Кримінальне провадження
№ 1-кп/337/106/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжі, громадянина України, освіта середня, не одруженого, працюючого ТОВ "Сінго", зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

02.09.2018 року, приблизно о 19 годині 11 хвилин, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-210990 20», реестраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частитині вул. Хортицьке шосе в м. Запоріжжі, з боку вул. Рубана, в напрямку вул. Курузова.

В цей же час, у зустрічному автомобілю «ВАЗ-210990 20» напрямку, зі швидкістю не менше 140 км/год, що перевищує дозволену у населеному пункті, рухався мотоцикл «Yamaha Fazer», реестраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Під час руху, в районі опори ЛЕП № 104, водій ОСОБА_7 , у зв`язку зi зниженням уваги i реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживаниям алкогольних напоїв, виконуючи маневр повороту ліворуч, перед зміною напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечним i не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та завчасно не зайнявши відповідне крайнє положення на проїзній частині, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, змінив напрямок руху вліво, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення iз зустрічним мотоциклом «Yamaha Fazer», реестраційний номер НОМЕР_2 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги пп. 2,9 а), 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Miністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

- п. 2.9 « Водію забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;

- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною

напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним i не створить

перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 10.4. «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі у напрямку

головної дороги, або розворотом, водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положения на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку,

крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де

організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи

дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку,

установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи

розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положения на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положения на проїзній частині i попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього i виконують розворот».

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги пп. 2,9 а), 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Mіністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

- п. 2.9 « Водію забороняеться:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або

перебуваючи шд впливом наркотичних чи токсичних речовин»;

*п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

*п. 12.9. «Boдієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на

ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному

зaco6i, на якому встановлено розпізнавальний знак ввідповідно до підпункту «и»

пункту 30.3 Правил».

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пп. 10.1, 10.4 та порушення водієм ОСОБА_8 пп. 12.4, 12.96 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-600 від 20.09.2018 року, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Внаслідок данної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «Yamaha Fazer», реестраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а водій автомобіля «ВАЗ 210990 20», реестраійний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до КУ «Міська клінічна лікарня екстренної та швидкої медичної допомоги».

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №3051 від 20.09.2018 року, смерть ОСОБА_8 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок з множинними переломами кісток скелета та ушкодженням внутрішніх органів, що ускладнилось шоком. Весь комплекс тілесних ушкоджень утворився незадовго до настання смерті, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Враховуючи масивність травми, механізм утворення окремих груп ушкоджень, не виключається, що пошкодження у ОСОБА_8 могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди як у водія мотоцикла при зіткненні з транспортним засобом легкового типу, що рухався.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1190 від 20.09.2018 року, струс головного мозку з саднами у правій щічній ділянці та садна в ділянці правого передпліччя у ОСОБА_7 , кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю. Суду пояснив, що 02.09.2018 року він був вдома, випив приблизно 300 гр. коньяку, коли зателефонувала мама та сказала, що погано себе почуває. Він сів в автомобіль ВАЗ-21099 та поїхав зі сторони Нікопольського повороту в сторону житлового масиву, їхав в лівому ряду по вул.. Хортицьке шосе. Коли збирався повернути ліворуч, ввімкнув показчик повороту, знизив швидкість, приблизно з 40 км/год на 10 км/год, при цьому автомобіль не зупиняв, в цей час для руху його автомобіля горіло зелене світло. Він упевнився, що автомобілів не має, та побачив мотоцикл, який рухався у зустрічному напрямку, в сторону Нікопольського повороту по лівій смузі руху і зрозумів, що автомобіль буде рухатися прямо, він зрозумів що проїде по тій полосі, де їхав мотоцикл. До мотоцикла було приблизно 100 метрів, він повинен був би його пропустити, але впевнився, що до мотоцикла було далеко, розпочав маневр повороту ліворуч. Коли він вже розпочав рух, виявилося, що мотоцикл їхав дуже швидко, в результаті чого сталося зіткнення, мотоцикл врізався у його автомобіль коли він вже був на лівій смузі руху. Після ДТП його забрала карета швидкої допомоги. Вину визнає повністю, бо повинен був пропустити мотоцикліста. У теперішній час він повністю відшкодував потерпілому завдану моральну шкоду. У скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, суду направив письмову заяву про розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_7 без його участі за участю його представника адвоката ОСОБА_4 . Свідком події він не був. Страхове відшкодування він отримає від СК «Кредо». Просив призначити обвинуваченому покарання не суворе, не пов`язане з позбавленням волі.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується доказами, зібраними в ході судового розгляду справи:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.09.2018 року та фото таблицею до нього ( т.1, а.с. 58-66);

-висновком експерта № 3051 від 03.09. 2018 року, згідно якого, смерть ОСОБА_8 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба і кінцівок з множинними переломами кісток скелета та ушкодженням внутрішніх органів, що ускладнилося шоком. Весь комплекс тілесних ушкоджень утворився незадовго до настання смерті, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя ( т.1, а.с. 86-96);

-висновком експерта №9-595 від 26.09.2018 року ( т.1, а.с.102-113);

-протоколом огляду відеозапису з камери спостереження, наданого директором автомийки від 03.09.2018 року та CD-R диском з відеозаписом з камери спостереження автомийки ПП «Воронін» ( т.1, а.с.145-147; 148);

-протоколом додаткового огляду місця події від 11.09.2018 року та схемою до нього ( т.1, а.с. 158- 160, 161);

-протоколами проведення слідчих експериментів від 11.09.2018 року, схемами до них та фототаблицею ( т.1, а.с. 162-176);

-висновком експерта № 9-600 від 20.09.2018 року, згідно якого в даній дорожній ситуації водії ОСОБА_8 і ОСОБА_10 повинні були діяти відповідно до вимог п.п. 12,3,12,4,12-9б та 10.1, 10.4 відповідно. В діях водія ОСОБА_7 є невідповідність вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР України , що знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП. Технічна можливість у водія ОСОБА_7 уникнути ДТП залежала від виконання ним вимог п. 10.1, 10.4 ПДР України. Водій ОСОБА_8 з моменту виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість уникнути ДТП, при умові руху з дозволеною швидкістю у населеному пункті та своєчасному застосуванні заходів гальмування. Згідно вихідних даних, водій ОСОБА_7 рухався зі швидкістю 50 км/год, водій мотоциклу ОСОБА_11 , відповідно до відеозапису, рухався зі швидкістю 142 км/год ( т.1, а.с.185- 191).

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, встановлені судом обставини підтверджені матеріалами кримінальної справи та не спростовуються чи оспорюються обвинуваченим, захисником та представником потерпілого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12. 2005 року « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за статтями 286288, 415 КК настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його смерть.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14 передбачено, що при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданої моральної шкоди, що вбачається з розписки потерпілого ( т.1, а.с. 232).

В якості обтяжуючої обставини, суд визнає скоєння кримінального правопорушення у стані алкольного сп`яніння.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує і поведінку іншого учасника ДТП- водія мотоциклу «Yamaha Fazer» ОСОБА_8 , який також грубо порушив Правила дорожнього руху, зокрема, керував мотоциклом у стані алкогольного сп`яніння та рухався з перевищенням допустимої у населених пунктах швидкості, а саме рухався зі швидкістю, яка перевищувала 140 км/год, що вбачається з висновку експерта № 9-600 від 20.09.2018 року, а саме 142 км/годину.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який раніше засуджений не був, має постійне місце проживання, сім`ю, роботу, добре характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має матір, яка є інвалідом другої групи, ту обставину, що обвинувачений відшкодував потерпілому завдану моральну шкоду, що підтверджується розпискою потерпілого ОСОБА_9 , відсутність у потерпілого матеріальних та моральних претензій, а також враховує думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив призначити обвинуваченому не суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі, тому, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Крім того, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Пунктом 20 зазначеної постанови визначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено факультативне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до п. 15 вказаної вище постанови, при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого призначається покарання з позбавленням керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Приймаючи рішення з цього питання, суд враховує обставини справи та вважає, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому суд вважає, що є всі підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Процесуальні витрати по справі не підлягають стягненню з обвинуваченого на підставі ч.2 ст.122 КПК України, оскільки експертизи були проведені державною установою.

Цивільний позов по справі потерпілим не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити, відповідно до ст. 100 КПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжі від 12.09.2018 року ( т.1, а.с.71) було накладено арешт на мотоцикл «Yamaha Fazer», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який підлягає скасуванню.

Також, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжі від 12.09.2018 року ( т.1, а.с.75) було накладено арешт на автомобіль ВАЗ -210990 20», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який також підлягає скасуванню, оскільки цивільний позов по справі потерпілим заявлено не було, відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_9 , моральна шкода йому відшкодована, тому, суд вважає за можливе скасувати арешт з автомобіля.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо він протягом двох років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

У період випробувального терміну, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.
Скасувати арешт з мотоцикла «Yamaha Fazer», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2018 року.

Речові докази : автомобіль « ВАЗ-210990 20», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на території спец майданчика Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, пров.Кузнечний, 11- повернути власнику; мотоцикл «Yamaha Fazer», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ,який зберігається на території спецмайданчика Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, пров.Кузнечний, 11- повернути потерпілому ОСОБА_9 ; CD-R диск з відеозаписом з камери спостереження- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1