УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 465/295/19

провадження № 51-3823ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
Суть питання
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії судового рішення, Франківський районний суд м. Львова ухвалою від 19 березня 2019 року в ході підготовчого судового засідання задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого суду, обвинувачений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 19 квітня 2019 року, виходячи з приписів ст. 392 та керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України(далі КПК), відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вказану ухвалу місцевого суду.

Не погоджуючись з ухвалою судді апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій, посилаючись, на його думку, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Частинами 1 та 2 ст. 424 КПК визначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норми п. 1 ч. 2 ст.428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Таким чином, оскільки оскаржувана ухвала Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2019 року не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, то у відкритті касаційного провадження в цій частині має бути відмовлено із зазначеної підстави.
Водночас ч. 6 ст. 399 КПК визначено, що ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Згідно з ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою вказаної статті КПК визначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Як убачається з долученої копії ухвали судді апеляційного суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, тобто на судове рішення місцевого суду, яке відповідно до вимог ст. 392 КПК окремому оскарженню не підлягало.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Тому суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України не підлягало апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому Верховний Суд звертає увагу обвинуваченого, що визнання рішенням № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року Конституційним Судом України неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, не змінює обставин щодо неможливості апеляційного оскарження ухвали Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2019 року, оскільки відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Наведене означає, що на час постановлення вищезазначеної ухвали апеляційного суду на підставі норми ч.2 ст. 392 КПК не було передбачено можливості оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3