Справа № 464/6280/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/442/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Львів

колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0003307 від 05.11.2018 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старе Село, Жидачівського району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимості немає,-

за ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_10 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року, -

встановила:

вироком Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно з ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1.періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2.повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 05 листопада 2018 року близько 03.00 год., маючи умисел на незаконне заволодіння чужим транспортним засобом, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні автомобільної мийки, що по вул. Стрийська, 113 у м. Львові, за допомогою ключів, які знаходились в кладовому приміщенні вказаної мийки, відчинив транспортний засіб марки «Тойота Лендкрузер», реєстрації Республіки Польща НОМЕР_1 , 2007 року випуску, таким чином, проникнувши у салон автомобіля, який належав на праві користування потерпілій ОСОБА_10 . В подальшому ключем запустив двигун автомобіля, незаконно заволодівши транспортним засобом та поїхав на ньому в напрямку с. Солонка, Пустомитівського району, Львівської області. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 107 499 грн. 53 коп., яка виразилась у пошкодженні автомобіля під час його незаконного заволодіння.

На вирок суду адвокат ОСОБА_9 представник потерпілої ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання встановивши іспитовий строк 2 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного переконання про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, проте обрав надто м`яке покарання останньому позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити від відбування основного покарання встановивши іспитовий строк 1 рік, тобто одну з найнижчих мір покарання, передбачених санкцією цієї статті, а тому вказаний вирок в цій частині вважає незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, а також неправильним застосуванням кримінального закону.

Зазначає, що суд першої інстанції обираючи ОСОБА_6 покарання, в повній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, санкція статті якої передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Кримінальне правопорушення було вчинено, а потерпілій внаслідок його протиправних винних дій було спричинено значну шкоду.

Вказує, що на думку потерпілої вирок суду першої інстанції в частині міри покарання є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок помилкового їх дослідження та оцінки, а також відповідно невідповідністю висновків суду обставинам справи, а саме те, що ОСОБА_6 умисно та з корисливого мотиву заволодів автомобілем потерпілої та через його неправомірні дії автомобіль зазнав технічних пошкоджень на велику суму і внаслідок чого потерпілій було завдано значних збитків.

Заслухавши доповідь судді, виступ представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, захисника, та прокурора, які подану апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заперечуючи апеляційну скаргу, пояснив, що мав і має намір відшкодувати потерпілій шкоду, проте його родина не могла зв`язатись з потерпілою.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій за ч. 2 ст.289 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Стосовно призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання слід зазначити наступне. Як передбачено статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснення наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення тяжкого злочину, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який вчинив злочин будучи неповнолітнім, судимостей немає, позитивно характеризується за місцем проживання, дані досудової доповіді та приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції статті за вчинений злочин у виді позбавлення волі, без конфіскації майна. Крім цього, судом першої інстанції враховано те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, його вік, виховання у неповній сім`ї, дані досудової доповіді про низький ризик повторного вчиненння злочину, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, призначене із забезпеченням принципу індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та підстав його вважати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого немає.

Стосовно покликань апелянта про невідшкодування потерпілій шкоди обвинуваченим, то в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що мав і має намір відшкодувати потерпілій шкоду, проте його родина не могла зв`язатись з потерпілою. Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що в даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається апелянт, як на підстави скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при винесенні вироку, а тому апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4