печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2019 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала скаргу, адвоката: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003114, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003114.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування провадження технічними засобами не здійснювалось.

В судове засідання особа, яка подала скаргу, - адвокат ОСОБА_3 не з`явився, про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, у відповідності до якого просить відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Оскільки, учасники судового процесу про день, час, місце розгляду скарги повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, слідчий суддя визнав можливим розглянути скаргу за їх відсутності.

Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Як визначено у ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Як визначено у ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, тому вбачається, що на час розгляду скарги заявлені вимоги останній не підтримує.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003114, слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 22, 26, 107, 303, 305, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003114, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1