Справа № 130/3023/17
Провадження №11-кп/801/936/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000683 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бар Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_12 строк тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі з 09.10.2017 року по дату набрання вироком законної сили,

в с т а н о в и в :

08.10.2017 року близько 19.00. год. ОСОБА_12 перебував разом зі своїм батьком ОСОБА_14 в будинку, в якому вони спільно проживали, за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час між ОСОБА_12 та його батьком ОСОБА_14 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого ОСОБА_12 схопив у руки кухонного ножа та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, завдав два удари ножем у область грудної клітини ОСОБА_14 , спричинивши таким чином останньому проникаюче колото-різане поранення, від якого він помер на місці події.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 110 від 31.10.2017 року, у ОСОБА_14 виявлено проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням 2-ого ребра, лівої легені та серця, що супроводжувалось внутрішньою кровотечею (1500 мл) в ліву плевральну порожнину та серцеву сорочку (220 мл), виявлено наскрізні непроникаючі колото-різані рани правої половини грудей (мають сліпий рановий канал), а також поверхневі рани на переніссі та передній поверхні шиї, садно у ділянці лівої реберної дуги та подряпина на лівому передпліччі.
Поранення грудної клітини виникли від дії предмету, який мав колото-ріжучі властивості, не виключно внаслідок дії плоского однобічно-гострого предмету типу клинка ножа, що мав обушок з вираженими ребрами та гостре лезо, що мало місце 08.10.2017 року.
Локалізація проникаючої колото-різаної рани на лівій половині грудей, її морфологічні особливості та напрямок ранового каналу, дають можливість вважати, що ушкодження виникло внаслідок одноразової дії гострого предмету типу ножа, у напрямку зверху до низу, спереду назад і дещо зліва праворуч. Довжина ранового каналу становить 11 см.
Причиною смерті ОСОБА_14 є гостра масивна внутрішня крововтрата й тампонада серця, яка є ускладненням проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудей з пошкодженням серця, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, оскільки була небезпечною у момент заподіяння та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.
Після отримання даного колото-різаного поранення грудей, ОСОБА_14 жив нетривалий проміжок часу, який міг вимірюватись хвилинами, і в цей період він міг виконувати активні дії (наносити удари, ходити, повзти, кликати на допомогу тощо).
Виявлені у ОСОБА_14 поверхневі рани на переніссі та передній поверхні шиї виникли від дії предмету (предметів), який мав ріжучі чи колючі властивості, а садно в ділянці лівої реберної дуги та подряпина на лівому передпліччі, спричинені діями тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею та мають ознаки легких тілесних ушкоджень і у причинному зв`язку зі смертю не стоять.
При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_14 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,2 ‰ у крові та 2,5 ‰ у сечі відповідно. Така концентрація алкоголю у крові трупа за життя, відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
Обвинувачений ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій просить пом`якшити призначене йому судом першої інстанції покарання та призначити йому покарання за ч.1 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі строком 7 років, визнати пом`якшуючу покарання обставину щире зізнання у скоєному, обтяжуючих покарання обставини відсутні, він не бажав смерті своєму батькові.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 в своїй апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції визнати дві пом`якшуючі покарання обставини обвинуваченого: щире зізнання, активне сприяння розкриттю злочину; неправильну дію потерпілого по відношенню до обвинуваченого та пом`якшити покарання обвинуваченому призначивши йому за ч.1 ст.115 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років, мотивуючи свої вимоги тим, що потерпілий був у тяжкій формі алкогольного сп`яніння (2.5% проміле етилу в організмі), перший проявив наявну та дійсну фізичну силу до обвинуваченого, спочатку кинув у нього відкривачкою, а потім взяв у руку кухонний ніж і з агресією напав на обвинуваченого.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_12 свою вину визнав повністю, підтримав показання надані ним під час слідчого експерименту, який проводився за його участю 11.10.2017 року в будинку де відбулись дані події. В суді першої інстанції обвинувачений заявив що не бажав смерті батькові, повноцінно фізично не зміг захиститись від нападу потерпілого по причини зламаної раніше ключиці в якій і на даний час знаходиться металева спиця та через несприятливу обстановку внаслідок кращих фізичних даних потерпілого, ножем розмахував, відступаючи, а не нападаючи, з надією, що батько передумає на нього наступати і припинить наносити побої обвинуваченому.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_9 просять скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_12 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок яким ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком 15 років, мотивуючи свої вимоги тим, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зловживає спритними напоями, бажання працювати не виявляє, суспільно-корисною працею не займається, не кається у вчиненому ним злочині і не шкодує, що вбив рідного батька, завдану шкоду потерпілим не відшкодував, а тому обвинувачений не надав критичну оцінку своїй злочинній поведінці, не бажає виправити ситуацію, що склалася, з огляду на що відсутня пом`якшуюча покарання обставина як щире каяття.

Суд першої інстанції, відповідно ст.67 КК України не визнав обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що не заперечувалося самим обвинуваченим.

Прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, мотивуючи свої вимоги тим, що обвинувачений ОСОБА_12 вчинив умисний злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суспільно-небезпечним наслідок яких стала смерть людини, що є непоправним, крім того, суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу ОСОБА_12 , те, що він вчинив даний злочин стосовно свого батька, суспільно-корисною працею не займається, відсутні обставини, що пом`якшують покарання; завдані матеріальні та моральні збитки потерпілому ОСОБА_9 засуджений у добровільному порядку не відшкодував, крім того, злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння.

У ході досудового слідства ОСОБА_12 частково визнав вину, не виявляв жодних ознак каяття, що б дозволило зробити висновки про його бажання нести кримінальну відповідальність, а відтак можливість його виправлення під час відбування покарання у виді позбавлення волі на певний не тривалий строк.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 просив залишити її без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що обвинувачений у своїй скарзі зазначає, що він щиро розкаявся проте в суді першої інстанції винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав, каяття не проявляв, цивільний позов потерпілих не визнав, крім цього згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зловживав спритними напоями, бажання працювати не виявляв, тобто суспільно-корисною працею не займався, в побуті його поведінка негативна про що давали свідчення в суді свідки.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та потерпілих; потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 , які підтримали свою апеляційну скаргу та прокурора, заперечили проти апеляційних скарг обвинуваченого, захисника; прокурора, який підтримав апеляційні скарги державного обвинувача та потерпілих, заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого, захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_12 у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку правильні та ґрунтуються на досліджених у суді доказах, кваліфікація дій обвинуваченого є вірною і ніким не оскаржується.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку щодо призначення ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі, а також необхідність і достатність для нього такого покарання у вироку належним чином мотивовані, покарання за видом та мірою відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, з таким висновком погоджується і колегія суддів.
Зокрема, при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 судом першої інстанції враховано ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини справи та особу обвинуваченого, який не має судимості, хоча винуватість визнав, однак у вчиненому не розкаявся, має неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного судом першої інстанції покарання вважає його достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність як просять у своїх апеляційних скаргах потерпілі та прокурор, колегія суддів не вбачає, оскільки в ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю, судимостей не має, а тому призначене судом першої інстанції покарання останньому є законним та справедливими.
Що стосується доводів апеляційних скарг потерпілих та прокурора, щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння при вчиненні злочину не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, як і не знайшло свого підтвердження, що обвинувачений ОСОБА_12 має судимість (т.2 а.с.212).
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні інкримінованому злочині в суді першої інстанції не визнав, визнав вину лише в ході апеляційного розгляду, завдану шкоду потерпілим не відшкодував, а тому в останнього відсутнє щире каяття, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг обвинуваченого та сторони захисту щодо визнання пом`якшуючої покарання обставини «щире каяття» є безпідставними.

Щодо цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_9 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виходячи із засад розумності і справедливості, вирішив їх у відповідності до ст.128 КПК України, ст.1177 ЦК України, із врахуванням п.9 ППВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Так, визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_9 суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме стягнув із обвинуваченого ОСОБА_12 15 155 гривень, оскільки дана сума підтверджена належними та допустимими доказами (відповідними накладними), що стосується інших сум, які потерпілі просили стягнути із обвинуваченого ОСОБА_12 (кошти витрачені на проїзд на загальну суму 3 000 гривень; 1000,00 доларів США переданих матір`ю ОСОБА_15 на поховання потерпілого ОСОБА_14 ) доказів для підтвердження даних витрат суду не було надано; в частині стягнення із обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 30 000,00 суд першої інстанції врахував, що потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_9 втратили свого брата, що у свою чергу призвело до нервових переживань та моральних страждань, у зв`язку з втратою рідної людини.
Враховуючи вищенаведене, будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну оскаржуваного вироку колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, а призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом