Справа №295/6597/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Житомир

Богунський райсуд м. Житомира в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, про звільнення від покарання,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотання про звільнення від відбування призначеного покарання, вважає, що закінчилися строки давності виконання обвинувального вироку Харківського обласного суду від 14.06.2001 зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001, а тому його перебування в установі є незаконним.
В судовому засіданні засуджений та захисник підтримали клопотання.
Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання.
ОСОБА_6 засуджений вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001, зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001, за ст. 93 пп. «а, і, ж, з», ст. 208, ст. 222 ч. 1 КК України (1960 р.), ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
В своєму клопотання засуджений вказує, що при постановлені вироку не було враховано нову редакцію ст. 93 КК України (1960 р.) в частині міри покарання, яка повинна була бути не більше 15 років, а тому його перебування на даний час в установі є незаконним. Окрім того при постановлені вироку суд неправильно, без належних доказів, кваліфікував його дії, вчинення яких суд визнав доведеними, що потягло за собою необґрунтоване призначення покарання. Зазначив, що строки давності виконання обвинувального вироку у зв`язку з цими обставинами закінчилися, а тому просить звільнити від відбування покарання.
Заслухавши доводи учасників, дослідивши надані матеріали суд приходить на наступного висновку.
При постановленні вироку щодо ОСОБА_6 14.06.2001 було застосовано покарання у виді довічного позбавлення волі, вид покарання обирався судом з урахуванням усіх обставин вчинення злочину, особи яка вчинила злочин та на підставі вимог законодавства, які діяли на час постановлення вироку. 22.02.2000 року було внесено зміни в ст. 93 КК України відповідно до Закону України від «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудових кодексів України» в частині зміни виду покарання «смертної кари» на «довічне позбавлення волі», а до вказаної дати іншими законодавчими актами не було скасовано виняткову міру покарання, вона була зупинена, була визнана такою, що не відповідає Конституції України, проте в рішенні Конституційного Суду України від 29.12.1999 не було зазначено про її скасування, а тому посилання засудженого на відсутність пом`якшення виду покарання не відповідає вимогам ст. 5 КК України (в редакції 2001 р.).

Згідно вимог ст. 401 КПК України (1960 р.) вирок набирає законної сили після закінчення строку на касаційне оскарження, вирок який не підлягає оскарженню набирає законної сили з моменту проголошення. Тобто вирок щодо ОСОБА_6 набрав законної сили відповідно до вимог закону 25.12.2001 року, він є обов`язковим для всіх державних підприємств, установ та організацій і підлягає виконанню на всій території України.
Право на скасування або зміну вироку надавалось Верховному Суду України, а не суду першої інстанції. Відповідно до вимог ст. 411 КПК України (1960 р.) або ст. 537 КПК України (2012 р.) не передбачає право суду, за місцем відбування засудженим покарання, вирішувати питання щодо належності та допустимості доказів, на яких ґрунтується вирок. Та зміні або скасуванні вироку в цій частині.
Давність виконання обвинувального вироку, на яке посилається засуджений, це закінчення строку, який передбачений законодавством, тобто вирок відносно засудженого до довічного позбавлення волі, який не виконаний в 15 річний строк, виконується на підставі рішення суду. За матеріалами справи вирок щодо засудженого був виконаний своєчасно, засуджений перебуває в установі, де відбуває покарання, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 372, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання за вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001, зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001, за ст. 93 п. «а, і, ж, з», ст. 208, ст. 222 ч. 1 КК України (1960 р.), ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1 КК України (2001 р.) у зв`язку з відсутністю підстав.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня оголошення, засудженим протягом того ж часу з дня отримання копії ухвали (повного тексту).

Суддя ОСОБА_1