справа № 208/6644/18
провадження № 1-кп/208/294/19
УХВАЛА

04 вересня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4

ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001280 від 09.08.2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Під час судового розгляду до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду місті Дніпродзержинська знаходиться матеріали обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0001280 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_9 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України.Під час судового розгляду до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого спливає 05.09.2019р.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_9 оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України не зменшилися, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає.

Потерпілі підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 проти задоволення вказаного клопотання заперечували, вважають, що ризики, передбачені ст.177 КПК України відпали, тому треба змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 проти задоволення вказаного клопотання заперечували, вважають, що ризики, передбачені ст.177 КПК України відпали, тому треба змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт.

При вирішенні вказаного питання судом приймається до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При цьому, з ухвали головуючого по справі судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року вбачається, що відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.09.2019 року.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,№ 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного питання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 тяжкого злочину, та на даній стадії судового розгляду суд не має повноважень давати оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому суд має керуватися практикою ЄСПЛ, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Також суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Суд вважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, можуть переховуватися від суду, так як обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень вже не вперше, тобто вони не дотримуються суспільних норм поведінки та моралі, а також обов`язків, покладених на них законодавством, що вказує можливість вчинення спроб переховування від суду. Окрім того під час судового розгляду обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 останні неодноразово не з`являлись у судових засідання, у зв`язку із чим судом виносились ухвали про привід.

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 можуть вчинити спроби незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, так як вони перебувають у товариських стосунках зі свідками, що дає їм змогу впливати на останніх з метою викривлення показань свідків для уникнення покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення. Також обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 під час досудового розслідування стали відомі адреси потерпілих у кримінальному провадженні, що може бути використано ними для впливу на останніх з метою зміни показань на власну користь.

Також, суд вважає наявним ризик вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення, так як вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення майнової спрямованості, поєднаних із застосуванням насильства до потерпілих вже не вперше, не маючи постійного місця роботи та заробітку, що вказує на те, що вони у подальшому можуть вчинювати кримінальні правопорушення майнової спрямованості з метою заробітку коштів.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченим необхідно обрати запобіжний захід, який відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому слід обрати тримання під вартою, а суспільний інтерес, у даному випадку, превалює над правом обвинувачених на свободу. Від цього підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу на даний час немає.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. по справі № 3-208/ 2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. 139, 140, 143 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника та захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, тобто до 01.11.2019 включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_9 під вартою на 60 днів, тобто до 01.11.2019 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу про продовження терміну тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя ОСОБА_1