У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень і закриття кримінального провадження відносно нього, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
Судом також вирішено заявлений цивільний позов, долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.
Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 18 вересня 2018 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2018 року без змін.
За вироком суду, 24 квітня 2015 року біля 08:00 години ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження та справу закрито у зв`язку з його смертю, та ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою між собою, з метою заволодіння чужим майном, через вхідні двері проникли в будинок АДРЕСА_1 та застосувавши до власниці цього будинку ОСОБА_7 та її малолітнього сина ОСОБА_8 погрозу насильством, небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилось у погрозах вбивством та нанесенні тяжких тілесних ушкоджень їй та її сину, а крім того застосувавши фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я та виразилось у спричиненні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, відкрито викрали належне їй майно загальною вартістю 3704431,46 грн.

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 завели ОСОБА_7 та малолітнього ОСОБА_8 у ванну кімнату, зв`язали їх халатом та поясом до нього, залишили вказаний будинок, забравши з собою викрадене майно, яким в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Окрім того, ОСОБА_4 на початку вересня 2015 року неподалік будинку АДРЕСА_2 знайшов паперовий згорток із наркотичними засобами : канабісом, масою (в перерахунку на суху речовину) 0,144 г, та маковою соломою, масою (в перерахунку на висушену речовину) 45,33 г, які є забороненими наркотичними засобами, забрав їх та переніс до свого місця проживання в кв. АДРЕСА_3 , де зберігав їх без мети збуту до 31 жовтня 2015 року.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, підтверджується детально наведеними у вироку доказами, які судом досліджено та яким надано належну оцінку. Так, винуватість ОСОБА_4 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 ; показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; даними слідчого експерименту від 31 жовтня 2015 року з відеозаписом за участю ОСОБА_6 ; даними протоколу про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій від 05 листопада 2015 року; даними обшуку у помешканні ОСОБА_6 ; даними, які містяться в листах ломбардних відділень та відповідних договорах про надання фінансових кредитів; даними роздруківок з`єднань номерів телефонів ОСОБА_6 і ОСОБА_4 ; висновком судово-медичної експертизи №59 від 27 квітня 2015 року.

Доводи засудженого про суперечливість показань потерпілої були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними, оскільки потерпілапід час надання пояснень в суді першої інстанції давала чіткі та послідовні покази щодо ознак, а саме зріст, голос, очі, по яким вона впізнала ОСОБА_4 та під час проведення слідчого експерименту вона розповіла та продемонструвала обставини вчинення злочину щодо неї та її сина, що відповідає показанням, наданим нею в судовому засіданні.
Також, доводи ОСОБА_4 щодо безпідставності покладення судами в основу судових рішень таких доказів, як листи ломбардних відділень та відповідні договори про надання фінансових кредитів, судом апеляційної інстанції були спростовані. Відповідно до відомостей, які містяться в листах ломбардних відділень та відповідних договорах про надання фінансових кредитів, до даних відділень після 24 квітня 2015 року з приводу закладу ювелірних виробів багаторазово звертались ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та близькі їм особи, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , що підтверджує причетність ОСОБА_4 до вчинення розбою.
Посилання засудженого на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є безпідставними. Як убачається з судових рішень, показання цих свідків були перевірені судами та вони узгоджувалися з показаннями ОСОБА_6 .
Твердження засудженого про неповноту дослідження судами інформації з роздруківками телефонних з`єднань ОСОБА_6 і ОСОБА_4 є необґрунтованими. При дослідженні судом апеляційної інстанції роздруківок з`єднань номерів телефонів, якими користувались ОСОБА_6 і ОСОБА_4 встановлено, що в час вчинення злочину починаючи з 08 години вони знаходились в зоні дії одних базових станцій у м. Красилові та користувались власними телефонами в м. Хмельницькому близько 12 години. Зазначені дані підтверджують те, що вони перебували разом на місці вчинення злочину, а потім поїхали в м. Хмельницький.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційних скарг ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , які аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 вересня 2018 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3