Ухвала
Іменем України

07 жовтня 2019 р.

м. Київ
Справа № 465/5356/17
Провадження № 51-1281 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 06 липня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року щодо нього,

встановив:.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 06 липня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

Не погоджуючись з постановленими судовими рішеннями захисник засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 в межах строку на касаційне оскарження, звернуся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.

Ухвалою від 18 березня 2019 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу захисника без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК України і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Однак, оскільки ОСОБА_5 у наданий йому строк не усунув вказаних недоліків, Верховний Суд ухвалою від 14 травня 2019 року його касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами повернув.

26 вересня 2019 року поза межами строку на касаційне оскарження засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушив питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень. В обґрунтування поважності пропуску строку на касаційне оскарження засуджений зазначає, що захисник не виконував належним чином своїх обов`язків, зокрема, на побачення не приходив, інформацію про хід касаційної скарги не повідомляв, тобто на його думку, не забезпечив ефективний захист його інтересів. Крім того, зазначає, що ухвал Верховного Суду від 18 березня 2019 року та від 14 травня 2019 року не отримував, а про них дізнався лише під час побачення зі своєю мамою у кінці серпня 2019 року, а тому вважає, що вказані обставини надають підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

При цьому правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядались упродовж розумного часу.

Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи й окреслити власну правову позицію.

Однак засуджений, який під вартою не тримався та був присутній під час проголошення ухвали апеляційного суду 07 грудня 2018 року, подав касаційну скаргу до суду касаційної інстанції 26 вересня 2019 року, тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК строку на касаційне оскарження.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Наведені засудженим доводи, про необхідність поновлення йому строку на касаційне оскарження, Верховний Суд не визнає поважними.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник ОСОБА_5 здійснював захист ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги від 18 грудня 2018 року, тобто ОСОБА_6 самостійно обрав собі адвоката для здійснення свого захисту.

Даних, які б підтверджували неналежне виконання захисником своїх обов`язків, зокрема несвоєчасне інформування засудженого про хід розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням, у тому числі про результати розгляду касаційної скарги, засуджений при зверненні до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою не надав, а також не зазначив у ній, яких саме розумних заходів він вживав, для того, щоб поцікавитися у свого захисника про такі результати, враховуючи, що з моменту повернення касаційної скарги захисника минуло більше 4 місяців.

Крім того, доводи касаційної скарги засудженого про те, що Верховний Суд не направив йому копії ухвал про залишення касаційної скарги захисника без руху та повернення касаційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 429 КПК України зазначені рішення суду невідкладно надсилаються лише особі, яка подала касаційну скаргу. Проте ОСОБА_4 не був позбавлений можливості звернутися до суду касаційної інстанції з відповідним запитом у порядку, передбаченому законами України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації», для отримання інформації про результати розгляду касаційним судом касаційної скарги його захисника ОСОБА_5 або безпосередньо звернутися до суду з касаційною скаргою у передбачений законом строк.

Таким чином, оскільки інших доводів поважності пропуску строку на касаційне оскарження засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів, Верховний Суд дійшов висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене, Верховний Суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу, оскільки ОСОБА_4 подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а з його клопотання не вбачається підстав для його поновлення.
постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Франківського районного суду м. Львова від 06 липня 2018 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року щодо нього.

Повернути ОСОБА_4 його касаційну скаргу, а також додані до неї матеріали.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3