КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1501/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 309 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № 0002944 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Партизани Геніченського району Херсонської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 04 серпня 2010 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- 07 травня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

27 січня 2017 року звільнений по відбуттю строку покарання,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Судом також вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд у вироку визнав доведеним, що 30 березня 2018 приблизно о 21 годині ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 14/4, в телефонному режимі з невстановленою досудовим розслідуванням особою домовився про придбання за грошові кошти в сумі 350 грн. особливо небезпечної психотропної речовини PVP, для власного вживання, без мети збуту.
Цього ж дня приблизно о 21 год. 30 хв. ОСОБА_7 перерахував грошові кошти у сумі 350 грн. на рахунок, вказаний невстановленою досудовим розслідуванням особою по телефону, після чого отримав інформацію про адресу та місце розташування «закладки» з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP.

Далі 30 березня 2018 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись неподалік будинку № 67 по вул. Харківське Шосе в м. Києві, в обумовленому місці підібрав, тобто незаконно без мети збуту придбав раніше замовлену у невстановленої досудовим розслідуванням особи особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1- феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в речовині 0,730 г, що містилася у поліетиленовому пакеті та став незаконно без мети збуту зберігати при собі приблизно до 23 год. 30 хв. цього ж дня.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Дарницького районного суду від 15 лютого 2019 року та на підставі ч. 4 ст. 309 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності і безпідставно не застосував до нього положення ч. 4 ст. 309 КК України, які підлягали застосуванню. Зокрема, суд першої інстанції залишив поза увагою, що з 11 травня 2002 року обвинувачений перебуває на обліку у лікаря нарколога, а тому потребував лікування від наркоманії, на лікування звернувся добровільно з метою вилікуватись від такої хвороби і отримував лікування відповідно до стандартів надання наркологічної допомоги хворим, що підтверджується наданими в суді першої інстанції медичними документами, а саме даними довідки від 06.08.2018 № 751497 Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» (наркологічне відділення), відповідно до якої ОСОБА_7 з 26.06.2018 по 16.07.2018 перебував на лікуванні у відділені «денний стаціонар» з діагнозом «розлад психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, синдром залежності», а також даними виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 5600 від 26.06.2018 щодо ОСОБА_7 з аналогічним діагнозом хвороби.

Захисник стверджує, що ч. 4 ст. 309 КК України є нормою прямої дії і її положення не перебувають у залежності від існування в провадженні обтяжуючих обставин та досудової доповіді, водночас не застосування указаних положень закону потребує відповідного обґрунтування, яке судом у вироку не наведено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, частково дослідивши за клопотанням сторони захисту документи у провадженні, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах провадження відсутні дані, які підтверджують те, що ОСОБА_7 страждає на наркоманію і потребує відповідного лікування, зокрема направлення лікаря-нарколога на проходження лікування, не вказано про необхідність лікування від наркоманії також і в довідці Київської міської наркологічної лікарні "Соціотерапія" від 06.08.2018, а тому звернення обвинуваченого до медичного закладу з метою пройти курс лікування від наркозалежності вже після закінчення досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду не є достатньою підставою для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України і слід розцінювати як намагання обвинуваченого ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

Однак такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та вимогами закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно з ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності у такому випадку слугують два елементи, а саме: добровільне звернення особи до лікувального закладу і початок її лікування від наркоманії.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. При цьому, особою, хворою на наркоманію, визнається така особа, якій медичним закладом встановлено відповідний діагноз.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що на обґрунтування клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України захисник в суді першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, добровільно звернувся до Київської міської наркологічної лікарні "Соціотерапія" з метою лікування від наркоманії та успішно пройшов курс такого лікування.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та повідомив суду, що маючи залежність від вживання психотропних речовин та бажання вилікуватись від наркоманії, він добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов курс лікування.

Із наявної в матеріалах справи довідки № 396033 від 04 квітня 2018 року Київської міської наркологічної лікарні "Соціотерапія" вбачається, що ОСОБА_7 з 11 травня 2002 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності (а.с. 50), що вже свідчить про те, що ОСОБА_7 страждав на наркоманію і потребував лікування від неї.

За даними, викладеними у довідці цієї ж лікарні № 751497 від 06 серпня 2018 року, ОСОБА_7 перебував на лікуванні у відділенні "денний стаціонар" з 26 червня 2018 року по 17 липня 2018 року в режимі денного стаціонару з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, синдром залежності (а.с. 93). Відповідно до відомостей із медичної картки стаціонарного хворого (виписка № 5600) ОСОБА_7 20 червня 2018 року перебував в умовах стаціонару Київської міської наркологічної лікарні "Соціотерапія" з аналогічним діагнозом (а.с. 94-95).

За інформацією головного лікаря Київської міської наркологічної лікарні "Соціотерапія" від 04 червня 2019 року, яка надійшла на запит суду першої інстанції, але під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 перебуває під диспансерним наркологічним наглядом з 2002 року з приводу залежності внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин; за даними первинної медичної документації (медична карта стаціонарного хворого № 5343) ОСОБА_7 самостійно звернувся до КМНКЛ "Соціотерапія" та на підставі власноручної заяви про лікування від наркотичної залежності, а також клінічних показань, 26 червня 2018 року був госпіталізований до денного стаціонару лікарні з діагнозом: "Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та інших психоактивних речовин. Синдром залежності, в даний час утримання"; під час перебування у денному стаціонарі ОСОБА_7 пройшов необхідне лабораторне обстеження та курс лікування у відповідності із вимогами клінічного протоколу медичної допомоги за встановленим діагнозом залежності; виписаний 16 липня 2018 року з рекомендаціями щодо підтримуючого лікування та необхідності подальшої соціально-психологічної реабілітації.

Крім того, на переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей, які би свідчили, що ОСОБА_7 проходив лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Звернувся він до лікувального закладу та розпочав лікування ще до початку судового розгляду по суті обвинувачення в суді першої інстанції і об`єктивних підстав недовіряти поясненням ОСОБА_7 про те, що до лікувального закладу він звернувся з метою вилікуватися від наркоманії колегією суддів також не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують наявність у ОСОБА_7 захворювання, пов`язаного з наркоманією, а також факт добровільного звернення ним до лікувального закладу та проходження курсу лікування, отже ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України, із закриттям кримінального провадження щодо нього.

При цьому колегія суддів зауважує, що така позиція не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 вересня 2018 року у справі № 450/3304/ 16-к, які врахував суд першої інстанції, оскільки у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , з огляду на досліджені в суді апеляційної інстанції документи та інші обставини, колегією суддів встановлені підстави для застосування до обвинуваченого положень ч. 4 ст. 309 КК України.

За вказаних обставин колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та закриттям кримінального провадження у відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від15 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

На підставі ч. 4 ст. 309 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження № 0002944 стосовно ОСОБА_7 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4