Дата документу 12.12.2018 Справа № 310/1490/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/1490/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/42/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 12 грудня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 7 квітня 2017 рокувідносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського району, громадянина України, розлученого, з середньо-спеціальної освітою, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 7 квітня 2017 року обставини:
17 січня 2017 року приблизно з 15.00 годин до ранку 18 січня 2017 року, під час вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли під час сварки, наніс ОСОБА_11 не менше вісімнадцяти ударів дерев`яної палкою та дерев`яним молотком по голові та обличчю, спричинивши ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 25 від 11.03.2017 тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми голови з закритим оскольчатим переламом кісток носу, переламом правої вилицюватої кістки, з кровотечею із областей ушкоджень з розвитком механічної асфіксії внаслідок гемаспірації (вдихання рідкої крові), які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Внаслідок отриманої закритої тупої травми голови, яка супроводжувалась множинними переломами черепу та обличчя, що призвели до явищ механічної асфіксії внаслідок аспірації кров`ю у дихальні шляхи, ОСОБА_11 померла на місці вчинення кримінального правопорушення.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 7 квітня 2017 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 19 січня 2017 року, зарахувавши, відповідно до положень ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави з документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, на суму 4413 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 30 000 ( тридцять) тисяч моральної шкоди.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 , просить переглянути вирок суду та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України у зв`язку з його станом здоров`я, визнанням вини у вчиненому злочині та щирим каяттям. Вказує, що під час досудового слідства до нього було застосовано фізичне насилля працівниками поліції.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2017року змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки останній висновки для себе зробив, покаявся та жалкує про скоєне, бажає відшкодувати потерпілій моральну та матеріальну шкоду.

У своїх письмових поясненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що близько 8 місяців проживав з ОСОБА_11 , остання зловживала спиртними напоями та спаювала його. У них відбувся конфлікт через те, що вона грубо говорила про його близьких, яких він втратив, внаслідок чого він її вдарив спочатку кулаком, потім палкою, апелянт піддає сумніву нанесення тілесного ушкодження речовим доказом у справі. Вказує, що розуміє наслідки скоєного, готовий понести покарання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухвалені вироку
Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та зазначив, що не бажав вбивати потерпілу, захисника, яка частково підтримала апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_13 та просила оскаржуваний вирок скасувати через не встановлення знаряддя злочину та призначити новий розгляд в суді, думку прокурора, який висловив заперечення апеляційним вимогам сторони захисту та вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншої людини.

Будучи допитаним при судовому розгляді в суді першої інстанції обвинувачений щодо висунутого обвинувачення повністю визнав провину та висловлював розкаяння.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що з ОСОБА_11 він разом мешкав. Вона постійно вживала алкогольні напої та крала його пенсію. 17.01.2017р вона також принесла з собою горілку та запропонувала вжити. Під час вжиття спиртного він засумував по померлим родичам, вона спитала його чого він такий. На його відповідь, почала висловлюватися нецензурною лайкою на його адресу та померлих родичів. Він розлютився та почав її бити палкою по різним частинам тулубу та по голові. Скільки ударів наніс не пам`ятає, але не заперечує що кількість вказана в обвинувальному акті ( не менш 18) мало місце. Також не заперечував, що міг наносити удари дерев`яним молотком, який знайдений під час огляду місця події зі слідами крові. Вранці він з`ясував що ОСОБА_14 померла, та пішов телефонувати до лікарні та до поліції. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розкаювався та просив суд суворо не карати, врахувати його пенсійний вік. Цивільний позов ОСОБА_12 не визнав, вважав що саме Коробських спонукала ОСОБА_11 красти у нього гроші та вживати алкогольні напої.
Натомість, у судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 висловлював суперечливу позицію: підтримавши подану ним апеляційну скаргу, вказував, що не міг вбити ОСОБА_11 , одночасно не спростовував факту наявності конфлікту з останньою, нанесення їй палкою ударів та висловлюючи жаль з приводу скоєного.
Отже, з урахуванням позиції обвинуваченого, апеляційний суд переглянув вирок суду першої інстанції в межах наведених стороною захисту доводів.

Доводи, викладені в поясненнях обвинуваченого та безпосередньо при апеляційному розгляді з приводу невстановлення знаряддя злочину спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, за протоколом огляду місця події від 18.01.2017 р. оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , де в кімнаті виявлено труп ОСОБА_11 , на якому виявлено тілесні ушкодження, з місця події вилучено, зокрема дерев`яний молоток, дерев`яну палку (т.1а.с.32-63).
Відомості протоколу слідчого експерименту від 23.01.2017 року свідчать про те, що ОСОБА_7 за участю захисника, спеціаліста в області судової медицини, понятих показав місце, повідомив обставини нанесення ним ударів ОСОБА_11 , у тому числі дерев`яними палкою та молотком (т.1а.с.154-161).

За висновком експерта № 127 отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 можливе за обставин, на які вказав ОСОБА_7 під час слідчого експерименту (т.1 а.с.162-165).
Висновком експерта № 134 з фототаблицею до нього підтверджується, що рани на клапті шкіри із області волосистої частини голови трупу ОСОБА_11 утворилися від дії під кутом тупого предмета що має в структурі травмуючої частини ребро; рани на клапті шкіри із потиличної області справа утворилися від дії під кутом тупого предмета що має в структурі травмуючої частини ребро. Враховуючи наявність на фрагментах дослідженої палки, в зоні розлому, ребер, а також характер ран, можливість їх утворення від дії фрагментів палки не виключається.. Можливість утворення досліджуваних ран від дії ребра кіянки (молотка) не виключається (т. 1 а.с.83-91).
Отже, здобуті докази засвідчують встановлення у даному кримінальному провадженні знаряддя злочину, що відповідає визначеним ст. 98 КПК України критерію речового доказу.
Допитана потерпіла ОСОБА_12 наданими показами підтвердила те, що ОСОБА_7 неодноразово бив її племінницю ОСОБА_11 .

Крім того, наведені пояснення обвинуваченого, надані під час розгляду в суді першої інстанції узгоджуються із письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 18.01.2017р., згідно якого оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , де в кімнаті виявлено труп ОСОБА_11 , на якому виявлено масивні синці та рани в області голови;
- лікарським свідоцтвом про смерть № 25 віл 08.02.2017 згідно якого причина смерті ОСОБА_11 механічна асфіксія в наслідок аспірації кров`ю у дихальні шляхи. Множинні переломи черепу та кісток обличчя;
- висновком експерта № 25 згідно якого причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа травма голови з закритим оскольчатим переломом костіток носу, перелом правої акулової кістки, з крововиливом з областей ушкоджень з розвитком механічної асфіксії у результаті гемаспірації. Мало місце 18 травматичних ударів;
- висновком експерта № 331 згідно якого на куртці, брюках та на правій калоші ОСОБА_7 знайдено кров ОСОБА_11 ;
- висновком експерта № 353, згідно якого об`єкти, вилучені з пари калоші обвинуваченого ОСОБА_7 є волоссям, яке належить людині, походить з голови є вирваними та життєздатними (т.1 а.с.81-82).
За висновком судово-психіатричного експерта № 89 від 13.02.2017 р. ОСОБА_7 у період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Суд, аналізуючи та оцінюючи досліджені та наведені у вироку письмові докази, прийшов до висновку, що вони взаємопов`язані, повністю узгоджуються між собою і в своїй сукупності є достатніми для доведеності вини ОСОБА_7 .
З вищевказаним висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає вищезазначені докази неналежними та допустимими у розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України.
Отже, відомості зафіксованої слідчої дії у вигляді слідчого експерименту за участі обвинуваченого свідчать про детальне повідомлення останнім у присутності понятих подій вчинення вбивства, зокрема місця та обставин нанесення обвинуваченим ударів ОСОБА_11 , що знайшло підтвердження у висновку експерта № 127 від 11 березня 2017 року, і підтверджують встановлені судом фактичні обставини справи та причетність обвинуваченого до інкримінованого злочину.
Наведені пояснення обвинуваченого узгоджуються із письмовими доказами, що наведені судом у оскаржуваному вироку.
Місцевий суд, з урахуванням позиції обвинуваченого з приводу повного визнання провини та учасників провадження з приводу відсутності підстав саме для допиту свідків дав докладну оцінку дослідженим письмовим доказам, що слідує зі змісту оскаржуваного вироку.
Таким чином, суд першої інстанції, дотримавшись вимог закону обґрунтовано прийшов до висновку про наявність доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_7 , що не спростовувалось самим обвинуваченим під час розгляду справи в суді першої інстанції.
У даному випадку, аналізуючи досліджені судом докази, з`ясувавши поведінку обвинуваченого, що передувала означеній події, стосунки останнього і померлої ОСОБА_11 , а саме конфлікт у обвинуваченого із потерпілою, його розлюченість на адресу останньої, чисельність нанесених обвинуваченим ударів потерпілій в життєво важливий орган, застосовуючи певні предмети (не менше 18 ударів дерев`яними палкою та молотком в область обличчя та голову), самоусунення від надання допомоги, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_7 не міг не усвідомлювати суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та свідомо це допускав.
Судова колегія, перевіривши доводи обвинуваченого та захисника про відсутність знаряддя злочину та відбитків пальців на ньому, наведених при апеляційному розгляді, та з урахуванням того, що сам обвинувачений не спростовує факту нанесення приладдям багатьох ударів ОСОБА_11 , про що зазначив при апеляційному розгляді вважає такі доводи надуманими і такими, що, з огляду на вище наведені докази, є непереконливими.

Вивченням матеріалів провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання та закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам ст. 94 КПК України щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи обвинуваченого щодо здійснення на нього працівниками поліції під час досудового розслідування фізичного впливу, ініціював проведення відповідної перевірки, за наслідком якої будь-яких порушень в діях працівників поліції не встановлено, наслідком чого стало винесення постанови про закриття кримінального провадження.
З цього приводу судова колегія звертає увагу, що під час проведення досудового розслідування обвинувачений будь-яких подібних скарг не висував, більш того власноручно зазначав про відсутність на нього впливу, покази у якості підозрюваного давав у присутності захисника, слідчий експеримент проведено за участі адвоката та понятих, що у своїй сукупності засвідчує неспроможність наведеного повідомлення з боку ОСОБА_7 .
Крім того, ухвалюючи оскаржуваний вирок, суд, дотримуючись положень ч.4 ст. 95 КПК України, не обґрунтовував власні висновки показаннями ОСОБА_7 в статусі підозрюваного, обвинуваченого, що були наданні останнім на стадії досудового розслідування.
Недостатність часу для оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження за повідомленням обвинуваченого або тривалість досудового розслідування за відповідною заявою обвинуваченого не перешкоджає апеляційному розгляду кримінального провадження, до того ж у такому випадку відкладення апеляційного розгляду буде на невизначений термін. Підтвердження заяви обвинуваченого може бути підставою для перегляду вироку у порядку ст. 459 КПК України.
На даний час, з урахуванням вище наведених обставин, суд не має жодної об`єктивної підстави вважати твердження обвинуваченого підтвердженими, а крім того зазначені докази суд не брав до уваги, про що свідчить зміст вироку.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд з дотриманням вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, обґрунтував винуватість ОСОБА_15 доказами, в достовірності яких у судової колегії немає підстав сумніватися і які не спростовують факту вчинення обвинуваченими вищенаведеного злочину.
Матеріали провадження, у своїй сукупності, не встановлюють жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу обставин щодо наявності порушень, які передбачають новий розгляд в суді першої інстанції, про що просила сторона захисту при апеляційному розгляді.
З цього приводу колегія суддів зауважує, що ні обвинувачений, ні адвокат не наводять підстави для призначення нового судового розгляду даного кримінального провадження, що встановлені ст. 415 КПК України, які є вичерпними.
Суд при призначенні покарання врахував тяжкість вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, характеризуючі дані щодо особи обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття, таобставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В достатній мірі суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча і є в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимим, разом з тим притягувався до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, за місце проживання характеризується негативно, що давали суду підстави для призначення саме такого розміру покарання, яке не виходить за межі санкції інкримінованого кримінального правопорушення.
Зазначені обставини у сукупності безумовно свідчать про суспільну небезпечність обвинуваченого та скоєного ним кримінального правопорушення, що унеможливлює зменшити призначене покарання.
Так, у статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається право людини на життя, яке, як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Андронікоу та Константіноу проти Кіпру», «…є одним з найбільших фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства». У цій статті вказано, що «право кожного на життя охороняється законом».
В Україні право на життя гарантується Конституцією, згідно статті 27, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Колегія суддів зауважує, що належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосовування кримінального закону, вважає, що особі, яка вчинила злочин проти життя та здоров`я особи повинна нести справедливе покарання.
Таким чином, призначене покарання являтиметься виваженим щодо приведених вище обставин, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ч.2 ст.50 КК України, що не дає підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України та зменшення призначеного судом покарання.

Отже, зазначених стороною захисту порушень вимог кримінального процесуального закону та норм матеріального права не допущено, наявність істотних порушень вимог КПК України не встановлена.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що обвинуваченим та захисником не наведені, визначені ст. 415 КПК України, підстави для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції,і суд апеляційної інстанції таких підстав не знаходить.

Судове рішення переглянуто у відповідності до вимог ч.1 ст. 404 КПК України у межах заявлених доводів.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2017 рокувідносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4