Номер провадження: 11-сс/813/395/19
Номер справи місцевого суду: 520/1385/19 1-кс/520/2471/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001329, внесеному до ЄРДР 17.04.2018 року за ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_7 ,
представник власника майна адвокат ОСОБА_8 ,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , та накладено арешт на речі та документи, що були вилучені 15.02.2019 під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1 та які перелічені в резолютивній частині ухвали, в рамках кримінального провадження №0001329, внесеному до ЄРДР 17.04.2018 року за ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України, а в іншій частині клопотання слідчого залишено без задоволення.

Своє рішення про накладення арешту на речі та документи, вилучені 15.02.2019 року під час обшуку слідчий суддя мотивував тим, що речі та документи, на які накладено арешт містять відомості, які можуть бути використані як докази на підтвердження факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України, а також на підтвердження причетності до вчинення таких кримінальних правопорушень конкретних осіб, а тому відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, та можуть бути використані як докази в рамках даного кримінального провадження.
Відмовляючи в іншій частині лопотання слідчого, слідчий суддя зазначила, що ні в клопотанні, ні долученими до клопотання матеріалами не обґрунтовано, яке відношення до факту можливого вчинення кримінальних правопорушень, про які йдеться в клопотанні, можуть мати вилучені 15.02.2019 року, зазначені у клопотанні речі та документи. Зокрема, слідчий суддя звертає увагу, що частина таких документів не містить будь-яких ідентифікуючих даних, з урахуванням яких, слідчий суддя міг би встановити відповідність таких документів критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, а саме на речі та документи, які виявлені та вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1 , яке перелічене в клопотанні слідчого.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вилучені речі та документи в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1 є такими, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та може бути засобом для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних, з метою дослідження за допомогою призначення відповідних судових експертиз та перевірки підстав їх ви користування.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі; представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту лише на частину майна, зазначеного у клопотанні слідчого, а у накладенні арешту на іншу частину майна відмовив.

У клопотанні слідчого зазначено, що Київським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001329, внесеному до ЄРДР 17.04.2018 року, за фактом незаконного заволодіння шахрайським шляхом житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , вчиненого ОСОБА_10 за попередньою змовою з приватним нотаріусом ОСОБА_11 та невстановленими особами, шляхом підробки документів. У клопотанні зазначено, що до вчинення даного злочину може бути причетна ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_10 до моменту своєї смерті проживала разом з нею.

15.02.2019 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 були виявлені та вилучені різні речі та документи, в тому числі оригінали та копії паспортів різних осіб, медичних документів, документів на різні об`єкти нерухомості, блокноти із записами, копії судових рішень, рахунки-повідомлення та квитанції про сплату комунальних послуг, мобільні телефони, комп`ютерна техніка, банківські картки, на які слідчий просить накласти арешт у клопотанні.

При цьому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що частина вилученого в ході обшуку майна може мати відношення до даного кримінального провадження, оскільки може містити відомості про вчинення особами кримінального правопорушення, внаслідок чого вірно наклав арешт на зазначене вище майно.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Разом з цим, у відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
До матеріалів провадження не долучено жодних документів, які підтверджували би належність вилученого майна до даного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим неможливо встановити відповідність такого майна критеріям, встановленим ст.98 КПК України.

В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту вказаного майна.

Так, у клопотанні слідчого не вказано, яке відношення до даного кримінального провадження можуть мати речі та документи щодо інших осіб, окрім ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , а також вилучені в ході обшуку документи на нерухоме майно, яке не є предметом кримінального правопорушення, що розслідується.

Крім того, у клопотанні слідчого взагалі не розкрито, яке відношення наведені у клопотанні банківські картки, копії судових рішень, медичні документи та інше майно мають саме до цього кримінального провадження, не визначений процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна відповідно до вимог ст.98 КПК України.

Вищевикладені обставини були вірно враховані слідчим суддею при прийнятті оскаржуваного рішення, їм була надана належна правова оцінка, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на частину майна, відношення якого до кримінального провадження, в рамках якого було подано відповідне клопотання про арешт майна, слідчим та прокурором доведено не було.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з клопотанням слідчого 22.01.2019 року у даному кримінальному провадженні приватному нотаріусу ОСОБА_11 повідомлено про підозру за ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України за фактом вчинення одного конкретного кримінального правопорушення. Щодо можливої причетності ОСОБА_11 до вчинення інших кримінальних правопорушень, прокурор і слідчий в судовому засіданні пояснили, що відповідні відомості про до ЄРДР внесені не були.

З моменту внесення відомостей до ЄРДР та до моменту звернення слідчого до суду з клопотанням про арешт майна у даному кримінальному провадженні не визначений процесуальний статус ОСОБА_9 , їй не повідомлено жодної підозри, протокол про її допит як свідка до клопотання слідчого не долучений, будь-яких відомостей про те, що вона може бути причетною до вчинення злочину, до ЄРДР також не внесено.

Апеляційний суд наголошує, що у разі, якщо в ході досудового розслідування слідчим будуть встановлені ознаки інших кримінальних правопорушень або причетність до даного кримінального правопорушення інших осіб, він після внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведення необхідних слідчих та процесуальних дій вправі звернутись до слідчого судді з мотивованим клопотанням про арешт майна, в якому необхідно навести обґрунтовані законні підстави для арешту відповідного майна в рамках цього ж або іншого кримінального провадження.

Крім того, у клопотанні слідчого жодні правові підстави для накладення арешту на все майно, вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , не зазначені.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , та накладено арешт на речі та документи, які були вилучені 15.02.2019 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження №0001329, внесеному до ЄРДР 17.04.2018 року за ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України, а в іншій частині клопотання слідчого залишено без задоволення залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3