Справа № 538/909/18
Провадження № 1-кп/539/255/2018
Справа №538/909/18
Пров. №1-кп/539/255/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

перекладачів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження №0000207 про обвинувачення :

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боюк Кенгерли Кюрдомирського району Азербайджану, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, інваліда 3 групи, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, в порядку ст. 89 КК України не судимого,

у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України,

В С Т А Н О В И В :

01 травня 2018 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , у якому робоча гальмівна система та ходова частина знаходились у технічно несправному, але працездатному стані, по ґрунтовій дорозі, що з`єднує вулиці Підгірну і Миру, у напрямку вулиці Миру в селі Нижня Будаківка Лохвицького району Полтавської області, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху та виїздом за межі ґрунтової дороги, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав за межі ґрунтової дороги, де поблизу електроопори №215 А-7, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , який рухався попереду у попутному йому напрямку, в результаті чого велосипедист ОСОБА_13 від отриманих травм помер на місці пригоди.

Згідно висновку експерта №55-а від 30.05.2018 року, на трупі ОСОБА_13 виявлено наступні тілесні ушкодження: «Г» - подібної форми рана в лобній ділянці справа, у проекції лобного горба, розташована в центрі; смугоподібної форми садна шкіри; лінійна рана по задній поверхні в проекції правого ліктьового суглобу; садно шкіри по передній поверхні живота зліва; садно шкіри по правій боковій поверхні грудної клітки, у проекції 5-7 ребер по переднє - пахвинній лінії; садно шкіри по боковій поверхні грудної клітки зліва, у проекції реберної дуги по середній пахвинній лінії; садно шкіри по переднє - зовнішній поверхні проекції правого ліктьового суглобу, з переходом на нижню третину правого плеча та верхню третину правого передпліччя; садно шкіри в поперековій ділянці справа; садно шкіри по заднє - зовнішній поверхні середньої третини правого плеча; садно шкіри по задній поверхні в проекції лівого колінного суглобу; садно шкіри по задній поверхні нижньої третини правої гомілки; садно шкіри по переднє - зовнішній поверхні середньої третини правої гомілки; садно шкіри по переднє - внутрішній поверхні верхньої третини лівої гомілки; садно шкіри по задній поверхні, в проекції лівого променево - зап`ясткового суглоба; крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобній ділянці справа та на межі тім`яних ділянок; крововилив у підшкірну - жирову клітковину (далі - ПЖК) у правій поперековій ділянці; крововилив у м`язи в правій поперековій ділянці, з розповсюдженням на праву заднє-бокову поверхню грудної клітини; крововилив в ПЖК по задній поверхні лівого колінного суглобу; крововилив у ПЖК по задній поверхні правого ліктьового суглобу, з розповсюдженням на нижню третину правого плеча та верхню третину правого передпліччя; перелом правих поперечних відростків 1,2 поперекових хребців, перелом 12 ребра справа в ділянці шийки; перелом остистого відростку 3-го грудного хребця з крововиливами в місцях переломів; розрив хребтового стовпа на рівні міжхребцевого диску 11-12 грудних хребців з повним розривом передньої та задньої повздовжніх зв`язок хребта та крововиливом в оточуючі м`які тканини; прямі переломи 4,5,6,7,8,9,10 ребер справа по середнє-ключичній лінії, прямі переломи 7,8,9,10,11,12 ребер справа по лопатковій лінії, з пошкодженням пристінкової плеври, вистоянням списоподібних уламків ребер у плевральну порожнину та крововиливами в оточуючі м`які тканини; прямі переломи 6,7 ребер зліва по передній пахвинній лінії з крововиливами в оточуючі м`які тканини; крововилив в оточуючу клітковину нижньої частині грудного відділу аорти; крововилив у ділянці заднього краю правого купола діафрагми; крововилив у ділянці кореня правої легені, що зливається з описаним вище крововиливом в оточуючу клітковину грудного відділу аорти; розрив плеври та тканини легені по реберній поверхні нижньої долі правої легені, ближче до її нижнього краю з правобічним гемотораксом (в правій плевральній порожнині до 600 мл рідкої темної крові); множинні розриви капсули та паренхіми печінки по діафрагмальній поверхні правої долі печінки, які по правому краю печінки переходять на її вісцеральну поверхню; розтрощення тканини печінки з утворенням тканевого детриту та крововиливами в тканину печінки по вісцеральній поверхні центральної частини правої долі та по всій вісцеральній поверхні лівої долі печінки з гемоперитонеумом (в черевній порожнині до 1500 мл рідкої темної крові). Всі вказані вище тілесні ушкодження за своїми морфологічними характеристиками є прижиттєвими, утворились у короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини автотранспортного засобу, що могло мати місце при травматизації велосипедиста автотранспортним засобом, що рухався, що не суперечить строку та обставинам, зазначеним у фабулі ухвали про призначення експертизи. ОСОБА_13 у момент первинного контакту із травмуючим об`єктом був обернений до нього своєю правою заднє-боковою поверхнею тіла, та міг рухатись на велосипеді. Стосовно живої особи виявлені тілесні ушкодження у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, як таких що призвели до смерті. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок тупої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами ребер, пошкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку- крововтрати, які і стали безпосередньою причиною смерті.

Згідно висновку експерта №257 від 11.06.2018 року у даній дорожній обстановці у діях водія автомобіля ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України відповідно до якого : «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». В умовах даної події водій автомобіля ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання ним вимог п. 10.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Крім цього, 01 травня 2018 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди в с. Нижня Будаківка Лохвицького району поблизу ґрунтової дороги, що з`єднує вулиці Підгірну і Миру, усвідомлюючи, що він вчинив ДТП, тим самим поставивши потерпілого ОСОБА_13 , який отримав тілесні ушкодження, у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив його у небезпеці, зникнувши із місця пригоди, тим самим порушивши вимоги п. п. г, ґ, п. 2.10 ПДР України, де вказано, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і направити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені у підпункті „г пункту 2.10 ПДР України, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди.

В судовому засіданні ОСОБА_12 пояснив, що він визнає свою вину вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, однак заперечує факт перебування на час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, зазначив, що не визнає вини за ч.1 ст. 135 КК України. ОСОБА_12 пояснив, що 01.05.2018 року близько 14 год. він разом із ОСОБА_14 поїхав додому до ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Там ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 вживали спиртне, він алкогольних напоїв не вживав. Через деякий час він пішов із ОСОБА_16 до автомобіля Газель, де він ( ОСОБА_17 ) його залишив. У даному автомобілі сидів ОСОБА_18 та слухав музику, ОСОБА_18 був трохи випивший. Потім ОСОБА_18 на велосипеді, а він ( ОСОБА_17 ) на автомобілі поїхали в напрямку магазину по грунтовій дорозі. Коли вони так їхали, то ОСОБА_18 на велосипеді то обганяв його, то тормозив та опинявся позаду. При одному із таких маневрів ОСОБА_18 на велосипеді почав його обганяти справа, він дав ОСОБА_19 всю грунтову смугу для руху, ОСОБА_18 намагався вирівняти велосипед, однак відбувся наїзд передньою частиною автомобіля Газель під його керуванням на ОСОБА_18 , який перебував на велосипеді та вдарився головою об капот та упав із велосипеда. До момент наїзду він гальмував, однак зупинитися не встиг. Перед наїздом ОСОБА_18 не весь час перебував у його полі зору, оскільки він дивився в тому числі і по зеркалах. Він рухався зі швидкістю близько 20-30 км/год, від того місця де стояв автомобіль до місця наїзду проїхав близько 500-600 метрів. Після цього наїзду він відставив велосипед ОСОБА_18 в сторону, поспілкувався із ОСОБА_18 . Потерпілий попросив, щоб ОСОБА_14 принесла води. Таким чином він залишив ОСОБА_18 , а свій автомобіль Газель поставив там, де він до цього і стояв. Коли покидав місце події бачив як там чоловік їхав на тракторі. Він пішов до ОСОБА_15 , де була ОСОБА_14 та сказав їй що трапилося, пробув у Черкаської близько 5 хв. Потім пішов додому до медсестри, однак йому сказали, що медсестра вже поїхала на місце події. Після цього він пішов до себе додому за адресою АДРЕСА_1 , де, перебуваючи в шоковому стані, вжив спиртні напої, це було вже близько 18 год, вдома пробув близько 30 хв. Потім пішов до магазину, де йому сказали, що ОСОБА_18 помер, після чого він знову, будучи в шоковому стані, вжив спиртні напої. Скільки випив не пам`ятає. Прізвищ осіб, які бачили, як він вжив спиртні напої біля магазину, вказати не може. Пробув біля магазину близько 30 хв., після чого пішов на місце ДТП, де вже були працівники поліції та яким він зізнався, що вчинив наїзд на ОСОБА_18 . Алкогольних напоїв після магазину і до часу освідування вже не вживав. Працівникам поліції не казав, що вживав алкоголь до наїзду на потерпілого, підписував якість протоколи, але оскільки українською мовою погано володіє, то міг підписати документ не розуміючи його змісту. Працівники поліції від ОСОБА_15 його не забирали, на місці події із ОСОБА_14 не був. У вчиненому кається, шкодує, що так сталося, ОСОБА_18 добре знав, оскільки він у нього працював, товаришували із потерпілим.

Крім цього, суд вважає, що вина ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку, підтверджується доказами, дослідженими в ході судового розгляду справи, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що загиблий ОСОБА_13 є його дядьком, про подію, що сталася 01.05.2018 року, він дізнався від сусіда. Згодом йому стало відомо, що наїзд на дядька вчинив ОСОБА_17 . Майнових та немайнових претензій до ОСОБА_17 він не має, при призначенні покарання покладався на розсуд суду;

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що загиблий ОСОБА_13 є його братом. Про дану подію дізнався 10.05.2018 року. Претензій до ОСОБА_17 у нього не має. При призначенні покарання покладався на розсуд суду;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка пояснювала, що 01.05.2018 року до них із ОСОБА_16 приїхав ОСОБА_17 із своєю дружиною ОСОБА_14 . Через деякий час ОСОБА_17 поїхав навідати бабусю, ОСОБА_16 теж кудись пішов. У ОСОБА_17 був тоді із собою автомобіль Газель. Після того, як ОСОБА_17 поїхав вона його в той вечір вже не бачила. В той день вона, ОСОБА_16 та ОСОБА_14 вживали спиртні напої, а ОСОБА_17 алкоголь не вживав і пив тільки чай. Під час досудового розслідування вона давала показання про те, що ОСОБА_17 теж вживав алкоголь, оскільки її допит проводився наступного дня, коли вона була в шоковому стані та в той день також вживала спиртні напої;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що 01.05.2018 року до них із ОСОБА_15 приїхали ОСОБА_17 та ОСОБА_14 . Через деякий час він із ОСОБА_17 пішли до автомобіля Дашдемірова Газель, де в автомобілі був ОСОБА_18 та слухав музику. Потім він ( ОСОБА_16 ) бачив як на автомобілі їхав ОСОБА_17 та біля нього на велосипеді їхав ОСОБА_18 . Швидкість Газелі була десь 30 км/год і ОСОБА_18 на велосипеді то обганяв його, то відставав. В певний час він побачив як автомобіль під керуванням ОСОБА_17 збив велосипедиста ОСОБА_18 , після чого він ( ОСОБА_16 ) злякався та поїхав додому до жінок. На місце де було збито ОСОБА_18 він не підходив, що після цього робив ОСОБА_17 він не знає. Більше того дня ОСОБА_17 він не бачив. Як вдома розповів жінкам про те, що сталося, то пішов на місце події, однак здалеку побачив як там стояли автомобілі та були люди і вирішив не підходити, а пішов до магазину по спиртні напої. В той день у них вдома ОСОБА_17 алкоголь не вживав, пили спиртне тільки він, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , яка пояснювала, що проживає спільно однією сім`єю із ОСОБА_17 без реєстрації шлюбу. 01.05.2018 року вона та ОСОБА_17 відпочивали у ОСОБА_15 і ОСОБА_16 вдома. При цьому всі, крім ОСОБА_17 , вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_17 вирішив поїхали подивитися до бабусі, ОСОБА_16 пішов до магазину, а вона і ОСОБА_15 залишилися на місці. Близько через одну годину ОСОБА_17 повернувся та сказав, що збив автомобілем ОСОБА_18 , при цьому ОСОБА_15 бачила як ОСОБА_17 повернувся. Вона вирішила піти на місце події, однак злякалася та повернулася назад до Черкаських. ОСОБА_17 казав, що пішов шукати медсестру. Вона розповіла ОСОБА_15 що сталося. В той вечір ОСОБА_17 вона вже не бачила. В той день 01.05.2018 року ОСОБА_17 у ОСОБА_15 і ОСОБА_16 алкоголь не вживав. Під час досудового розслідування вона підписувала протокол у якому зазначено, що вони всі вчотирьох в тому числі і ОСОБА_17 теж вживали алкоголь, оскільки протокол не читала та на час надання показань перебувала в стані алкогольного сп`яніння;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка пояснювала, що працює фельдшером в селі. 01.05.2018 року близько 16-50 год. їй зателефонував ОСОБА_24 та повідомив, що він виявив у траві чоловіка в крові. Коли приїхала на місце події, то побачила потерпілого ОСОБА_18 , який лежав ще живий та сказав, що його збила Газель під керуванням ОСОБА_17 . Вона зробила йому укол обезболюваний та викликала «швидку». Коли намагалася дати води, то ОСОБА_18 втратив свідомість і помер. Приблизно через 50 хвилин приїхала «швидка» та працівники поліції. Коли вона приїхала на місце події, то там нікого не було, а тільки лежав сам ОСОБА_18 . Потім приїхав ОСОБА_25 і з`їздив за водою. Вона весь час була на місці ДТП, при цьому там ОСОБА_17 не було. Через деякий час ОСОБА_17 на місце події привезли працівники поліції. Також на місці події ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_14 вона не бачила. ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 і ОСОБА_17 підтримували дружні відносини;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який пояснював, що 01.05.2018 року він в с. Н.Будаківка їхав на тракторі із поля та побачив чоловіка, який лежав близько 5 метрів від грунтової дороги та був в крові. Після цього він близько 17 год. 00 хв. викликав фельдшера ОСОБА_27 . На місці події ще був велосипед, який лежав біля цього чоловіка, як пізніше виявилося ОСОБА_18 . Також там стояв автомобіль Газель, однак він був далеко і біля нього нікого не було. Біля чоловіка, який лежав на землі, були сліди. Як побачив, що під`їздить ОСОБА_27 , він поїхав далі у своїх справах. Весь цей час на місці події нікого не було;

- показаннями свідка ОСОБА_28 , який пояснив, що ОСОБА_12 є його дядьком, 01.05.2018 року він прибув на місце ДТП, про сам факт якого його повідомив дядько ОСОБА_29 . На місці пригоди ОСОБА_17 не бачив. Від ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_14 в той вечір запаху алкоголю не чув, хоча з ними тоді спілкувався, ОСОБА_16 та ОСОБА_12 перебувають у дружній відносинах;

- показаннями свідка ОСОБА_30 , який пояснював, що працює у Лохвицькому ВП. 01.05.2018 року прибув на місце події в с. Нижня Будаківка, Лохвицького району Полтавської області за викликом, де було виявлено тіло з ознаками наїзду транспортним засобом та транспортний засіб Газель, яким було здійснено наїзд. На той час була інформація, що особа, яка вчинила наїзд та якій належить автомобіль знаходиться в одному із будинків, а саме у ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , де при перевірці дійсно було виявлено ОСОБА_17 , який переживав та казав, що не ходів здійснити наїзд. Після цього ОСОБА_17 було доставлено до відділу поліції. ОСОБА_17 був у стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_16 , ОСОБА_15 і ОСОБА_14 теж були в стані алкогольного сп`яніння. На автомобілі Газель була пошкоджена радіаторна решітка, були полоси від фарби на автомобілі, запалення було включене, а двигун не працював, ключі знаходилися в автомобілі. Відстань від тіла до автомобіля Газель була приблизно 600-800 м.;

- показаннями свідка ОСОБА_31 , який пояснював, що 01.05.2018 року самого ДТП він не бачив, під`їхав на місце події, коли там ще лежав живий ОСОБА_18 . Шульга казав, що його збив автомобілем ОСОБА_17 . На тілі ОСОБА_18 він побачив рану на голові. Медсестра, яка була на місці події, зробила ОСОБА_19 знеболювальний укол, після чого потерпілий попросив води. Він привіз води і ОСОБА_18 тільки но випивши, зразу ж помер. На місці події він бачив на траві сліди від коліс автомобіля, які йшли прямо до того місця, де лежав ОСОБА_18 . Приблизно за 1 метр від тіла ОСОБА_18 лежав велосипед, а Газель від тіла потерпілого знаходилась на відстані близько 500 метрів. На місці події він бачив ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які сварилися із іншими людьми, намагаючись довести, що дане ДТП це випадковість. ОСОБА_14 на місці не було, вона стояла і здалеку дивилася на те, що відбувається. ОСОБА_17 та ОСОБА_16 тривалий час перебувають в дружніх відносинах;

- показаннями свідка ОСОБА_32 , який пояснював, що він перебував на місці події в період часу приблизно з 23 год, пробувши на місці події близько 1-1,5 години, тобто приїхав тоді, коли ОСОБА_18 вже був мертвий. На місці події бачив ОСОБА_15 та ОСОБА_27 , які сварилися між собою. Також бачив на місці події ОСОБА_16 . ОСОБА_14 перебувала на відстані та не підходила, а потім кудись пішла. Також він бачив і ОСОБА_17 , який на той час сидів в автомобілі, ОСОБА_17 та ОСОБА_16 дружили сім`ями;

- рапортом інспектора чергового Лохвицького відділу поліції ОСОБА_33 про вчинення кримінального правопорушення, а саме 01.05.2018 року наїзду автомобіля ГАЗ на ОСОБА_13 , від чого останній помер (т.1 а.с. 212);

- заявою потерпілого ОСОБА_11 від 3.05.2018 року про притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності за залишення в небезпеці ОСОБА_13 після вчинення на нього наїзду 1.05.2018 року (т.2 а.с. 64);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди із додатками до нього від 01.05.2018 року, яким зафіксовано обставини пригоди, сліди від автомобіля, місце розташування трупа ОСОБА_13 за межами грунтової дороги, велосипеда, автомобіля, пошкоджень на велосипеді та автомобілі, місце наїзду на ОСОБА_13 автомобілем під керуванням ОСОБА_12 та інші сліди ДТП (т.1 а.с. 213 231 );

- протоколом огляду трупа від 02.05.2018 року, в ході якого було оглянуто труп ОСОБА_13 та зафіксовано наявні на ньому тілесні ушкодження (т.1 а.с. 232 - 235);

- висновком № 39 щодо результатів медичного огляду від 1.05.2018 року, яким у ОСОБА_12 01.05.2018 року о 22 год. 35 хв. із застосуванням алкотестеру встановлено стан алкогольного сп`яніння (т.1 а.с. 236);

- результатом токсикологічного дослідження № 1063 від 5.05.2018 року, згідно якого у крові ОСОБА_12 виявлено етанол в концентрації 2,5 проміле (т.1 а.с. 237);

- картами виїзду та виклику швидкої медичної допомоги від 1.05.2018 року, згідно яких дзвінок до потерпілого у ДТП ОСОБА_13 поступив до швидкої медичної допомоги 01.05.2018 року о 17 год. 23 хв. (т.2 а.с. 9-11);

- висновком експерта від 30.05.2018 року № 55-А, згідно якого на трупі ОСОБА_13 виявлено наступні тілесні ушкодження: «Г» - подібної форми рана в лобній ділянці справа, у проекції лобного горба, розташована в центрі; смугоподібної форми садна шкіри; лінійна рана по задній поверхні в проекції правого ліктьового суглобу; садно шкіри по передній поверхні живота зліва; садно шкіри по правій боковій поверхні грудної клітки, у проекції 5-7 ребер по переднє - пахвинній лінії; садно шкіри по боковій поверхні грудної клітки зліва, у проекції реберної дуги по середній пахвинній лінії; садно шкіри по переднє - зовнішній поверхні проекції правого ліктьового суглобу, з переходом на нижню третину правого плеча та верхню третину правого передпліччя; садно шкіри в поперековій ділянці справа; садно шкіри по заднє - зовнішній поверхні середньої третини правого плеча; садно шкіри по задній поверхні в проекції лівого колінного суглобу; садно шкіри по задній поверхні нижньої третини правої гомілки; садно шкіри по переднє - зовнішній поверхні середньої третини правої гомілки; садно шкіри по переднє - внутрішній поверхні верхньої третини лівої гомілки; садно шкіри по задній поверхні, в проекції лівого променево - зап`ясткового суглоба; крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобній ділянці справа та на межі тім`яних ділянок; крововилив у підшкірну - жирову клітковину (далі - ПЖК) у правій поперековій ділянці; крововилив у м`язи в правій поперековій ділянці, з розповсюдженням на праву заднє-бокову поверхню грудної клітини; крововилив в ПЖК по задній поверхні лівого колінного суглобу; крововилив у ПЖК по задній поверхні правого ліктьового суглобу, з розповсюдженням на нижню третину правого плеча та верхню третину правого передпліччя; перелом правих поперечних відростків 1,2 поперекових хребців, перелом 12 ребра справа в ділянці шийки; перелом остистого відростку 3-го грудного хребця з крововиливами в місцях переломів; розрив хребтового стовпа на рівні міжхребцевого диску 11-12 грудних хребців з повним розривом передньої та задньої повздовжніх зв`язок хребта та крововиливом в оточуючі м`які тканини; прямі переломи 4,5,6,7,8,9,10 ребер справа по середнє-ключичній лінії, прямі переломи 7,8,9,10,11,12 ребер справа по лопатковій лінії, з пошкодженням пристінкової плеври, вистоянням списоподібних уламків ребер у плевральну порожнину та крововиливами в оточуючі м`які тканини; прямі переломи 6,7 ребер зліва по передній пахвинній лінії з крововиливами в оточуючі м`які тканини; крововилив в оточуючу клітковину нижньої частині грудного відділу аорти; крововилив у ділянці заднього краю правого купола діафрагми; крововилив у ділянці кореня правої легені, що зливається з описаним вище крововиливом в оточуючу клітковину грудного відділу аорти; розрив плеври та тканини легені по реберній поверхні нижньої долі правої легені, ближче до її нижнього краю з правобічним гемотораксом (в правій плевральній порожнині до 600 мл рідкої темної крові); множинні розриви капсули та паренхіми печінки по діафрагмальній поверхні правої долі печінки, які по правому краю печінки переходять на її вісцеральну поверхню; розтрощення тканини печінки з утворенням тканевого детриту та крововиливами в тканину печінки по вісцеральній поверхні центральної частини правої долі та по всій вісцеральній поверхні лівої долі печінки з гемоперитонеумом (в черевній порожнині до 1500 мл рідкої темної крові). Всі вказані вище тілесні ушкодження за своїми морфологічними характеристиками є прижиттєвими, утворились у короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини автотранспортного засобу, що могло мати місце при травматизації велосипедиста автотранспортним засобом, що рухався, що не суперечить строку та обставинам, зазначеним у фабулі ухвали про призначення експертизи. ОСОБА_13 у момент первинного контакту із травмуючим об`єктом був обернений до нього своєю правою заднє-боковою поверхнею тіла, та міг рухатись на велосипеді. Стосовно живої особи виявлені тілесні ушкодження у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, як таких що призвели до смерті. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок тупої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами ребер, пошкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку- крововтрати, які і стали безпосередньою причиною смерті (т.2 а.с. 25-30);

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_13 (т.2 а.с. 99);

- висновком експерта від 21.05.2018 року № 218, згідно якого в процесі аналізу та порівняльного дослідження механічних пошкоджень транспортних засобів максимально співпадаючих формою та розмірами і розташуванням відносно поверхні землі і габаритів автомобіля ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда Мустанг було визначено, що у момент первинного контакту кут між їх повздовжніми вісями складав близько 0 градусів ± 5 градусів; враховуючи розташування слідової інформації зафіксованої в протоколі огляду місця дорожньо - транспортної пригоди та схеми до протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 01.05.2018 року, місце зіткнення автомобіля ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда Мустанг розташоване в с. Нижня Будаківка Лохвицького району між вул. Підгірна та вул. Миру за межами ґрунтової дороги на ґрунту з рослинністю, велосипед розташовувався в місці початку шини тертя велосипеда заднього колеса по ґрунту (позначений (4) умовні позначення), а автомобіль в межах сліду коліс (позначений (2,3) умовні позначення) (т.2 а.с. 41-46);

- висновком експерта від 22.05.2018 року № 219, згідно якого на момент проведення огляду робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 знаходилися в технічно несправному, проте працездатному стані, дані несправності робочої гальмівної системи та ходової частини утворилися до моменту ДТП, рульове керування автомобіля ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані; водій міг виявити несправності робочої гальмівної системи та ходової частини автомобіля ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 шляхом виконання ним вимог п. 2.3 а) та п. 31.1 ПДР України (т.2 а.с. 49-57);

- висновком експерта від 11.06.2018 року № 257, згідно якого у даній дорожній обстановці у діях водія автомобіля ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України. В умовах даної події водій автомобіля ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання ним вимог п. 10.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях велосипедиста ОСОБА_13 будь-яких невідповідностей з вимогами ПДР України, які б знаходилися в причинному зв`язку з даною дорожньо транспортною подією, не вбачається. (т.2 а.с. 60-62);

- актом судово-психіатричної експертизи №227 від 25.05.2018 року, згідно якого ОСОБА_12 в даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки, а саме синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю; в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, ОСОБА_12 не страждав будь-яким хронічним психічним захворюванням і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння; наявний у ОСОБА_12 синдром залежності внаслідок вживання алкоголю не позбавляв його можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння і не позбавляє його можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час; ОСОБА_12 під дію ч.2, ч.3 ст.19 та ст.20 КК України не підпадає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У даному висновку експертизи зафіксовано, що під час огляду експертами ОСОБА_12 визнавав факт вживання алкоголю перед керуванням транспортним засобом, коли відбувся наїзд на ОСОБА_13 (т.2 а.с. 31-38).

У судовому засіданні сторона захисту посилалася на те, що на час вчинення наїзду на потерпілого ОСОБА_13 обвинувачений ОСОБА_12 не був у стані алкогольного сп`яніння, а вжив спиртні напої вже після ДТП та в його діях немає складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, оскільки зразу ж після наїзду він залишив місце ДТП, оскільки пішов за лікарем. Вказану позицію сторони захисту суд вважає не обгрунтованою та такою, що не підтверджується належними доказами по справі.

Так, в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , яка являється співмешканкою ОСОБА_17 , а також свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які перебувають у дружніх відносинах із обвинуваченим, що підтвердили допитані свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_25 , ОСОБА_34 та ОСОБА_27 , змінили надані під час досудового розслідування показання у тій частині, що під час досудового розслідування вказані свідки пояснювали, що 01.05.2018 року вони всі разом вчотирьох вживали спиртні напої, після чого ОСОБА_17 , перебуваючи за кермом автомобіля, вчинив наїзд на ОСОБА_18 . В судовому засіданні вказані свідки почали пояснювати, що спиртні напої вони вживали втрьох, а ОСОБА_17 їх не пив.

З урахуванням викладеного, суд критично ставиться до показань даних свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у тій частині, що перед вчиненням ДТП ОСОБА_17 не вживав спиртні напої, оскільки вони, перебуваючи у дружній відносинах із обвинуваченим, усі синхронно змінили ті свої показання, які надавали під час досудового розслідування з приводу обставин, що мають істотне значення у справі.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснювали, що на місці ДТП ОСОБА_16 та ОСОБА_15 сварилися із присутніми та намагалися довести, що наїзд був вчинено випадково, разом із тим, оскільки ОСОБА_16 і ОСОБА_15 не були очевидцями події, вказані їх дії очевидно свідчать про зацікавленість у зменшенні обсягу вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненому.

Версія ОСОБА_17 про те, що він вживав спиртне у себе вдома та потім біля магазину взагалі не підтверджується ніякими доказами. На запитання суду ОСОБА_35 не вказав хто саме може підтвердити дану його версію та кого суд міг би допитати з цього приводу, хоча і пояснював, що біля магазину його бачили інші люди.

Відповідно до п. 2.10 ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Разом із тим, розглядаючи поведінку обвинуваченого щодо керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння у сукупності із тим, що він залишив місце ДТП та потерпілого на ньому, його поведінка логічно вписується у вищезазначену висунуту версію, однак спростовується матеріалами кримінального провадження.

Обвинувачений посилався на те, що під час затримання не міг прочитати українською мовою протокол, у якому слідчим було вказано, що він вчинив наїзд на ОСОБА_18 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а просто підписав його (т.1 а.с. 238-239).

Разом із тим під час проведення судової психіатричної експертизи ОСОБА_12 і експертам зазначав, що на час ДТП вживав алкогольні напої (т.2 а.с. 36 37).

Також показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 не узгоджуються між собою в частині місця перебування ОСОБА_17 та ОСОБА_16 безпосередньо після вчинення ДТП та місця перебування ОСОБА_14 після ДТП.

Відповідно до п. п. г, ґ, п. 2.10 ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і направити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені у підпункті „г пункту 2.10 Правил дорожнього руху України, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди.

ОСОБА_12 пояснював, що після ДТП ОСОБА_18 попросив його, щоб ОСОБА_14 принесла води і він пішов та сказав ОСОБА_14 про ДТП та далі пішов шукати медсестру і коли покидав місце ДТП, то побачив як хтось там уже їхав на тракторі. Разом із тим ні свідок ОСОБА_24 , який їхав на тракторі та побачив на місці потерпілого ОСОБА_18 , ні фельдшер ОСОБА_27 , ні будь хто інший із допитаних осіб не підтвердили того факту, що бачили обвинуваченого на місці ДТП чи що він звертався за допомогою з приводу травмування ОСОБА_13 до будь кого.

Більше того, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу на підтвердження версії сторони захисту, що метою залишення обвинуваченим місця ДТП було знаходження медичного працівника. Обвинувачений не пояснив, хто саме йому сказав про те, що медсестра вже пішла на місце ДТП. Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_17 в тій частині, що ОСОБА_18 попросив його, щоб ОСОБА_14 принесла води, оскільки якщо потерпілому була необхідна вода, то йому було б байдуже, хто саме її принесе. Вказані показання обвинувачують вписуються у логіку сторони захисту щодо доведення необхідності залишення обвинуваченим місця ДТП, однак є непереконливими. Також свідок ОСОБА_36 воду і не приносила.

Таким чином, вищезазначені показання обвинуваченого та дану версію сторони захисту суд знаходить необгрунтованими.

Натомість свідок ОСОБА_37 пояснив, що ОСОБА_12 не приходив сам на місце ДТП, а його забирали працівники поліції з будинку за місцем проживання ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .

Таким чином, судом під час дослідження доказів по справі достовірно встановлено, що після вчинення наїзду на ОСОБА_13 , ОСОБА_12 усвідомлюючи даний факт, зупинив автомобіль і в подальшому залишив автомобіль на значній відстані від місця ДТП. Не дивлячись на вчинення наїзду на потерпілого, ОСОБА_12 , поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого обов`язку, що покладав на нього закон, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив його у небезпеці, зникнувши з місця пригоди в порушення вимог п.п. г, ґ п. 2.10 ПДР України.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема стаття 135 КК встановлює кримінальну відповідальність за завідоме залишення в небезпеці. Суспільна небезпечність цього злочину полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан, або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність-невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину; 2) змішана бездіяльність - бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

За змістом статті 135 КК, поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Іншими словами, саме поставлення в небезпеку знаходиться за межами вказаного злочину та за певних умов містить окремий склад злочину.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 135 КК, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого статтею 135 КК, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Поняття «завідомість» означає усвідомлення особою, яка чинить будь-яке діяння, певних фактів чи обставин, які випливають зі змісту кримінально-правової заборони залишення в небезпеці, та є ознакою, яка характеризує інтелектуальний момент умислу. В діях особи наявний склад злочину лише тоді, коли вона достовірно знала про небезпеку, що загрожує потерпілому, і про те, що вказана небезпека загрожує життю останнього. Тільки неусвідомлення особою небезпечного для життя стану безпорадної особи виключає кримінальну відповідальність за залишення в небезпеці.

Отже, відповідно до змісту диспозиції статті 135 КК суб`єкт цього злочину має усвідомлювати: а) небезпечний для життя стан потерпілого; б) безпорадність особи, про яку даний суб`єкт повинен був піклуватися або яку поставив в небезпечний для життя стан; в) загроза життю виникла внаслідок поставлення його в небезпечний для життя стан суб`єктом злочину чи внаслідок подій або явищ, не пов`язаних з поведінкою винного; г) суб`єкт злочину має можливість надати необхідну потерпілому допомогу.

Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за статтею 135 КК.

Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в ухвалі від 6 березня 2014 року по справі № 5-1кс14 та правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 24 травня 2018 року по справі № 128/5462/14-к.

Суд також не знаходить обгрунтованою позицію сторони захисту, яка полягає в тому, що у даному випадку є всі наявні підстави для призначення основного покарання ОСОБА_12 у виді позбавлені волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що станом на час вчинення злочинів ОСОБА_12 перебував у стані алкогольного сп`яніння та він вчинив хоч і необережний, однак тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, наслідком якого сталася смерть людини. Суд вважає, що у даному випадку перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння не можна не враховувати при призначенні покарання, адже, керуючи автомобілем у нетверезому стані, ОСОБА_12 грубо порушив Правила дорожнього руху України, що призвело до тяжких наслідків. Уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху України.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 29 травня 2018 року по справі № 484/3291/16-к.

Оцінюючи у даному кримінальному провадженні кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено вину ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_12 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 ; завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України та ч.1 ст. 135 КК України відповідно.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 суд не вбачає.

При цьому, суд враховує, лише сам факт визнання ОСОБА_12 своєї вини за ч.2 ст. 286 КК України, не є достатньою підставою вважати, що у даному випадку має місце пом`якшуюча вину обставина щире каяття. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений вживав заходи щодо відшкодування шкоди потерпілим.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 22.03.2018 року по справі № 759/7784/15-к.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною справи, що обтяжує покарання ОСОБА_12 суд визнає вчинення злочинів особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_12 , який свою вину у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України визнав, задовільно характеризується по місцю проживання та за місцем попереднього ув`язнення (т.2 а.с. 129), є інвалідом 3 групи (т.1 а.с. 161), має сім`ю, оскільки проживає однією сім`єю без реєстрацію шлюбу, що відповідає критеріям сім`ї передбаченим ст. 3 СК України (т.2 а.с. 129), в порядку ст. 89 КК України не судимий, вік та стан здоров`я обвинуваченого (т.2 а.с. 105), думку потерпілих, які у заявах до суду від 23.08.2018 року зазначали, що не мають майнових претензій до обвинуваченого та прохають суд суворо його не карати (т.1 а.с. 130, 131), під час надання пояснень вказували, що при призначенні покарання покладалися на розсуд суду, а при виступі в судових дебатах потерпілий ОСОБА_11 прохав призначити обвинуваченому максимальне покарання, висновок досудової доповіді відділу пробації (т.1 а.с. 185 189), обставину справи, що обтяжує покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та за ч.1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому суд враховує, що відповідно до постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.04.2018 року по справі № 541/733/18 ОСОБА_12 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік (т.2 а.с. 145).

Разом з тим, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення.

Таким чином, суд вважає, що за викладеним обставин є підстави для призначення обвинуваченому даного додаткового покарання.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_12 остаточне основне покарання шляхом часткового складання призначених покарань з приєднанням до основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, призначеного судом за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, що відповідає вимогам ч.3 ст. 70 КК України.

Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчинених злочинів, те, що було спричинено загибель людини і злочини вчинено в стані алкогольного сп`яніння, суд вважає, що підстави для застосування відносно обвинуваченого ст. ст. 69, 75 КК України відсутні.

Також у відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта по проведеним експертизам від 21.05.2018 року №218 в сумі 2288 грн. (т.2 а.с. 40), від 22.05.2018 року №219 в сумі 2288 грн. (т.2 а.с. 48), від 11.06.2018 року №257 в сумі 572 грн. (т.2 а.с. 59).

Згідно ухвали слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 червня 2018 року на автомобіль ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 02.02.2008 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_38 та на велосипед Мустанг, який належав ОСОБА_13 , накладено арешт. (т.2 а.с. 79-80).

Враховуючи прийняте по справі рішення, відсутність цивільного позову, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений на вищезазначене майно.

Речові докази по справі підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України. При цьому суд вважає за необхідне велосипед ОСОБА_13 повернути обом потерпілим за відсутності домовленості під час розгляду справи між ними щодо отримання конкретним потерпілим належного ОСОБА_13 , який загинув, майна. Автомобіль ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався обвинувачений згідно довіреності (т.2 а.с. 108), підлягає поверненню його власнику ОСОБА_39 , оскільки довіреність не містить інших осіб, які мали б право ним користуватися, а фактичне повернення в користування даного майна ОСОБА_12 згідно вироку не є можливим через застосоване відносно нього покарання.

Суд вважає за необхідне рахувати строк відбування покарання ОСОБА_12 не з 02.05.2018 року, як про це зазначено у протоколі затримання обвинуваченого 02.05.2018 року о 04 год. 50 хв. (т.1 а.с. 238-239), а з 01.05.2018 року, оскільки, як вбачається із протоколу щодо результатів медичного огляду від 01.05.2018 року № 39 (т.1 а.с. 236), у супроводі працівників поліції у зв`язку із вчиненням даного злочину ОСОБА_12 було доправлено до Лохвицької ЦРЛ вже 01.05.2018 року о 22 год. 35 хв. та, як пояснював обвинувачений у судовому засіданні, після цього він уже весь час був під контролем працівників поліції та його вже не відпускали із відділу поліції.

Керуючись ст. 374 КПК України,

З А С У Д И В :

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України і призначити йому покарання :

-за ч.2 ст. 286 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

-за ч.1 ст. 135 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України остаточне основне покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_12 визначити шляхом часткового складання призначених покарань, приєднавши до нього (остаточного основного покарання) додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та остаточно вважати ОСОБА_12 засудженим на 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 01 травня 2018 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_12 у строк покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк попереднього ув`язнення з 01.05.2018 року по 10.12.2018 року із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи, а саме :

-від 21.05.2018 року №218 в розмірі 2288 грн.,

-від 22.05.2018 року №219 в розмірі 2288 грн.,

-від 11.06.2018 року №257 в розмірі 572 грн.,

а всього в сумі 5148 грн.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 червня 2018 року на автомобіль ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 02.02.2008 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_38 та на велосипед Мустанг, який належав ОСОБА_13 скасувати.

Речові докази по справі :

- футболку, штани, тапки, чохол, сліди пальців рук, змиви (т.2 а.с. 69-70) знищити;

- автомобіль ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 02.02.2008 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_38 (т.2 а.с. 71) повернути його власнику ОСОБА_39 ;

- велосипед Мустанг (т.2 а.с. 71) повернути потерпілим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а засудженим ОСОБА_12 , який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії вироку. Апеляційна скарга подається через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1