печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката Адвокатського об`єднання «Правова та економічна безпека» ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «РБК-ЦЕНТР» () про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 12.09.2012 по кримінальній справі № 50-6224,

ВСТАНОВИВ:
14.08.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката Адвокатського об`єднання «Правова та економічна безпека» ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «РБК-ЦЕНТР» (), про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 12.09.2012 по кримінальній справі № 50-6224.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що постановою про накладення арешту слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 12.09.2012 по кримінальній справі № 50-6224 накладено арешт на об`єкт нерухомості, літ. А, площа 73,0 кв.м., адреса: м. Київ, вул. Житньоторзька, будинок 8, який на праві приватної власності належать Приватному підприємству «РБК-ЦЕНТР» (). Також зазначено, що незважаючи на досить тривалий період досудового розслідування, відсутні будь-які відомості про вчинення, або причетність до вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень службових осіб ПП «РБК-ЦЕНТР» (), а також значення арештованого майна до розслідуваних злочинів упродовж семи років розслідування також залишається не з`ясованим. Жодних слідчих дій зі службовими особами ПП «РБК-ЦЕНТ» не проводилось, про підозру жодній службовій особі Підприємства не повідомлялось, статус Товариства та його посадових осіб органом досудового розслідування не визначено. Досудове розслідування та накладений арешт триває з 2012 року, що не може бути виправдано будь-якими суспільними чи публічними інтересами та безумовно свідчить про порушення розумних строків проведення досудового розслідування. Тому, на даний час, об`єктивно відпала потреба у накладенні арешту на майно по вказаній кримінальній справі (кримінальному провадженню), у зв`язку з чим арешт майна підлягає скасуванню.

У судове засідання адвокат Адвокатського об`єднання «Правова та економічна безпека» ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «РБК-ЦЕНТР» () не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання про скасування арешту майна без його участі, вимоги викладені у клопотанні підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Прокурор/слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділом Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 361, ч.1 ст. 362, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 367, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 205, ч.2 ст. 364, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 362 КК України, яке об`єднано з кримінальними провадженнями №0000063 та №0000055, які внесено до ЄРДР на підставі матеріалів кримінальних справ №№ 1601, 1592, 1663, 49-3015, 50-5792, 50-4842, 49-2235, 49-3253, 49-3015, 13-6282, 05-18071, 10-22094, 50-6217 та 50-6224 у зв`язку із набранням чинності КПК України.

Постановою про накладення арешту слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 12.09.2012 по кримінальній справі № 50-6224 накладено арешт на об`єкт нерухомості, літ. А, площа 73,0 кв.м., адреса: м. Київ, вул. Житньоторзька, будинок 8, який на праві приватної власності належать Приватному підприємству «РБК-ЦЕНТР» ().

Оскільки кримінальне провадження у справі, у якій накладено арешт згідно із вимогами КПК України від 1960 року триває, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 по справі № 461/233/17-ц (провадження №14-326цс18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 по справі № 755/6685/16-ц (провадження № 61-19107св18).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як роз`яснено в абзаці 3 ч. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у Приватного підприємства «РБК-ЦЕНТР» () права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.

Підозра посадовим особам заявника не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, будь-які відомості про вчинення, або причетність до вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень службових осіб ПП «РБК-ЦЕНТР» відсутні.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності товариства за незаконні дії третіх осіб.

Версія того, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, враховуючи, що рішення слідчого про визнання майна заявника речовим доказом слідчому судді не надано.

Враховуючи, вказане підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката Адвокатського об`єднання «Правова та економічна безпека» ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «РБК-ЦЕНТР» () про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 12.09.2012 по кримінальній справі № 50-6224 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою про накладення арешту слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 12.09.2012 по кримінальній справі № 50-6224 на об`єкт нерухомості, літ. А, площа 73,0 кв.м., адреса: м. Київ, вул. Житньоторзька, будинок, 8 (реєстраційний номер обтяження 13000921).

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1