ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 766/2481/19 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/819/384/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 000086 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аннівка, Братського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.162 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 06.08.2019 року включно.

В апеляційній скарзі прокурор указує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання не врахував, що останній підозрюється у вчиненні злочинів середньої тяжкості (проти власності та недоторканості житла). Обґрунтованість підозри підтверджується цілою низкою доказів, що містяться у матеріалах провадження. Крім того, ОСОБА_8 хоча і є особою, що в силу ст. 89 КК України не має судимості, однак відносно останнього до суду направлено 2 обвинувальних акти у кримінальних провадженнях №0000864 за ч.2 ст.194, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України та №0000864 за ст.246, ч.1 ст.343, ч.3 ст.187, ч.2 ст.146, ч.3 ст.289, ч.2 ст.127, ч.2 ст.189 КК України та у вказаних провадженнях неодноразово оголошувався у розшук. Наведене свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду, перешкоджає кримінальному провадженню, які вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного. Просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, та просив постановити нову ухвалу, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, у дебатах сторони залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1,2,4 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх доказів вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладання яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя щоразу зобов`язаний, у тому числі, здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Зазначених вимог закону слідчий суддя суду першої інстанції дотримався, перевірив відповідність поданого клопотання про застосування запобіжного заходу вимогам ст.184 КПК України, а також прийняв до уваги мету і підстави застосування запобіжного заходу та обставини, які мають бути враховані при її обранні, вказав в ухвалі про наявність обґрунтованої підозри.

Прийняте слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 12.03.2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.162 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , проколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , які містять достатньо фактіві інформації та вказують на причетність підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя на стадії досудового розслідування перевірив вагомість наявних доказів, які дають достатні підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні вказаних злочинів.
Як вбачається із матеріалів провадження та вищезазначених доказів, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.162 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, не має законного джерела прибутку, в силу ст.89 КК України є такий, що не має судимості, на даний час є обвинуваченим у інших кримінальних провадженнях, що перебувають на розгляді у суді, що в сукупності дає обґрунтовані підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний, усвідомлюючи свою відповідальність перед законом, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, продовжити свою злочину діяльність.

У контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

За практикою Європейського суду з прав людини, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

У справі «Смирнова проти Росії» зазначено, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (як класичний прецедент, рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року; рішення у справі «Яґчі і Сарґін проти Туреччини» (Yagci and Sargin v. Turkey) від 8 червня 1995 року.

Для відмови в досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення у справі «Штеґмюллер проти Австрії» (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини»), вчинення ним подальших правопорушень (рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» (Matznetter v. Austria) від 10 листопада 1969 року) або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення у справі «Летельєр проти Франції» (Letellier v. France) від 26 червня 1991 року, серія А, № 207, п. 51).

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі«W. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland) від 26 січня 1993 року).

Наявність інших кримінальних проваджень відносно підозрюваного, навіть обвинувальні акти, які перебувають на розгляді в суді, не можуть беззаперечно вказувати на необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вина ОСОБА_8 у вказаних провадженнях не встановлена.

Отже, єдиною наявною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_8 , та суворість санкції інкримінованого злочину.
Сам факт підозри особи у вчиненні злочинів та суворості можливого судового вироку не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без наявності ризиків, які б давали достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, у зв`язку із чим, доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із цих підстав не можуть бути прийняті до уваги.
Крім того, слідчим суддею правильно зазначено про необхідність врахування таких обставин, віку підозрюваного ОСОБА_8 , незадовільного стану його здоров`я (наразі проходить лікування), має інвалідність, що він є учасником АТО, за місцем служби характеризується позитивно, що в сукупності із аналізом зазначених ризиків вказує на можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із покладенням на нього відповідних обов`язків.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможезапобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, не знаходять свого підтвердження під час перевірки матеріалів справи апеляційним судом і не заслуговують на увагу.

На думку колегії суддів, застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, є виправданим та достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків і його належної поведінки та запобігання ризикам, встановлених слідчим суддею.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , не встановлено.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування судового рішення та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, колегія судді не знаходить, тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2019 року, якою ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2