Справа № 199/5623/18
В И Р О К
іменем України
11 жовтня 2019 року м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
представників цивільного відповідача ОСОБА_6
ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001215, за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, зі спеціальною середньою освітою, вдівця, утримує неповнолітню дитину: ОСОБА_11 , 2006 року народження, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
19 травня 2018 року близько 18 години 35 хвилин, водій ОСОБА_8 керуючи технічно справним автобусом «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро по вул. Любарського з боку вул. Стрілочної в напрямку вул. Мурманської.
Під час руху ОСОБА_8 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змін, на регульованому перехресті з дорогою без назви, яка веде до вул. М. Малиновського, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофору не дав дороги мотоциклу «SPARK SP110C-1А», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку та скоїв з ним зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_13 , спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: закритого осколкового перелому лівої таранної кістки зі зміщенням відламків, закритого перелому зовнішньої лодижки лівої малогомілкової кістки, лінійного перелому правої клубової кістки з переходом на кришу та передній відділ правої вертлюжної западини, гемартрозу (кров в порожнині суглобу) правого колінного суглобу; численних ділянок осаднення тулубу та кінцівок, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).
Окрім цього спричинені внаслідок ДТП середньої тяжкості тілесні ушкодження: консолідуючі переломи правої клубової кістки, правої вертлюжної западини та лівої таранної кістки, порушення функції суглобів 3-го ступеню; нейропатія кінцевих гілок великогомілкового нерва ліворуч з порушенням функцій стопи 2-го ступеня потягли за собою стійку втрату працездатності менш як на одну третину (до 33%).
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом - автобусом «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України, за яким «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв», і невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав та показав, що 19 травня 2018 року приблизно з 06 год. 30 хв. до 06 год. 40 хв. вечора керував технічно справним автобусом «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в тверезому стані, рухався по вул. Білостоцького в бік Центру міста. Ділянка дороги була закрита з технічних причин і він пішов на об`їзд через ж/м «Сонячний». На повороті був світлофор, і на цьому світлофорі він на зелене світло виконував поворот ліворуч, та не побачив мотоцикл, який рухався прямо, внаслідок чого сталося зіткнення. Він надав водію мотоцикла першу медичну допомогу, викликав «швидку». У вчиненому щиросердно розкаюється. На той час і наразі він має право керування транспортними засобами категорії «В, С, D». Технічний паспорт на автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI» на момент ДТП був з ним.
Попри часткове визнання своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_8 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 показав, що19 травня 2018 року близько 18 години 30 хвилин на мотоциклі «SPARK SP110C-1А», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , повертався з роботи. Рухався по вулиці Білостоцького в напрямку Самарського мосту. Будь-яких інших транспортних засобів на дорозі не було і нічого не заважало руху. Під`їжджаючи до перехрестя, метрів за 50, побачив зелений сигнал світлофору, а також побачив таке, що під`їжджало до перехрестя в зустрічному напрямку, маршрутне таксі № 22 «MERCEDES-BENZ SPRINTER». Він почав гальмувати і побачив, що маршрутне таксі також починає гальмувати. Він бачив очі водія маршрутного таксі, яке перед перехрестям майже зупинилося, але коли він вже виїжджав на перехрестя, водій маршрутного таксі почав маневр повороту ліворуч і сталося лобове зіткнення. Мотоцикл полетів в один бік, а він - в інший. Удар прийшовся лицьовою частиною маршрутки в ліву частину його тулуба. Внаслідок ДТП у нього були перелами кісток, багато синців та саден.
Відповідно до протоколу огляду місця події зі схемою та фото таблицею до нього (т. 1 а.с. 116-130), 19 травня 2018 року, в період часу з 22 год. 30 хв. по 23 год. 40 хв., слідчим поліції за участі двох понятих та ОСОБА_8 , оглянуто ділянку дороги, розташованої в районі перехрестя вул. Любарського та проїзду до вул. М. Малиновського у м. Дніпро, яке регулюється за допомогою автоматичного світлофора. Проїзна частина пряма горизонтальна ділянка. Зафіксовано наявність на перехресті транспортних засобів: автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями у виді деформації передньої правої частини, та мотоцикл «SPARK SP110C-1А», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з механічними пошкодженнями у виді деформації передньої вилки. За результатами огляду обидва транспортні засоби були вилучені.
Власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 134-135), є ОСОБА_12 .
Зареєстрованим власником мотоцикла «SPARK SP110C-1А», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 190), є ОСОБА_13
Постановами слідчого транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл «SPARK SP110C-1А», реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано речовими доказами (т. 1 а.с. 142, 143).
ОСОБА_8 на момент ДТП був тверезим (т. 1 а.с. 213) та мав право керування транспортними засобами категорії «В,С,D», що підтверджується копією відповідного посвідчення (т. 1 а.с. 134-135).
За висновком судово-медичної експертизи № 1821е від 22 червня 2018 року (т. 1 а.с. 154-157), у ОСОБА_13 за даними медичної документації та при огляді виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: закритого осколкового перелому лівої таранної кістки зі зміщенням відламків, закритого перелому зовнішньої лодижки лівої малогомілкової кістки, лінійного перелому правої клубової кістки з переходом на кришу та передній відділ правої вертлюжної западини, гемартрозу (кров в порожнині суглобу) правого колінного суглобу; численних ділянок осаднення тулубу та кінцівок.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі о такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини таких, що рухалися авто- та мотозасобів, за умов дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до надходження на стаціонарне лікування у МКЛ №6, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні.
За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6. Термін зрощення кісткової тканини понад 21 добу.
У відповідності до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1243е від 25 квітня 2019 року (т. 2 а.с. 67-70), при аналізі додатково наданої медичної документації у ОСОБА_13 встановлений діагноз: консолідуючі переломи правої клубової кістки, правої вертлюжної западини та лівої таранної кістки, порушення функції суглобів 3-го ступеню; нейропатія кінцевих гілок великогомілкового нерва ліворуч з порушенням функцій стопи 2-го ступеня. В записах лікаря травматолога вказано лише про обмеження, рухів в області лівого гомілко-ступневого суглобу та правого кульшового суглобу, однак об`єм рухів в градусах зазначено лише один раз 17 жовтня 2018 року: «...Движения в правом тазобедренном суставе резко ограничены. В левом голеностопном суставе ограничены: сгибание 15°, на згибание 17°...». В подальшому об`єм рухів в градусах не зазначено. Також вказано про порушення функцій суглобів, однак не вказано яких саме та не вказаний кінцевий наслідок ушкодження - анкілоз, деформація суглобу, тощо. Згідно літературних даних порушення функції суглобів 3-го ступеню характеризується значно вираженим обмеженням рухів в суглобах. Амплітуда рухів не перевищує 15° при умові функціонально вигідного положення суглобів або визначається нерухомість суглобу внаслідок деструктивного процесу з переходом в анкілоз. Враховуючи вищевказане та відсутність даних за кістковий анкілоз можливо вказати, що виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що призвели до стійкої втрати працездатності менш як на одну третину (до 33%). На підставі п. 2.2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 р. № 6.
Під час слідчого експерименту 05 червня 2018 року, згідно відповідного протоколу (т. 1 а.с. 162-170), ОСОБА_8 показав місце та механізм розвитку події ДТП.
За висновком судової авто-технічної експертизи № 5/10.1/496 від 16 липня 2018 року (т. 1 а.с. 176-178), в даній дорожній обстановці водій автобуса «Мерседес Спрінтер» ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Спарк» для водія автобуса «Мерседес Спрінтер» ОСОБА_8 визначалась виконанням ним вимог п. 16.6 ПДР України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. При заданому механізмові події дії водія автобуса «Мерседес Спрінтер» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 16.6 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної події. В даній дорожній обстановці водій мотоцикла «Спарк» ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події дії водія мотоцикла «Спарк» ОСОБА_13 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної події.
Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Надаючи кримінально-правову оцінку діянням ОСОБА_8 , суд враховує, що об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки:
а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху);
б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень);
в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у випадках, коли ДТП сталися за участі двох водіїв транспортних засобів, особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв.
На таку особливість у правозастосуванні орієнтує Пленум Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Суд виходить з того, що за встановлених судом фактичних обставин, саме дії водія ОСОБА_8 та недодержання ним вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України створили для ОСОБА_13 аварійну обстановку, отже причиною порушення ОСОБА_8 зазначених правил не є діяння ОСОБА_13 .
Більше того, ОСОБА_8 за умови дотримання вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України мав всі можливості уникнути ДТП, і таке порушення знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку як з самою подією ДТП, так і з її наслідками у виді спричинення ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
На підставі викладеного, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, діючи зі злочинною необережністю, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, є необережним злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості спричинених наслідків, які визначаються не тільки ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, а й тим фактом, що вони призвели до стійкої втрати працездатності, кількість потерпілих, відомості про особу обвинуваченого.
Останній до кримінальної відповідальності притягується вперше (т. 1 а.с. 214), офіційно не працевлаштований, за останнім місце роботи характеризується виключно позитивно (т. 1 а.с. 210, 211), має зареєстроване місце проживання (т. 1 а.с. 212), де характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.с. 206), є вдівцем (т. 1 а.с. 207) та самостійно виховує неповнолітню дитину (т. 1 а.с. 208), добровільно надав потерпілому допомогу на лікування у розмірі 14999 грн. (т. 1 а.с. 215).
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щиросердне каяття та активне сприяння встановленню фактичних обставин кримінального правопорушення.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, з урахуванням думки щодо виду та розміру покарання прокурора, потерпілого та його представника, є покарання у виді штрафу в межах санкції відповідної статті особливої частини КК України, оскільки підстави для призначення більш суворих видів покарання не встановлені і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

З урахуванням допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху, а також вищевикладених відомостей про особу обвинуваченого, того факту, що останній самостійно утримує неповнолітню дитину і наявність права керування транспортними засобами є джерелом засобів для існування родини обвинуваченого, суд вважає за необхідне не призначити ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України.
Потерпілим ОСОБА_13 у межах кримінального провадження заявлено цивільний позов, підтриманий в суді його представником, за яким останній просить суд стягнути з ТОВ «С.М.І.Т.», як працедавця ОСОБА_8 :
- витрати на придбання ліків у розмірі 200000 грн.;
- відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн.;
В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 зазначив, що в прохальній частині цивільного позову допущена описка, і розмір витрат на лікування потерпілого становить 28036,35 грн.
Представники цивільного відповідача ТОВ «С.М.І.Т.» ОСОБА_6 і ОСОБА_7 заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки розмір понесених потерпілим витрат на лікування належними доказами не підтверджений, розмір відшкодування моральної шкоди належним чином не обґрунтований, не враховано, що ОСОБА_8 відшкодував ОСОБА_13 витрати на лікування у розмірі 15000 грн., а відшкодування шкоди, у разі доведеності її розміру, має здійснювати страхова компанія.
ОСОБА_8 і його захисник ОСОБА_9 підтримали заперечення проти позову.
Суд враховує, що за дослідженою судом копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1788425 (т. 1 а.с. 136) на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім».
Ухвалою суду ПрАТ «Київський страховий дім» було залучене до участі у розгляді кримінального провадження у якості третьої особи на стороні цивільного відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Останнє було повідомлене про час та місце судового розгляду, однак до суду представника не направило, позицію щодо позовних вимог не висловило.
Стороною захисту надане підтвердження того, що 22 травня 2018 року ОСОБА_8 повідомив страховика про страховий випадок шляхом подання відповідної письмової заяви (т. 1 а.с. 221).
Суд керується правовим висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (755/18006/15-ц). Зокрема, за п.п. 69, 71-73 вказаної постанови, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до приписів ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
ОСОБА_13 до відшкодування заявлена шкода, прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як така, відшкодування за якою здійснюється страховиком у межах страхових сум.
З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин на цей час не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.
Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на особу, відповідальну за завдану шкоду, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
На стадії прийняття цивільного позову судом було звернуто увагу представника потерпілого на відповідні положення цивільного законодавства, однак потерпілий та його представник своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд та не побажали пред`являти позовні вимоги до ПрАТ «Київський страховий дім» або залучення останнього до участі у розгляді справи у якості співвідповідача.
Оскільки позовні вимоги в цій частині пред`явлені не до всіх належних відповідачів (не пред`явлені до страховика ПрАТ «Київський страховий дім»), суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і особою, відповідальну за завдану шкоду.
З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, що не є перешкодою для їх вирішення по суті у разі звернення до суду з відповідними позовними вимогами до особи, відповідальної за завдану шкоду і ПрАТ «Київський страховий дім», або лише до особи, відповідальної за завдану шкоду, після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого.
Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути зі ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні.
Речові докази: автобус «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл «SPARK SP110C-1А», реєстраційний номер НОМЕР_2 , передані на зберігання ОСОБА_12 і ОСОБА_14 відповідно, залишити останнім, скасувавши арешт зазначених транспортних засобів (заборону на відчуження, користування та розпорядження), накладені ухвалами слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 травня 2018 року (справа № 200/9021/18, провадження № 1-кс/200/5774/18 та справа № 200/9021/18, провадження № 1-кс/200/5773/18 відповідно).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 до Товариства з обмеженою відповідальністю «С.М.І.Т.» () про стягнення відшкодування заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди витрат на лікування та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

11.10.2019