Дата документу 07.02.2019 Справа № 554/534/19
Провадження №1-кс/554/1557/2019
УХВАЛА
іменем України

07 лютого 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Полтаві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, стосовно невнесення відомостей до ЄРДР в порядку ст.303 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2019 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, в якій просив визнати відмову про відкриття кримінальних проваджень слідчим управлінням ДБР в м.Полтаві проти посадових осіб (працівників поліції і слідчих прокурорів Полтавської місцевої прокуратури) незаконними; зобов`язати слідче управління ДБР внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення згідно ст.56 ч.2 п.1 КПК України. Скарга мотивована тим, що заявник звернувся до Генеральної прокуратури України та прокуратури Полтавської області із заявами про відкриття кримінальних проваджень і внесення відомостей до ЄРДР відносно посадових осіб (працівників правоохоронних органів) щодо неправомірних дій відносно заявника ОСОБА_3 . Ці заяви були направлені для розгляду до Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві. Крім того, заявник звернувся з аналогічними заявами до вказаного органу досудового розслідування. 29.12.2018 року ОСОБА_3 отримав відповідь за підписом заступника Директора ДБР начальника слідчого управління ОСОБА_4 , у якій повідомлено про відсутність підстав для порушення кримінальних проваджень проти працівників поліції і деяких працівників Полтавської місцевої прокуратури. Із вказаними висновками заявник не згоден, вважає, що у своїх заявах він вказав на ознаки складу злочину посадових осіб, а також указав про фабрикацію кримінальних проваджень і підробку доказів його вини, що, на думку заявника, слід кваліфікувати за ознаками ст.ст.372 ч.2, 373, ч.2, 374, ч.2 КК України, та свідчить про порушення слідчим управлінням ДБР в м.Полтава вимог ст.56 ч.2 п.1 КПК України. На підставі викладеного, просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Від представника Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві, до суду надійшла заява про розгляд без участі, у якій заперечував проти задоволення скарги у зв`язку з її безпідставністю, просив відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності слідчого.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає відмовити у задоволенні скарги з таких підстав.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Як вбачається з матеріалів скарги, та встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 звертався до Генерального прокурора України та прокуратури Полтавської області із аналогічними заявами від 26.11.2018 року та 27.11.2018 року про внесення відомостей до ЄРДР.

Крім того, ОСОБА_3 подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві аналогічну заяву від 21.12.2018 року про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.371, ч.2 ст.372, ч.2 ст.374 КК України (а.с.13).

Відповідно до змісту вказаної заяви зазначено, що, на думку заявника, співробітники поліції Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, а саме начальник кримінального розшуку майор поліції ОСОБА_5 , слідчий лейтенант поліції ОСОБА_6 , слідчий старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , слідчий старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , які фабрикували проти нього декілька кримінальних проваджень, штучно створили докази і передали в суд. Слідчий прокурор Полтавської місцевої прокуратури прокурор ОСОБА_9 , як стверджує заявник, знаючи, що ОСОБА_3 не вчиняв крадіжки, не скасував всі слідчі дії, а передав кримінальні провадження в суд, при цьому ввів в оману своє керівництво. Заявник вважає, що вищевказані працівники поліції штучно створили і підробили докази за обвинуванням ОСОБА_3 за ст.263 ч.1 КК України, давши йому обріз із рушниці і гранату. Тому просив провести неупереджене розслідування і притягнути до відповідальності вказаних працівників поліції .

Відомості, викладені у заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник ОСОБА_3 вказував на те, що, на його думку, зазначені в заяві дії посадових осіб правоохоронних органів (працівників поліції та прокурора) підлягають кваліфікації за ч.2 ст.371, ч.2 ст.372, ч.2 ст.274 КК України.

При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення порушень працівника поліції, слідчими Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області та прокурором Полтавської місцевої прокуратури щодо штучного створення доказів, притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, а тому зазначене не може бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

В даному контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Доводи заяви зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування, що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.

Таким чином, доводи заявника у заяві від 21.12.2018 року є його особистою оцінкою дій вказаних осіб і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Отже, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовим особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.

Крім того, заявник ОСОБА_3 , як обвинувачений, під час судового розгляду кримінального провадження відносно нього, не був позбавлений можливості подавати клопотання про визнання доказів недопустимими,заявляти про недопустимість окремих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що є формою реалізації процесуальних прав останнього з метою забезпечення належної правової процедури.

У зв`язку з цим, органом досудового розслідування в межах компетенції заявнику було надано відповідь та роз`яснення.

Так, листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, №1329/02-2 від 29.12.2018 року на звернення ОСОБА_3 , у тому числі, що надійшло з Генеральної прокуратури України, щодо можливих неправомірних дій окремих службових осіб Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області та Полтавської місцевої прокуратури надано відповідь, згідно якої повідомлено про відсутність підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, оскільки заява не містить достатніх відомостей щодо вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України (а.с.22).

Таким чином, незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 21.12.2018 року, а також інші тотожні за змістом заяви від 26.11.2018 року, 27.11.2018 року та від 06.12.2018 року, які подавались ОСОБА_3 до різних правоохоронних органів, - повідомленнями про вчинення вищевказаними посадовими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.371, ч.2 ст.372, ч.2 ст.374 КК України, проте останні за своїм змістом не містять фактичних даних, які вказують на ознаки складів вищезазначених злочинів. А тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги п.1 ч.2 ст.56 КПК України, відповідно до положень якого під час досудового розслідування потерпілий має право на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим,так само, як і на ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Отже, згідно наведених вище норм законодавства за таким повідомленням про внесення відомостей до ЄРДР Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Полтаві, не порушено вимог кримінального процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення.

Згідно вимог ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 21.12.2018 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303-307, 309, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, стосовно невнесення відомостей до ЄРДР в порядку ст.303 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1