Справа № 157/774/18 Провадження №11-кп/802/225/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області ОСОБА_11 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2018 року, яким -

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, працює електромонтером Камінь-Каширської філії ПрАТ «Волиньобленерго», неодружений, в силу ст.89 КК України судимостей немає;

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; утриматись від відвідування закладів громадського харчування, де здійснюється реалізація та споживання алкогольних напоїв.
До вступу вироку в законну силу, обвинуваченому ОСОБА_10 змінено запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Цивільний позов прокурора задоволений повністю.
Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_13 на користь держави понесені Волинською обласною клінічною лікарнею витрати на лікування потерпілої ОСОБА_7 , у розмірі 12927 грн. 86коп.
Вироком вирішено питання про судові витрати та речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він 19 квітня 2018 року близько 07.00год., за місцем свого проживання у вітальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , умисно наніс не менше одного удару обухом сокири в область голови останньої, внаслідок чого спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваних ран тім`янопотиличних ділянок зліва, садна в ділянці верхніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичного експерта №131 від 08.06.2018 по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я терміном більше шість діб, а також відкритої проникаючої черепно-мозкової травми у вигляді багатофрагментарних зламів кісток склепіння черепа, тім`яно-потиличних ділянок зліва з переходом на основу черепа, забою головного мозку, субарохноїдального крововиливу, які згідно вказаного висновку експерта по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
У поданій апеляційній скарзі заступник прокурора області, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Також вказує про порушення судом вимог ст.374 КПК України, оскільки в резолютивній частині не вказаний початок строку відбування покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років та визначити початок строку відбування покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора як обвинувачений ОСОБА_10 , так і потерпіла ОСОБА_7 , вважають вирок законним та обґрунтованим, а тому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, захисника, обвинуваченого, потерпілої та її представника, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_10 в силу ст.89 КК України вважається несудимим, має постійне місце реєстрації та проживання, працює, де виключно позитивно характеризується, є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, бере активну участь в спортивних заходах, матеріально утримує як саму потерпілу, так і її матір. Окрім того, враховано і той факт, що потерпіла в судовому засіданні не наполягала на суворому покаранні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, повне добровільне відшкодування завданих потерпілій збитків, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і це не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

В суді апеляційної інстанції досліджено нові характеризуючі дані та дані про особу обвинуваченого, з яких вбачається що баба обвинуваченого потребує постійного стороннього догляду, ОСОБА_10 позитивно характеризується та являється учасником волонтерського руху в місті та районі в цілому, пройшов наркологічний огляд, повністю відшкодував витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення мінімального покарання за ч.1 ст.121 КК України та про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити максимальний іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Погоджується апеляційний суд і з тим, що на обвинуваченого судом першої інстанції додатково покладені обов`язки, передбачені п.п. 2, 6 ч.2 ст.76 КК України.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Посилання в апеляційній скарзі про необхідність зазначення в резолютивній частині вироку суду початок строку відбування покарання не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачений звільнений від такого відбування на підставі ст.75 КК України, а сам зміст вироку відповідає в цілому вимогам ст.374 КПК України.

Таким чином, доводи прокурора, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляції, суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2018 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді