнає недопустимими наступні докази:

-протокол пред`явлення ножів потерпілій ОСОБА_13 для впізнання, тому що ця слідча дія проведена співробітником оперативного підрозділу без письмового доручення слідчого, а додаток до протоколу виготовлено слідчим, який не брав участі у слідчій дії (т.2 а.с.131, 135);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій ОСОБА_13 , тому що за день до цього їй пред`являвся для впізнання обвинувачений ОСОБА_16 серед інших осіб і вона його не упізнала (т.2 а.с. 123, 126);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій ОСОБА_15 , тому що ця слідча дія проведена співробітником оперативного підрозділу без письмового доручення слідчого, а додаток до протоколу виготовлено слідчим, який не брав участі у слідчій дії, Крім того, впізнання проведено 27.08.2018, а вперше потерпіла допитана 29.08.2018, тобто після пред`явлення для впізнання. Під час цієї слідчої дії був присутній батько неповнолітньої потерпілої, хоча її законним представником він був визнаний тільки 29.08.2018 (т.2 а.с.160, 163, 168, 173);

-протокол пред`явлення ножів потерпілій ОСОБА_15 для впізнання з таких же підстав (т.2 а.с.173, 177).

Отже, ці докази отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України, тому вони не можуть визнаватись допустимими. Недопустимі докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК).

Незважаючи на те, що суд визнав зазначені докази недопустимими, неповнолітні потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час судового розгляду впевнено указали на обвинуваченого ОСОБА_16 як на особу, яка вчинила відносно них злочини. Потерпіла ОСОБА_13 описала ніж з отворами на лезі, а потерпіла ОСОБА_15 як обмотаний синьою ізоляційною стрічкою. Саме такий ніж із цими характерними ознаками було вилучено вдома у обвинуваченого, який упізнала потерпіла ОСОБА_14 , тому підстав сумніватись у показаннях потерпілих немає.

Суд дослідив вироки Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.10.2002 та Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.12.2009, якими ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні аналогічних злочинів (т.1 а.с.136, 183). Ці докази суд згідно з положеннями ст. 88 КПК визнає допустимими в тій частині, що вони доказують обізнаність обвинуваченого щодо можливості зупинки кабіни ліфта шляхом блокування кнопки «стоп» лезом ножа. Так, цими вироками встановлено, що обвинувачений ОСОБА_16 і раніше зупиняв ліфти таким же способом, як і при вчиненні злочинів, визнаних судом доведеними, тобто мав певні навички, обізнаність і звички.

Аналіз наведених доказів приводить суд до висновку про доведеність того, що обвинувачений ОСОБА_16 , будучи раніше судимим за розбій, погрожуючи малолітній потерпілій ОСОБА_13 та неповнолітній потерпілій ОСОБА_14 ножем, тобто фізичним насильством, небезпечним для іх життя і здоров`я, здійснив в умовах обмеженого простору в ліфтових кабінах напади на них з метою заволодіння чужим майном, тобто вчинив злочини, передбачені ч.2 ст. 187 КК України. Він же вчинив розпусні дії відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_13 , які виразились у тому, що обвинувачений розстебнув замок її штанів, просунув свою руку під її спідню білизну і торкався статевих органів потерпілої, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 156 КК України (в редакції Закону № 600-VI від 25.09.2008). Також обвинувачений ОСОБА_11 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 156 КК України вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - неповнолітньої потерпілої ОСОБА_15 , тому що просунув свою руку під спідню білизну потерпілої та торкався її статевих органів.

Крім того, ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у вчиненні інших злочинів за наступних обставин.

Біля 13 години 15 хвилин 30 січня 2018 року раніше судимий за ст. 152 КК України підсудний ОСОБА_11 з метою вчинення злочинів зайшов за раніше незнайомою з ним неповнолітньою потерпілою ОСОБА_12 , 2001 року народження, до кабіни ліфту другого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де натиснув відповідну кнопку і зупинив рух ліфтової кабіни. Потім дістав з кишені ніж і приставив його до шиї ОСОБА_12 та пригрозив фізичною розправою, якщо та буде кричати. Далі ОСОБА_16 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом, просунув свої руки під спідню білизну ОСОБА_14 та почав щупати її статеві органи.

Ці дії ОСОБА_16 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 153 КК України задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням погрози фізичного насильства, вчинене повторно особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, вчинене щодо неповнолітньої.

Суд виходить із того, що об`єктивна сторона задоволення статевої пристрасті неприродним способом може бути у виді: 1) неприродного статевого зв`язку чоловіка з жінкою; 2) мужолозтва, орогенітального контакту чоловіка з чоловіком; 3) лесбіянства; 4) інших дій, спрямованих на задоволення статевої пристрасті. Зазначені статеві зв`язки або інші дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті, повинні супроводжуватись фізичним насильством або погрозою застосування такого насильства чи використанням безпорадного стану потерпілої особи.

Об`єктивна сторона дій ОСОБА_11 в даному випадку полягала у тому, що він просунув свою руку під спідню білизну неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 та торкався її статевих органів. Такі ж дії він вчиняв і відносно потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які не досягли шістнадцятирічного віку, і його дії кваліфіковані за ст. 156 КК України. Вчинення таких дій відносно неповнолітніх потерпілих, які досягли шістнадцятирічного віку, може бути кваліфіковане за наявності відповідних підстав як хуліганство, що супроводжується особливим цинізмом, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України, але не за ст. 156 і не за ст. 153 вказаного Кодексу. Обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні такого кримінального правопорушення не висувалось, тому суд, проводячи судовий розгляд у відповідності до ч.1 ст. 337 КПК в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, приходить до висновку про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України, і в цій частині обвинувачення виносить виправдувальний вирок.

Також ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у тому, що приблизно о 18 годині 10 хвилин 27 липня 2018 року він перебував поблизу будинку № 46 по вул. Припортовій в м. Черкаси і, побачивши неповнолітню потерпілу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зайшов разом із нею до кабіни ліфту 12-го під`їзду вказаного будинку, де зупинив рух кабіни, натиснувши відповідну кнопку. Після цього дістав з кишені ніж і пригрозив потерпілій зарізати її, якщо вона буде кричати, а потім почав обшукувати рюкзак потерпілої з метою знайти цінні речі. Сприймаючи погрозу як реальну для її життя та здоров`я, потерпіла ОСОБА_7 не чинила опору та повідомила нападнику, що в неї відсутні цінні речі, після чого ОСОБА_11 зник у невідомому напрямку. Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинені особою, яка раніше вчинила розбій.

Як зазначено вище, обвинувачений заперечує вчинення ним вказаного злочину. Очевидці події, крім обвинуваченого і потерпілої, відсутні. Сама потерпіла ОСОБА_7 дала показання про те, що обвинувачений не вчиняв дій, спрямованих на заволодіння її майном, але вчинив відносно неї розпусні дії. Намагаючись уникнути цих дій, потерпіла сама запропонувала віддати нападнику наявні у неї кошти, але ОСОБА_16 не відреагував на її пропозицію. Він дійсно брав до рук її портфель, але не відкривав і не обшукував його. З урахуванням викладеного суд вважає, що у цьому випадку обвинувачений, застосовуючи до потерпілої погрозу фізичного насильства, діяв не з метою заволодінням її майном, а з метою вчинення розпусних дій. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про відсутність 27.07.2018 р. події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, і виключає цей епізод з обвинувачення.

Призначаючи покарання за вчинені підсудним злочини у межах, встановлених у санкціях статей (частинах статті), що передбачають відповідальність за вчинені злочини, суд враховує обставини їх скоєння, ступінь їх тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Вчинені Сердюком кримінальні правопорушення є злочином середньої тяжкості та тяжкими злочинами у відповідності до класифікації тяжкості злочинів, наведеної у ст. 12 КК.

Пом`якшує покарання підсудного стан його здоров`я, у зв`язку з чим йому встановлена інвалідність 2 групи. Разом з тим, за висновками стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_16 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає, міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.3 а.с.39-41). Обтяжує його покарання вчинення злочину (розбою) відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_13 , а також рецидив злочинів, тому що він судимий за ст.ст. 152, 153, 390 КК і вчинив нові умисні злочини.
З урахуванням викладеного суд призначає ОСОБА_16 за сукупністю злочинів остаточне основне покарання у виді позбавлення волі, а також застосовує до нього додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна, тому що він учинив тяжкі корисливі злочини (розбої). Водночас суд не призначає йому за ч.2 ст. 156 КК додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, тому що таким правом він не наділений і не користається.

Вирішуючи питання про долю речових доказів, суд враховує те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами ніж, предмети одягу обвинуваченого, його мобільні телефони і пластикові картки для сім-карток. Ніж використовувався під час вчинення злочинів, тому його необхідно знищити. Інші предмети не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, тому їх необхідно повернути власнику. Даних про накладення арешту на вказані предмети суду не надано. Також під час судового розгляду вилучено медичні документи обвинуваченого, які потрібно повернути до закладу охорони здоров`я.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, підстави для скасування або зміни запобіжного заходу не встановлені. Законними представниками заявлено цивільні позови (т.1 а.с.44-46). Суд приходить до висновку, що своїми умисними діями обвинувачений завдав неповнолітнім потерпілим моральної шкоди, адже він, будучи значно старшим від них, в умовах обмеженого простору, яким є кабіна ліфта, застосував до них погрозу застосування насильства, небезпечного для їх життя чи здоров`я, демонструючи ніж та приставляючи його лезо до шиї ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , направляючи його в бік шиї ОСОБА_15 . Потерпілі сприймали його погрозу як реальну і злякалися його дій. Відносно потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_15 обвинувачений вчинив розпусні дії. Все це безумовно спричинило їм моральні страждання. Заявлені суми на відшкодування такої моральної шкоди не є надто надмірними, тому суд задовольняє цивільні позови у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

ОСОБА_11 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 156, ч.2 ст. 156 (в редакції Закону № 600-VI від 25.09.2008) та ч.2 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі:

-за ч.1 ст. 156 КК України строком 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст. 156 КК України (в редакції Закону № 600-VI від 25.09.2008) - строком 6 (шість) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

-за ч.2 ст. 187 КК України строком 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю підсудного.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком 09 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю підсудного, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Строк покарання обчислювати з 19 листопада 2019 року.

Зарахувати в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 21 серпня 2018 року по 19 листопада 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільні позови задовольнити: стягнути із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 на відшкодування заподіяної неповнолітній ОСОБА_7 моральної шкоди 15000 грн.; на користь ОСОБА_9 відшкодування заподіяної неповнолітній ОСОБА_6 моральної шкоди 20000 грн.; на користь ОСОБА_5 відшкодування заподіяної неповнолітній ОСОБА_12 моральної шкоди 15000 грн.

Речові докази: ніж, рукоятка якого перемотана ізоляційною стрічкою, - знищити; куртку шкіряну чорного кольору, куртку із тканини світлого кольору, два мобільні телефони, дві пластикові картки для сім-карток повернути ОСОБА_11 . Медичну документацію обвинуваченого повернути до закладів охорони здоров`я.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку, обвинуваченим з дня вручення копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1