н/п 1-кп/490/831/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0003226, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , представник потерпілого ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
15.08.2018 року, приблизно о 16:30 годин ОСОБА_7 проходив по пр. Героїв України в м. Миколаєві у напрямку до зупинки громадського транспорту «Шкільна». У цей час йому на зустріч з двору багатоповерхового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 вийшов його знайомий ОСОБА_3 . ОСОБА_3 , з метою з`ясування відносин з ОСОБА_7 з причини неповернення ОСОБА_7 його мобільного телефону, перегородив шлях ОСОБА_7 та почав просити останнього повернути мобільний телефон, який напередодні був забраний ним в ході раніше виниклого конфлікту. Внаслідок чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_3 штовхнув ОСОБА_7 рукою в грудну клітину. У відповідь на протиправні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком в обличчя в область лівого ока. Від отриманого удару ОСОБА_3 присів навколішки, спираючись на одне коліно, схиливши голову до низу. Після чого, ОСОБА_7 продовжив наносити удари кулаками в область голови ОСОБА_3 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді синця, садини лівого ока, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У цей час, ОСОБА_3 маючи намір припинити умисні протиправні дії ОСОБА_7 , перевищуючи межі необхідної оборони, яка явно не відповідала небезпечності посягання, дістав невстановлений у ході досудового розслідування колюче-ріжучий предмет, що знаходився при ньому, яким умисно наніс один удар в область черевної порожнини ОСОБА_7 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 , спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пораненням шлунку, з внутрішньочеревною кровотечою, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених у разі перевищення меж необхідної оборони.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України не визнав. Суду пояснив, що подія трапилась 15 серпня 2018 року, між ним та ОСОБА_7 виникла сварка. Так, ОСОБА_7 забрав сумку ОСОБА_3 , та пізніше його товариш попросив потерпілого повернути сумку. Коли ОСОБА_7 повернув сумку, ОСОБА_3 переглянув речі та виявив відсутність свого мобільного телефона. На прохання повернути телефон, ОСОБА_7 грубо відповів, що у сумці його не було.
Внаслідок цього у них виникла бійка, в ході якої ОСОБА_7 наносив йому удари в область голови. Під час конфлікту, він нагнувся та тримався за ногу ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_7 відійшов від нього на кілька метрів, він присів та витяг із своєї сумочки рибацькі ножиці, які з метою припинити протиправні дії ОСОБА_7 , на витягнутій руці тримав перед собою. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_7 кинувся на нього, та напоровся на ножиці. А він не мав наміру наносити удар ножицями потерпілому. Після цього, ОСОБА_7 , побачивши кров в районі черевної порожнини, пішов геть, а він пішов в іншому напрямку. Куди ділись ножиці в подальшому, не пам`ятає.
Вважає, що з його сторони мала місце необхідна оборона. З заявленим цивільним позовом він не згоден.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний в ході судового засідання потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що за день до події, вночі він зайшов до ігрового закладу і нагадав ОСОБА_3 за його борг. Останній борг не віддавав, тому ОСОБА_7 вирішив забрати його речі, а саме сумку на заміну боргу. Наступного дня ОСОБА_7 повернув сумку ОСОБА_3 на прохання друга останнього.
Після цього, 15.08.2018 року, він випадково зустрівся на пр. Героїв України в м. Миколаєві у напрямку до зупинки громадського транспорту «Шкільна» із ОСОБА_3 , який почав запитувати у нього про свій мобільний телефон, який нібито зник із сумочки ОСОБА_3 . ОСОБА_7 пояснив, що він не брав мобільного телефону ОСОБА_3 , та як виявилось значно пізніше, ОСОБА_3 забув свій телефон у темному кутку ігрового закладу, і потім його віднайшов. Однак, не повіривши потерпілому, ОСОБА_3 наніс йому удар в область грудей, у зв`язку з цим зав`язалась бійка. Останній відповів двома ударами в область брів, щелепи ОСОБА_3 та у зв`язку з цим ОСОБА_3 впав, потім піднявся і пішов на потерпілого з кулаками. Потерпілий схопив ОСОБА_3 , а останній зігнувся і тримав ОСОБА_7 за ногу в позі нахилу. ОСОБА_7 намагався розірвати цей захват з-під ніг, і в ході цього отримав удар в живіт ножем. Коли відсторонився від ОСОБА_3 , побачив в області свого живота кров, а у ОСОБА_3 в руках був ніж. Вказав, що чітко пам`ятає, що в правій руці ОСОБА_3 був ніж, довжиною близько 12 см, можливо більше. ОСОБА_7 пояснив, що відчув саме удар, яким його було поранено в область трохи вище пупка до шлунку. Після цього він пішов в сторону зупинки, та по дорозі підійшов до таксистів та зателефонував вітчиму - ОСОБА_8 . В подальшому його доставили до лікарні та провели операцію.
Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не були очевидцями події, про ситуацію їм відомо зі слів ОСОБА_7 .
Так, допитаний в ході судового засідання свідок ОСОБА_8 суду пояснила наступне. Він приїхав на місце події на дзвінок ОСОБА_7 , та побачив його вже з пораненнями, останній тримався за живіт. ОСОБА_8 вказав, що коли він під`їхав, ОСОБА_7 допомагав таксист, після цього, вони відвезли потерпілого до БСМП, де ОСОБА_7 провели операцію. Спочатку ОСОБА_7 мовчав і не міг нічого промовити, тому що його стан був зовсім поганий. Пізніше, коли потерпілий прийшов до тями, то коротко розповів про події, пов`язані з ОСОБА_3 .
Допитана в ході судового засідання свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 15.08.2018 їй зателефонував чоловік ОСОБА_8 та розповів про подію, внаслідок якої її син опинився у лікарні з ножовими пораненнями. З розповіді сина їй стало відомо, що він давав обвинуваченому гроші та чекав на їх повернення. На той час її син планував поїхати закордон на роботу. Одного дня він прийшов додому та розповів що ОСОБА_3 не збирається повертати борг. В день події ОСОБА_7 зателефонував товариш ОСОБА_3 та запросив на зустріч в ході якої йому віддадуть гроші, а він повинен був повернути речі ОСОБА_3 . З розповіді сина, їй стало відомо, що коли потерпілий зустрівся з ОСОБА_3 то у них склалась неприємна розмова, він відповів йому грубо, на що обвинувачений поранив його ножем.

Згідно протоколу огляду місця події від 15.08.2018 року, старшим слідчим Центрального СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 було здійснено огляд місцевості, розташованої перед будинком АДРЕСА_2 . При огляді місця події та прилеглої території камер відеоспостереження встановлено не було, нічого не виявлено та не вилучено.

- відповідно до заяви від 15.08.2018 року , громадянин ОСОБА_11 надає свою згоду працівникам поліції на проведення огляду належного (ввіреного) йому приміщення МЛШМД хірургічного відділення 1, палата №3, що знаходиться у м. Миколаєві.

- протоколом огляду місця події від 15.08.2018 року, встановлено, що при огляді приміщення палати №3 Міської лікарні швидкої медичної допомоги, хірургічного відділення було виявлено кросівки, рубашку, шорти, носки, належні потерпілому ОСОБА_7 , на яких виявлено сліди бурого кольору. Вказані речі були вилучені під час огляду.

- Згідно протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 28.08.2018 року, потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що 15.08.2018 близько 16:30 години, він перебував на тротуарі пр. Героїв України, 61 в м. Миколаєві. Потерпілий пояснив, що на вказаному місці він зустрів свого знайомого ОСОБА_3 . Між ними виникла сварка в ході якої, ОСОБА_3 наніс йому удар правою рукою в грудну клітину, у відповідь потерпілий наніс два удари в щелепу та під око лівою та правою руками. Від отриманих ударів ОСОБА_3 присів, намагаючись схопити за ноги потерпілого, однак потерпілий звільнився та наніс ще один удар кулаком в обличчя під око. Потерпілий вдарив ОСОБА_3 ногою по нозі. Після чого, ОСОБА_3 який був зігнутий у поясі, голова була наклонена до полу. Одною рукою він тримав праву ногу в області трохи вище коліна, а другою рукою знизу до гори наніс удар ножем в область живота трохи вище пупка. ОСОБА_3 наніс тільки один удар ножем. Потерпілий бачив, як останній витяг ніж з його живота.

- висновком експерта №938 від 18.09.2018 р., встановлено, що у гр. ОСОБА_7 , 1993 р.н., мають місце тілесні пошкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пораненням шлунку, з внутрішньочеревною кровотечою, які могли утворитися від дії будь-якого колюче-ріжучого предмету, не виключено клинком ножа. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від не менш ніж однієї ударної дії будь-яким колюче-ріжучим предметом, незадовго до звернення у лікарню 15.08.2018 р. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, за ознакою небезпеки для життя. При нанесенні тілесних ушкоджень потерпілий міг бути звернений передньою стороною тіла до нападаючого (нападаючих). Будь-яких судово-медичних даних, характерних для самооборони потерпілого не мається.
- висновком експерта №937 від 18.09.2018 р., встановлено що у гр. ОСОБА_3 , 1988 р.н., мають місце тілесні ушкодження у вигляді синця, саден верхнього та нижнього повіка лівого ока, крововиливу білкової оболонки лівого ока, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів. Дані тілесні пошкодження могли утворитися від не менше ніж однієї ударної дії тупим твердим предметом, не виключено незадовго до звернення у лікарню 15.08.2018 р. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень. При нанесенні тілесних пошкоджень потерпілий міг бути звернений передньою стороною тіла до нападаючого (нападаючих). Будь-яких судово-медичних даних, характерних для самооборони потерпілого не мається.
З приводу досліджених висновків, в судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_12 , яка повністю підтримала викладений у них зміст. Також, вказала, що для того, щоб отримати поранення такого роду, яке було у потерпілого ОСОБА_7 , потрібен товчок в сторону потерпілого із застосуванням сили. Потерпілий не міг наткнутись на ніж, щоб настали такі наслідки.

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 від 25.09.2018 року, встановлено що на місці події, а саме біля будинку №61 по вул. пр. Героїв України, обвинувачений попросив потерпілого повернути йому телефон, натомість потерпілий це проігнорував, на що обвинувачений штовхнув його рукою у грудну клітину. У відповідь ОСОБА_7 наніс ОСОБА_3 удар кулаком в обличчя в область лівого ока. ОСОБА_3 скочив на газон та від удару присів на одне коліно. ОСОБА_7 продовжив йому наносити удари кулаками по голові. Потім ОСОБА_3 пояснив, що у нього в барсетці були рибацькі ножиці, котрі він дістав для самооборони та виставив перед собою, при цьому ОСОБА_3 трохи піднявся , і в цей час час ОСОБА_7 , на думку ОСОБА_3 , наткнувся на ножиці. Потім ОСОБА_7 відійшов від нього та нічого не кажучи, побіг у сторону зупинки громадського транспорту «Шкільна».
Аналіз показів обвинуваченого та потерпілого в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази потерпілого в частині підтвердження факту і механізму спричинення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень саме ним правдивими і послідовними, оскільки вони узгоджуються із висновками експертизи, показами свідків, та показами експерта. Покази обвинуваченого в частині механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень лише частково правдивими, взаємно не узгодженими між собою, оскільки вони в окремих деталях обставин бійки суперечать сукупності наявних у справі доказів, зокрема, показам потерпілого, висновку експертизи. Тому покази обвинуваченого можуть покладатись в основу вироку лише в частині підтвердження конфлікту, а щодо механізму заподіяння ушкоджень потерпілому, суд покладає в основу вироку саме покази потерпілого, які узгоджуються із сукупністю належних і допустимих доказів та є переконливими.
Так, пояснення обвинуваченого про те, що він не наносив удар колюче-ріжучим предметом у живіт потерпілого ОСОБА_7 , а той сам наскочив на нього, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються, зокрема показами потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що в момент бійки він відчув саме удар в область черевної порожнини. Покази потерпілого в цій частині підтверджуються і висновком судово-медичної експертизи від 18.09.2018 року №938 та показами експерта ОСОБА_12 , яка зазначила, що для отримання наявного поранення у потерпілого, потрібно докладання певних зусиль під час нанесення удару.
За таких обставин, суд вважає повністю доведеними викладені у обвинуваченні відомості про обставини, механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а також винність у їх умисному заподіянні саме обвинуваченого.
Оскільки умисел обвинуваченого був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень без конкретизації ступеню їх тяжкості, відповідальність він повинен нести за фактично спричинені тілесні ушкодження, а саме за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
Вищевикладене дає підстави суду вважати, що обвинувачений, в ході сварки із ОСОБА_7 , штовхнувши останнього рукою в грудну клітину, отримав у відповідь від потерпілого удар кулаком в обличчя в область лівого ока. Від отриманого удару ОСОБА_3 присів навколішки, спираючись на одне коліно, схиливши голову до низу. Після чого, ОСОБА_7 продовжив наносити удари кулаками в область голови ОСОБА_3 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді синця, садини лівого ока, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У цей час, ОСОБА_3 , маючи намір припинити умисні протиправні дії ОСОБА_7 , перевищуючи межі необхідної оборони, яка явно не відповідала небезпечності посягання, дістав колюче-ріжучий предмет, що знаходився при ньому, яким умисно наніс один удар в область черевної порожнини ОСОБА_7 , спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пораненням шлунку, з внутрішньочеревною кровотечою, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Тобто, обвинувачений переоцінив обстановку захисту та небезпечність посягання, внаслідок чого перевищив межі необхідної оборони.
Оцінюючи доводи обвинуваченого та його захисника про те, що в даному випадку має місце саме необхідна оборона, суд виходить із наступного.
В ч.3 ст. 36 КК України зазначено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту). Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України такою підставою є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» при розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Згідно п.5 цієї ж постанови, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Під час судового розгляду встановлено, що участь у бійці брали потерпілий та обвинувачений, бійку розпочав саме обвинувачений, який першим розпочав конфлікт, відштовхнувши потерпілого, надалі потерпілий став наносити удари обвинуваченому в область голови, та після цього обвинувачений застосував колюче-ріжучий предмет, який заздалегідь не готував для вчинення злочину, та використав його для захисту, нанісши один удар в черевну порожнину потерпілого, без конкретизації намірів, які саме заподіяти тілесні ушкодження, у бійці отримали тілесні ушкодження як потерпілий, так і обвинувачений. Обвинувачений в силу різниці у фізичному розвитку був слабшим від потерпілого. Обвинувачений заподіяв лише одне поранення колюче-ріжучим предметом.
Суд погоджується із доводами обвинуваченого про наявність об`єктивних підстав сприймати дії потерпілого як реальну загрозу своєму здоров`ю при настанні описаних вище обставин. Сукупність досліджених судом доказів дає достатні підстави вважати, що по відношенню до обвинуваченого потерпілим було здійснено суспільно небезпечне посягання на здоров`я, він захищав своє здоров`я від протиправних посягань потерпілого, тому у ОСОБА_3 виник стан необхідної оборони, яким втім був перевищений обвинуваченим шляхом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Так, згідно п.3 постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року №1 "Про судову практику у справах про необхідну оборону",правомірним слід вважати застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів незалежно від того, якої тяжкості шкода заподіяна тому, хто посягає, якщо воно здійснене для захисту від нападу озброєної особи або групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Твердження обвинуваченого та його захисника надані в судовому засіданні про те, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 124 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.
Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених у разі перевищення меж необхідної оборони.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має певне місце проживання, обставин, що обтяжують покарання - судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді, підготовленої старшим інспектором Центрального РВ філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_13 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за злочин, передбачений ст.124 КК України, покарання у вигляді громадських робіт, яке суд вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину. Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради у розмірі 6506,27 грн., підлягає задоволенню на підставі ст.1206 ЦК України, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.
Так, згідно довідки бухгалтерії МЛШМД м.Миколаєва від 26.09.2018 року, вартість лікування ОСОБА_7 у хірургічному відділенні МЛШМД м.Миколаєва з 15.08.2018 року по 25.08.2018р. склала 6506,27 грн.

Згідно ст. 1206 ч.1,3 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п.п.2,3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993р., сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Відповідно до ч.1 ст.89 п.3 а) Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на: 3) охорону здоров`я: а) амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні).
Лікарня ШМД м.Миколаєва підвідомча управлінню охорони здоров`я Миколаївської облдержадміністрації та фінансується з бюджету Заводського району м.Миколаєва, розпорядником коштів якого є Миколаївська облдержадміністрація в особі Департаменту фінансів.
На підставі викладеного, кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину, згідно вимог ст. 1206 ЦК України мають бути стягнуті до бюджету Миколаївської області.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Речові докази: бриджі, футболка, дві шкарпетки, кросівки чоловічі, що знаходяться у камері зберігання речових доказів Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області, відповідно до ст. 100 КПК України - повернути власнику - ОСОБА_7 .
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України і призначити йому покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради кошти, витрачені Миколаївською міською лікарнею швидкої медичної допомоги на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 6506 грн. 27 коп.
Речові докази: бриджі, футболка, дві шкарпетки, кросівки чоловічі, що знаходяться у камері зберігання речових доказів Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області - повернути власнику - ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1