Провадження № 1-кп/127/469/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004242, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 08 грудня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження №0004242 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України.
У судовому засіданні прокурор просив знову перенести судове засідання на декілька днів для погодження з прокуратурою Вінницької області зміни обвинувачення в даному кримінальному провадженні, пояснив, що зміну обвинувачення вже фактично погоджено, до судових дебатів прокурор не готовий, пояснив, що у випадку неможливості перенесення судового засідання доцільно продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою.
Обвинувачений з приводу клопотання прокурора поклався на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснив, що клопотання прокурором заявлено не в процесуальний спосіб, відповідне письмове клопотання не було вручено ні йому ні обвинуваченому. Крім того, вважав клопотання прокурора немотивованим та необґрунтованим, вважав запобіжний захід у виді тримання під вартою занадто суворим та невідповідним інкримінованому обвинуваченню.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вважає за можливе відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права Конституція України має найвищу юридичну силу. Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи честь і гідність інших людей. У відповідності до принципів і засад, гарантованих статтею 3 Конституції України, людина, її здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно статті 5 §1(c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Вимога законності не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини). Пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (справа Нештяк проти Словаччини).
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.
За змістом п.1 ч.3 ст.132, ч.2 ст.177, п.1 ч.1 ст.178, п.1 ч.1 ст.194 КПК України, застосування запобіжного заходу можливе лише у разі доведення існування обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, зазначеного у клопотанні.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні в справі Фокс, Кепмбел і Хартлі проти Великої Британії від 30.08.1990 року (п.32), "обгрунтована підозра" передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об"єктивного спостерігача в тому, що дана особа могла вчинити злочин, хоча тлумачення поняття "обгрунтованості" залежить від усіх цих обставин.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з журналу судового засідання від 08 серпня 2019 року, суд задовольнив клопотання прокурора про оголошення перерви в судоовму засіданні для зміни обвинувачення (а.с.187).
В судовому засіданні прокурор повідомив, що на даний час зміну обвинувачення фактично погоджено, однак обвинувальний акт зі зміною кваліфікації дій обвинуваченого відсутній.
Оцінюючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України, є лише припущенням.
Враховуючи все вищевикладене, враховуючи сумніви прокурора у кваліфікації дій обвинуваченого, відсутність обгрунтованої підозри та те, що строк дії запобіжного заходу ще не сплив та діє до 06 вересня 2019 року, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає .
Керуючись ст.ст. 183, 197,199, 369-372, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 7 діб з дня її проголошення.
Суддя: