Справа № 167/1243/18 Провадження №11-кп/802/414/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої вирішується

питання ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за №0000224, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 24 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Даною ухвалою на підставі ст.ст. 93-94 КК України відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, в порядку ст.89 КК України раніше не судимого, який вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу ухвали в законну силу обрано у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Ухвалою також вирішено питання про долю речових доказів.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції погодився із клопотанням прокурора про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечні діяння, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

З огляду на дані обставини, враховуючи висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 263 від 26 жовтня 2018 року, тяжкість вчинених діянь, ступінь небезпечності хворого ОСОБА_7 , суд застосував до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Так, згідно ухвали суду, 05 липня 2018 року біля 20 год. 30 хвилин в м. Рожище Волинської області ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу приміщення магазину «Єва 1621», що по вул. Незалежності, 4, переконавшись, що його ніхто не бачить, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед «SnowBike» вартістю 1166 грн. 67 коп., який належить ОСОБА_11 та знаходився поряд з приміщенням вказаного магазину.

Крім того, 10 липня 2018 року біля 09 год. в м. Рожище Волинської області ОСОБА_7 повторно, переконавшись, що його ніхто не бачить, зайшов на територію господарства ОСОБА_12 , що по АДРЕСА_2 , звідки, шляхом вільного доступу, таємно викрав телевізор «Sony Тrinitron KV-2101D» вартістю 524 грн. 17 коп., який належав ОСОБА_12 та знаходився біля приміщення господарської будівлі.

В подальшому, будучи виявлений на вказаній території свідком ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що його дії помічені іншою особою, ОСОБА_7 , продовжив виносити викрадене майно за межі території господарства, тобто вчинив відкрите викрадення чужого майна. Виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки після прирікань вищевказаного свідка, змушений був залишити викрадене майно неподалік від місця вчинення злочину.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ ОСОБА_14 про застосування примусових заходів медичного характеру у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 . Визнати доведеним, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечні діяння, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України. Просить застосувати відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення, не з`ясував усіх питань, визначених ст.513 КПК України. Зокрема, суд застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру за відсутності рішення про доведеність його винуватості у вчиненні суспільно-небезпечних діянь. У резолютивній частині оскаржуваної ухвали суд не вказав про визнання чи невизнання доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, у стані неосудності. Дані обставини, на думку прокурора, свідчать про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та про необхідність скасування оскаржуваного ним судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваної ухвали місцевого суду та основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка підтримувала подану апеляційну скаргу, ОСОБА_7 , його захисника та законного представника, які кожен окремо, заперечили відносно задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвала суду у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.513 КПК України, повинна містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки і мотиви прийнятого ним рішення по суті, що також передбачено п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування».

Згідно із вимогами п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК України, під час постановлення судом ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру він зобов`язаний з`ясувати чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено суспільно небезпечне діяння (кримінальне правопорушення) особою.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З системного аналізу наведених вище норм КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд, у кожному випадку, зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст.94, 84-89 КПК України.

А згідно вимог п.3 ч.1 ст.372 КПК України у резолютивній частині ухвали зазначаються, крім іншого, і висновки суду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та мотивувальної частини ухвали суду, суд першої інстанції, розглянувши клопотання, дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, що об`єктивно стверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, проте, у резолютивній її частині відсутні вказівки про вирішене клопотання та визнання доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, у стані неосудності.

Так як оскаржувана ухвала суду за своїм змістом та структурою не відповідає усім вимогам кримінального процесуального закону, який регламентує розгляд даного клопотання, наявні правові підстави для скасування рішення в частині застосування заходів медичного характеру та задоволення поданої прокурором апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 24 квітня 2019 року в частині застосування заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_14 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечні діяння, що містять ознаки кримінальних правопорушень (злочину), передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, у стані неосудності.

Застосувати щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: