Житомирський апеляційний суд
Справа №284/32/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0000003 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Народицького районного суду Житомирської області від 28 березня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грезля Народицького району, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , непрацюючого, раніше судимого востаннє 23.10.2018 року Народицьким районним судом за ч.3 ст.185, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 ч.3 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Народицького районного суду Житомирської області від 28 березня 2019 року в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, відшкодування шкоди потерпілим, які не мають до нього претензій та просив суд не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі. Також судом в повній мірі не враховано розмір викраденого майна та відсутність тяжких наслідків.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає принципам індивідуалізації, співмірності покарання, тяжкості кримінального правопорушення і особі винного.

Вироком Народицького районного суду Житомирської області від 28 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та із застосуванням частини 1 статті 70 КК України, призначено покарання за вчинення цих злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано частково не відбуте покарання за вироком Народицького районного суду Житомирської області від 23.10.2018 року у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_6 до відбуття 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання.

Речові докази: дві пачки кави «Нескафе класік», пакет з кавою, куртку та три скляні банки з салом - залишено власникам, металеву фомку знищено.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 01.01.2019 року біля 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно з корисливих спонукань, повторно, із сіней будинку таємно викрав майно належне ОСОБА_9 , а саме: чотири кілограми свіжого сала, вартістю 120 грн. за 1 кг., загальною вартістю 480 гривень та шкіряну зимову куртку чорного кольору із біркою «ВSС», 48 розміру, вартістю 1100 гривень, після чого з викраденим з місця події зник, заподіявши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1580 гривень.

Крім цього, 01.01.2019 року біля 23 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно- небезпечних наслідків, діючи умисно з корисливих спонукань, ОСОБА_6 , повторно, підійшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою АДРЕСА_1 , де шляхом зламу віконної хвіртки, просунувши руку через грати, таємно викрав майно ФОП « ОСОБА_10 , а саме: три пачки кави «Нескафе класік», вагою 250 грн., вартістю 143 грн. 50 коп. за одну пачку, загальною вартістю 430 гривень 50 копійок, після чого з викраденим з місця події зник, заподіявши ФОП « ОСОБА_10 » матеріальної шкоди на загальну суму 430 грн. 50 коп.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2,3 ст.185 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, з чим погоджується апелянт і ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин кримінального провадження.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2,3 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії середнього та тяжкого злочинів. Судом враховано особу винного, який за місцем свого проживання характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, перебуваючи на іспитовому строку, повторно вчинив кримінальні правопорушення, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушеннях, сприяння розкриттю злочинів.
Обставина, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.
Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкцій статей кримінального закону, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, за правилами ч.1 ст.70, ст.71, КК України. З урахуванням цих обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді чотирьох років семи місяців позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Народицького районного суду Житомирської області від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

СУДДІ: