Справа № 164/221/18 Провадження №11-кп/802/393/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000268 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 09.04.2019 щодо нього,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, має на утриманні п?ятеро неповнолітніх дітей, непрацюючий, раніше не судимий, -

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 2 (два) роки.

На підставі п.п."в", "е" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного за даним вироком покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів.

Вироком суду також вирішено питання цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 26 серпня 2017 року, всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, технічним станом транспортного засобу, керуючи автопоїздом в складі сідлового тягача „Renault-Premium 385, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепем „Zremb NW 302.1, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , із технічною несправністю напівпричепа, що виникла в процесі експлуатації транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди і яку водій об`єктивно міг виявити перед початком руху, а саме: зміна конструкції запірного пристрою заднього борта напівпричепа у вигляді деформування регулювальних важелів приводу правої і лівої запірних скоб, в результаті чого унеможливлювалось передбачене конструкцією регулювання механізму запірного пристрою і, як наслідок, запірні скоби не займали конструктивно передбачене кінцеве положення.

В подальшому, ОСОБА_7 26 серпня 2017 року, біля 22 години 35 хвилин, керуючи вказаним автопоїздом в складі сідлового тягача „Renault-Premium 385, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепа „Zremb NW 302.1, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що був завантажений біологічними відходами тваринного походження (гноєм), із технічною несправністю напівпричепа, яку водій об`єктивно міг виявити перед початком руху, на 46 км + 320 м автодороги Луцьк-Ківерці-Маневичі-Любешів-КПП Дольськ, неподалік смт. Колки Маневицького району Волинської області, рухаючись в напрямку смт. Маневичі Волинської області, не контролював розташування та кріплення вантажу, щоб запобігти його випадінню та створенню перешкод для руху, допустив відкриття заднього борта напівпричепа, внаслідок чого забруднив проїзну частину дороги біологічними відходами, чим створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху - аварійну ситуацію водію автомобіля „Nissan Kubistar, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_10 .

Внаслідок грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України зі сторони водія ОСОБА_7 та створення ним аварійної ситуації, водій ОСОБА_10 26 серпня 2017 року, біля 22 години 40 хвилин, керуючи автомобілем „Nissan Kubistar, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись на вищевказаній ділянці автодороги в попутному з автопоїздом напрямку, наїхав на дані біологічні відходи, які завчасно не міг об`єктивно виявити на дорозі та не мав можливості своїми однобічними діями відвернути дорожньо-транспортну пригоду, що призвело до втрати керованості транспортним засобом та його подальший з`їзд в лівий кювет і перекидання.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля „Nissan Kubistar, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи № 188 від 16 вересня 2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа 3-5 та зліва 3-6 по середньоключичних лініях, рани потиличної ділянки справа волосистої частини голови, обширних саден грудної клітки та живота, множинних саден обличчя, правого плеча та правого і лівого колін з розвитком травматичного шоку. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, а саме: закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа та зліва і забоєм обох легень з розвитком травматичного шоку, що підтверджується виявленими патоморфологічними даними.

Причинами та умовами, що спричинили дану дорожньо-транспортну пригоду, стало невиконання водієм ОСОБА_7 наступних вимог Правил дорожнього руху:

- п. 1.5 ПДР, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов?язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

- п. 2.3 (а, б, ґ, д) ПДР України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 22.2 ПДР, згідно якого водій перед початком руху зобов?язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху;

- п. 22.3 (а, ґ) ПДР України, відповідно до якого перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.

Дані порушення Правил дорожнього руху знаходяться безпосередньо в прямому причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до загибелі ОСОБА_11 .

У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження. Посилається на те, що слідчий, ухвалюючи постанови від 12.09.2017 та від 07.09.2017 про призначення експертизи, всупереч вимогам законодавства, не попередив експертів про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Тому, на думку обвинуваченого, висновки судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 355 від 10.10.2017, а також висновок судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу № 9045 від 28.11.2017 є недопустимими доказами, на які суд послався при ухваленні обвинувального вироку. З урахуванням наведеного, вирок суд не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, а також практиці Європейського Суду з прав людини.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та захисник просили також звернути увагу на те, що місцевий суд неправильно вирішив цивільний позов потерпілої, безпідставно, всупереч вимогам ст.ст.1187, 1194 ЦК України, стягнувши грошові кошти з обвинуваченого ОСОБА_7 у відшкодування завданої моральної та майнової шкоди потерпілій ОСОБА_12 . Зокрема, вважають, що зазначені грошові кошти повинні були стягнуті з страхової компанії ПрАТ "УПКС", з якою ОСОБА_7 попередньо уклав договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримували апеляційну скаргу та просили скасувати вирок суду, прокурора, який заперечував апеляційну скаргу обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, є безпідставним.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні місцевого суду показала, що 26.08.2017 після 23 години їй повідомили про дорожньо-транспортну пригоду, під час якої загинув її чоловік ОСОБА_11 . Як їй стало відомо, автомобіль "Nissan Kubistar", яким з м.Луцьк їхав ОСОБА_11 в якості пасажира, поблизу смт.Колки Маневицького району став некерований, оскільки на ділянці дороги висипався гній з кузова автопоїзда, яким керував ОСОБА_7 . Автомобіль "Nissan Kubistar" з?їхав в кювет дороги, де перекинувся, а ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

З показань, даних в суді першої інстанції свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається, що 26.08.2017 після 22 години вони автомобілями повертались з м. Луцьк Волинської області. На вулиці вже була темна пора доби. Проїзна частина дороги була сухою. Не доїжджаючи біля 100 м до дорожнього знаку "Населений пункт смт. Колки Маневицького району Волинської області", їх автомобілі раптово почало кидати на дорозі в різні сторони. Їм ледве вдалося втримати керування транспортними засобами на дорозі та уникнути з?їзду в кювет. Як виявилось після зупинки, на дорогу під час руху з кузова вантажного автомобіля, який рухався в цьому ж напрямку перед ними, випав гній, внаслідок чого покриття дороги стало дуже слизьким. Гною на дорозі було більше, ніж кліренс їх автомобілів.

ОСОБА_13 також зазначив, що на виїзді з смт. Колки Маневицького району він побачив на узбіччі автопоїзд, в якому був відкритий задній борт. Водій автомобіля намагався відкинути гній від заднього борта, щоб його закрити. Гній знаходився на дорозі від в?їзду в смт. Колки та до виїзду з даного населеного пункту. Про випадання гною на дорогу, внаслідок чого її покриття стало дуже слизьким, ОСОБА_13 повідомив у поліцію. Знак аварійної зупинки ні біля автопоїзда, ні на місці перед смт. Колки, де випала більша частина гною на дорогу, заливши обидві смуги руху, встановлено не було. Саме там покриття дороги було найбільш слизьким. ОСОБА_13 повідомляв водія автопоїзда, що покриття дороги стало дуже слизьким, особливо перед в?їздом в смт. Колки Маневицького району, де на дорогу випало більше гною, але він на це ніяк не відреагував.

До своїх показань свідок ОСОБА_14 додав, що перед в?їздом в смт. Колки, де його автомобіль раптово почало кидати на дорозі в різні сторони, він виявив в кюветі перекинутий автомобіль. Його водій вийшов на дорогу та попросив викликати на місце пригоди автомобіль "швидкої допомоги". Як з?ясувалось, пасажир транспортного засобу, який потрапив у ДТП, від отриманих травм помер на місці пригоди.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні місцевого суду показав, що 26.08.2017 після 22 години він повертався додому з м. Луцьк Волинської області автомобілем "Nissan Kubistar", р.н.з. НОМЕР_3 . Крім нього в транспортному засобі знаходився пасажир ОСОБА_11 .. На вулиці вже було темно. Проїзна частина дороги була сухою. Будь-яких перешкод для руху не було. Недоїжджаючи біля 100 м до дорожнього знаку "Населений пункт смт. Колки Маневицького району Волинської області", ОСОБА_10 почув якийсь легкий удар в передню частину автомобіля, після чого транспортний засіб раптово почало кидати на дорозі в різні сторони. Автомобіль став некерований. Втримати транспортний засіб на дорозі йому не вдалося. Автомобіль з?їхав в лівий кювет по ходу руху, де кілька разів перекинувся. Пасажир ОСОБА_11 від отриманих травм помер на місці пригоди. Як з?ясувалось після ДТП, на дорогу під час руху з кузова вантажного автомобіля, який рухався в цьому ж напрямку перед ним, випав гній, внаслідок чого покриття дороги стало дуже слизьким. Гною на дорозі було більше, ніж кліренс автомобіля. ОСОБА_10 , коли прийшов до свідомості після ДТП, почав зупиняти на дорозі автомобілі, попросив викликати на місце пригоди автомобіль швидкої допомоги. Покриття дороги було дуже слизьким. ОСОБА_10 , коли вийшов на дорогу, щоб зупинити інші автомобілі, кілька разів впав, бо було дуже слизько.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 підтвердив, що ним було привезено з Польщі на територію України два напівпричепа "Zremb NW 302.1". Один з них, р.н.з. НОМЕР_2 , він продав ОСОБА_7 . Чи ОСОБА_7 змінював, переробляв та удосконалював запірний пристрій заднього борта вказаного напівпричепа, йому не відомо.

Зазначенні показання потерпілої та свідків об?єктивно стверджуються й іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні та встановленими під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, зокрема: протоколом огляду від 27.08.2017 та фототаблицею до нього (а.к.п.78-83), з якого вбачається, що під час проведення слідчої дії було зафіксовано місцезнаходження на вул. Грушевського в смт. Колки Маневицького району Волинської області автопоїзда в складі сідлового тягача „Renault-Premium 385, р.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом "Zremb NW 302.1", р.н.з. НОМЕР_2 , що був завантажений біологічними відходами тваринного походження (гноєм). Задній борт напівпричепа був відкритий та з кузова на дорогу випадав вантаж. Запірні скоби задній борт не закривали, а тяги, які приводять запірні скоби у робоче положення, були напівзігнуті; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2017, схемою та фототаблицею до нього (а.к.п.84-90), з якого встановлено, що в ході огляду було зафіксовано обстановку на місці дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, розташування автомобіля "Nissan Kubistar", реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , та механічні пошкодження на ньому, сліди юзу коліс вказаного автомобіля на проїзній частині дороги та на узбіччі, місцезнаходження на проїзній частині біологічних відходів тваринного походження (гною) та його розміри, місце, де було виявлено труп ОСОБА_11 , а також встановлено загальну видимість та видимість гною на дорозі; протоколом огляду від 11.10.2017 та фототаблицею до нього (а.к.п.93-97) було оглянуто автопоїзд в складі сідлового тягача „Renault-Premium 385, р.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом "Zremb NW 302.1", р.н.з. НОМЕР_2 , та перевірено їх технічний стан, зокрема, роботу запірного пристрою заднього борта; протоколом огляду від 27.01.2018 та фототаблицею до нього (а.к.п.108-111), яким підтверджується, що в ході проведення слідчої дії було оглянуто автомобіль „Nissan Kubistar, р.н.з. НОМЕР_3 , перевірено його технічний стан та зафіксовано механічні пошкодження на ньому; протоколом огляду місця події від 18.11.2017 та фототаблицею до нього (а.к.п.133-137), з якого встановлено, що в ході проведення слідчої дії було оглянуто напівпричеп „Zremb NW 302.1, р.н.з. НОМЕР_4 , зокрема, оглянуто запірний пристрій заднього борта; висновком судово-медичної експертизи № 188 від 16.09.2017 (а.к.п.99-102), яким підтверджується, що ОСОБА_11 під час ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа 3-5 та зліва 3-6 по середньоключичних лініях, рани потиличної ділянки справа волосистої частини голови, обширних саден грудної клітки та живота, множинних саден обличчя, правого плеча та правого і лівого колін з розвитком травматичного шоку. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа та зліва і забоєм обох легень з розвитком травматичного шоку, що підтверджується виявленими патоморфологічними даними; висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 355 від 10.10.2017 (а.к.п.141-147), відповідно до якого у встановленій під час проведення досудового розслідування дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля "Nissan Kubistar", р.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, згідно з яким повинен був у момент об?єктивного виявлення перешкоди на його смузі руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно здійснити об?їзд перешкоди. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля "Nissan Kubistar", р.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути наїзду на перешкоду як шляхом застосування негайного гальмування, так і виконання безпечного об?їзду, з моменту об?єктивного виявлення останньої на проїзній частині при дотриманні вимог ПДР України; висновком судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу № 9045 від 28.11.2017 (а.к.п.149-155), яким встановлено, що запірний пристрій заднього борта напівпричепа „Zremb NW 302.1, р.н.з. НОМЕР_2 , знаходиться у несправному стані по причині деформації регулювальних важілів приводу правої і лівої запірних скоб, в результаті чого унеможливлюється передбачене конструкцією регулювання механізму запірного пристрою і, як наслідок, запірні скоби не займають конструктивно передбачене кінцеве положення. Вищевказана несправність запірного пристрою заднього борта напівпричепа "Zremb NW 302.1", р.н.з. НОМЕР_2 , виникла в процесі експлуатації транспортного засобу до ДТП. Водій автопоїзда в складі сідлового тягача "Renault-Premium 385", р.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом "Zremb NW 302.1", р.н.з. НОМЕР_2 , мав можливість виявити несправність запірного пристрою заднього борта вантажної платформи напівпричепа перед початком руху; рапортами від 26.08.2017 (а.к.п.76-77) про надходження повідомлень на лінію 102 о 22.45 год. про дорожньо-транспортну пригоду з потерпілими та о 22.34 год. про виявлення автопоїзда в складі сідлового тягача "Renault-Premium 385", р.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом "Zremb NW 302.1", р.н.з. НОМЕР_2 , в якого відкрився задній борт, внаслідок чого з кузова на дорогу випав гній, що заважає руху транспортних засобів.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що висновки судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 355 від 10.10.2017 та судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу № 9045 від 28.11.2017, необхідно визнати недопустимими доказами, оскільки експерти не були попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Факт попередження експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 КК України, тобто за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків стверджується висновками експертиз № 355 від 10.10.2017 та № 9045 від 28.11.2017 (а.к.п.141-147, 149-155), також показаннями самих судових експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у судовому засіданні місцевого суду.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.

Крім того, місцевий суд, обґрунтовано розцінив показання обвинуваченого, а також заяви його захисника про непричетність ОСОБА_7 до інкримінованого злочину як намагання останнім уникнути відповідальності за вчинене.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд не встановив, а обставини, які обтяжують його покарання органом досудового розслідування не інкримінуються.

Разом з тим суд взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: позитивну характеристику за місцем проживання, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, ніде не працює, має на утриманні п?ятеро неповнолітніх дітей, являється потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням характеру, обставин та наслідків вчиненого злочину, який скоєний з необережності, однак внаслідок якого загинула людина, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому покарання йому необхідно призначити у виді позбавлення волі в межах санкції закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.85 КК України на підставі закону України про амністію або акта помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

Згідно з ч.1, 3 ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.10.1996 амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія не застосовується до осіб, визначених статтею 4 цього Закону.

Згідно п.п. "в", "е" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016, який набрав чинності 07.09.2017, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

Відповідно до ст.13 цього Закону дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин до дня набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, має на утриманні п?ятеро неповнолітніх дітей, батьківських прав не позбавлений, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні місцевого суду посвідченням громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії Б № 367141 (категорії 3) від 11.11.1993, свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_5 від 14.05.2001, серії НОМЕР_6 від 17.02.2004, серії НОМЕР_7 від 06.09.2006, серії НОМЕР_8 від 08.09.2008 та серії НОМЕР_9 від 19.09.2013, проти застосування щодо нього амністії не заперечує, обставин, які виключають можливість застосування до даного засудженого Закону України "Про амністію у 2016 році" судом не встановлено, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів відповідно до п.п. "в", "е" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016.

Доводи захисника в судовому засіданні апеляційного суду про те, що місцевий суд, всупереч вимогам закону, стягнув з ОСОБА_7 грошові кошти у відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілій, замість того, щоб стягнути ці грошові кошти із страхової компанії, є безпідставними.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1, п.п.8, 9 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Верховний Суд в Постанові від 14.02.2018 (справа №754/1114/15-ц) висловив позицію про те, що в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Таким чином, у даному випадку саме потерпіла ОСОБА_12 мала право визначити відповідача по її позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину та вимагати стягнення грошових сум або з обвинуваченого ОСОБА_7 або з відповідної страхової компанії.

Згідно з позовною заявою потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, саме обвинуваченого ОСОБА_7 визначено відповідачем (а.к.п.25-29).

Судом першої інстанції цивільний позов потерпілої вирішено виходячи з вимог ч.2 ст.127 КПК України згідно з якої шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, місцевий суд правильно стягнув з ОСОБА_7 грошові кошти в користь потерпілої у відшкодування завданої злочином майнової та моральної шкоди, належним чином мотивувавши таке своє рішення.

Таким чином, підстав для скасування вироку та закриття провадження у справі, з мотивів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 09.04.2019 щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: