Ухвала

Іменем України
27 травня 2019 року

м. Київ
Справа № 489/1037/18

Провадження № 51 2511 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2018 року щодо неї,
встановив:
Вироком Ленінського районного суд м. Миколаєва від 30 травня 2018 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2018 року, ОСОБА_4 засуджено за ст.ст. 15 ч. 3, 190 ч. 2, 357 ч. 3, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.
У своїй заяві ОСОБА_4 порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку та ухвали і просить переглянути їх в касаційному порядку.
Враховуючи обставину того, що в матеріалах провадження за касаційною скаргою відсутні дані про дату отримання засудженою ОСОБА_4 копії ухвали апеляційного суду, підстав вважати, що вона пропустила строк на касаційне оскарження у колегії суддів немає.
Проте касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України.
Так, в порушення ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі засуджена не зазначає в чому саме полягає невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого нею злочину та її особі внаслідок суворості. Засуджена, хоч і вказує, що, на її думку, призначене їй покарання є занадто суворим, проте не обґрунтовує таку свою позицію з огляду на ст. 414 КПК України.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке, хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень з підстав суворості призначеного покарання, особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно вказати на конкретні обставини, які, на її думку, свідчать про явну несправедливість покарання через його суворість.

Також особа, яка подає скаргу, має зазначити прохання щодо судових рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК України.
У разі потворного звернення із касаційною скаргою засудженій необхідно адресувати її Верховному Суду, оскільки Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 без руху.
Встановити засудженій ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3