Постанова

Іменем України
21 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 278/1988/16-к

провадження № 51-8525км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000063, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Озерне Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Житомирського районного суду Житомирської області від

20 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджено за

ст. 124 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_6 частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком цього ж суду від 19 вересня

2014 року й остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк

2 роки 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме: з 30 червня 2016 року по

03 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 4 дні обмеження волі, а з 24 жовтня 2017 року до дня набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення

за 2 дні обмеження волі.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
17 січня 2016 року вночі ОСОБА_6 прийшов до кафе «У грузина»

в с. Піски Житомирського району за співмешканкою ОСОБА_7 , яка в цей час відпочивала у кафе разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та дружиною останнього ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_6 у грубій формі став звати ОСОБА_7 додому та потягнув її за руку, потерпілі повалили ОСОБА_6 на підлогу і побили. Цю бійку зупинив власник кафе

ОСОБА_11 , наказавши їм усім звільнити приміщення.
ОСОБА_6 пішов до клубу в цьому ж селі, куди підійшли і ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , які продовжили його побиття з причин особистої неприязні до нього. Бійку розборонили відвідувачі клубу. Після конфлікту ОСОБА_6 пішов до будинку АДРЕСА_2 , де проживав із ОСОБА_7 та її батьками ОСОБА_12 та ОСОБА_13
17 січня 2016 року близько 04:00 до ОСОБА_6 , який перебував з ОСОБА_12 в його кімнаті, зайшли ОСОБА_7 з ОСОБА_10 . Остання відчула удар. У цей час ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , увірвалися до кімнати, а ОСОБА_6 , перебуваючи у стані необхідної оборони, з метою захисту правоохоронювальних інтересів від нападу потерпілих, діючи з перевищенням її меж, схопив кухонний ніж, яким користувався у побуті ОСОБА_12 , та умисно із силою завдав удару ножем ОСОБА_9 у ліву бокову поверхню грудної клітки. Коли ОСОБА_8 притиснув ОСОБА_6 до дверей кімнати, намагаючись забрати ніж, той ударив ним ОСОБА_8 у грудну клітку справа по задній її поверхні.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 , спосіб захисту якого явно не відповідав характеру і ступеню суспільної небезпеки, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 20 червня 2018 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі перший заступник прокурора Житомирської області просить судові рішення скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 проведено за межами висунутого йому обвинувачення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки містить лише загальні фрази щодо законності вироку суду, але не зазначено підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Доводить, що призначене

ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 , яка підтримала касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області частково, вважала, що скасуванню підлягає лише ухвала суду апеляційної інстанції; не підтримала касаційної скарги в частині того, що місцевий суд вийшов за межі обвинувачення.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Як убачає суд з обвинувального акта, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він на ґрунті ревнощів, неприязних стосунків та конфлікту, який стався в кафе «У грузина», у кімнаті будинку, де проживав ОСОБА_6 , заподіяв кухонним ножем ОСОБА_9 та ОСОБА_8 умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України.
Суд першої інстанції, усебічно, повно та об`єктивно дослідивши, правильно оцінивши докази, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, коли перебував у стані необхідної оборони та перевищив її межі, і кваліфікував його дії за ст. 124 КК України.
Обґрунтовуючи висновок про наявність у діях ОСОБА_6 стану необхідної оборони, яку він перевищив, місцевий суд урахував, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і ОСОБА_8 у цей день неодноразово виникали сварки, під час яких потерпілі завдавали засудженому тілесних ушкоджень. Надалі вони, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, увірвалися до кімнати, де мешкав ОСОБА_6 . Місцевий суд узяв до уваги попередню поведінку потерпілих і те, що вони були фізично сильнішими за засудженого, сварка відбувалася в темну пору доби та в обмеженому просторі (кімнаті), загрозу від останніх засуджений сприймав реально, а тому з метою захисту використав кухонний ніж, який випадково лежав біля нього на стільці.
Суд правильно не погодився з обвинуваченням, що мотивом дій засудженого були ревнощі та особисті неприязні стосунки, які виникли під час попередньої сварки. Адже між цим конфліктом та подіями, що відбулися за місцем проживання ОСОБА_6 , минув деякий час, і його дії щодо потерпілих були викликані його суб`єктивним сприйняттям обставин як нападу та необхідності його відвернення. Водночас суд правильно зазначив, що застосований засіб захисту та заподіяння тяжкої шкоди потерпілим із застосуванням ножа за цих обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту. А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.
Вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Суд навів у вироку формулювання обвинувачення, визнане доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України суд обґрунтував вирок тими доказами, які було розглянуто в судовому засіданні.
Доводи в касаційній скарзі прокурора про те, що суд вийшов за межі обвинувачення, є неспроможними, оскільки суд, розглянувши кримінальне провадження у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 менш тяжкого злочину та надав їм правильну юридичну оцінку.
Таке рішення суду не суперечить вимогам кримінального процесуального закону щодо меж судового розгляду. Зокрема, ч. 3 ст. 337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
За таких обставин доводи в касаційній скарзі про істотне порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону про кримінальну відповідальність дотримався.
Як видно з вироку районного суду, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд урахував ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання. Зокрема, суд виходив із того, що

ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, характеризується негативно, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності

з реальним відбуванням покарання, ухилявся від органів слідства та суду, має поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, не виконував покладених на нього обов`язків за попереднім вироком. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України суд визнав рецидив злочину та з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 не визнав факту перебування засудженого під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є мотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Отже, з огляду на те, що не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які були б безумовними підставами для скасування або зміни судових рішень, касаційна скарга першого заступника прокурора Житомирської області не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3