Справа № 348/1558/16-к
Провадження № 11-кп/4808/27/18
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальному провадженні № 0000543 за апеляційною скаргою прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, працюючого по тимчасових заробітках, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, поклавши на нього згідно зі ст. 76 КК України відповідні обов`язки.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на його користь 35000 грн. заподіяної злочином моральної шкоди. Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_8 в частині відшкодування 6890 грн. 85 коп. матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави 2646 грн 20 коп. за проведення у кримінальному провадженні експертизи.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що вирок є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що фактичні обставини кримінального правопорушення та відомості щодо особи обвинуваченого не дають підстав для застосування ст. 75 КК України. Вказує, що суд першої інстанції не врахував в повній мірі ту обставину, що обвинувачений вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, не розкаявся у вчиненому, вину визнав частково, моральні збитки не відшкодував, в суді не відбулося примирення між ним та потерпілим, який просив покарати його згідно з законом. На його думку, призначене покарання з подальшим звільненням від кримінальної відповідальності з випробуванням на іспитовий рік 2 роки не є достатнім та необхідним для його виправлення та не сприятиме попередженню вчинення нових злочинів, мета покарання не буде досягнута.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними. Щодо доводів прокурора на часткове визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вказує, що вона полягає в тому, що злочин скоєно з непрямим умислом. Однією з підстав часткового визнання вини стало те, як заявляє обвинувачений, що він не наносив удари по голові потерпілому штахетиною після того, як останній впав з мотоцикла. Це, на його думку, підтверджується матеріалами провадження, а в достовірності показань потерпілого має сумніви. Зазначає, що, визначаючи міру покарання, суд врахував всі обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого. Разом з тим, суд, взявши до уваги дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства і є підстави звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вказує, що при цьому враховано практику Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду та принцип справедливості. Вважає покарання, призначене судом для обвинуваченого, об`єктивним, обґрунтованим, співрозмірним скоєному і достатнім для його виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразились в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння. Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

04.10.2015 року приблизно о 03-00 год. в кафе «Ославчанка», що знаходиться в с.Білі Ослави Надвірнянського району Івано-Франківської області під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник конфлікт.

В подальшому, по АДРЕСА_1 біля 03 год. 30 хв. побачивши, що ОСОБА_9 рухається на мопеді, у ОСОБА_8 виник умисел заподіяти йому тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний прямий умисел, спрямований на те, щоб звалити водія ОСОБА_9 з мотоцикла, який рухався проїзною дорогою на землю і таким чином заподіяти йому тілесні ушкодження та непрямим умислом щодо усвідомлення факту настання тяжких наслідків, ОСОБА_8 , виламавши із паркана дерев`яну штахету, умисно наніс удар по фарі мотоцикла, на якому рухався ОСОБА_9 , від чого останній впав з мотоцикла та вдарившись у піщано-кам`янисту поверхню дороги, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом селезінки, закритої травми грудної клітки у вигляді лівобічного пневмотораксу.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 умисно дерев`яною штахетиною наніс ОСОБА_9 , який лежав на землі, ще декілька ударів по голові.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом селезінки, закритої травми грудної клітки у вигляд лівобічного пневмотораксу, закритого травматичного перелому кісток носа та правої гайморової пазухи, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, забійної рани лобової ділянки, забою м`яких тканин обличчя у вигляді набряку, саден і синців. Згідно висновку експерта № 300 від 23.12.2015 року травма живота з розривом селезінки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні в момент їх заподіяння, інші виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, скасувати вирок суду в частині покарання та ухвалити новий, яким обрати щодо ОСОБА_8 реальну міру покарання, без застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України;

- захисник та обвинувачений не підтримали доводи апеляційної скарги, просили вимоги апеляційної скарги прокурора залишити без задоволення, вирок суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення, вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора, ним не оспорюються фактичні обставини справи, свою незгоду апелянт висловив в частині призначеного судом покарання, вважав його таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, учасниками кримінального провадження не оспорюються, тому у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України, а саме звільнення від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, судом першої інстанції належним чином мотивовані.

Так, норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Відповідно до положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що віднесений законом до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше несудимий (а.п. 141 т. 1), тобто вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатру не перебуває, а також врахував поведінку ОСОБА_8 до і після вчинення злочину, та ставлення останнього до скоєного.

Крім того, судом першої інстанції при прийнятті рішення щодо виду та міри покарання врахований, окрім іншого, й те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем мешкання (а.п. 143 т. 1), його молодий вік, відшкодування потерпілому матеріальних збитків, заподіяних злочином, про що також свідчить надана безпосередньо суду апеляційної інстанції розписка потерпілого ОСОБА_9 .

Також, суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, його молодий вік, відшкодування потерпілому матеріальних збитків, заподіяних злочином.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 67 КК України, відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вимоги закону щодо призначення покарання виконані в повному обсязі та погоджується з висновками суду в частині того, що з урахуванням вказаних вище відомостей, та конкретних обставин вказаного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, та є достатні підстави для звільнення останнього від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років із випробовуванням строком на два роки, застосувавши вимоги ст. 75 КК України.

Обираючи саме такий вид та міру покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з позиції як національного законодавства, так й практики Європейського суду з прав людини.

Так, у ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Колегії суддів встановлено, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, а також основних вимог принципу індивідуалізації призначення покарання, виходячи з конкретних обставин справи.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За наведених вище обставин, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою органами з питань пробації за місцем проживання, та звільнення останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, на думку колегії суддів, є такий, що за своїм видом і розміром відповідає вимогам закону, тобто, є обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 призначене покарання із неправильним застосуванням судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність, не заслуговують на увагу.

Також при прийнятті рішення колегія суддів враховує зміст розписки потерпілого ОСОБА_9 , датованої 22.11.2018 року, що надана колегії суддів під час апеляційного розгляду, з якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 продовжує відшкодовувати завдані потерпілому збитки, та на час апеляційного провадження потерпілий отримав від обвинуваченого грошову компенсацію за моральну шкоду, також вбачається, що останні домовились між собою щодо подальше відшкодування.

Вказані обставини свідчать про бажання обвинуваченого ОСОБА_8 відшкодувати матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_9 , та така поведінка обвинуваченого, на думку колегії суддів, істотно знижує ступень тяжкості вчиненого ним злочину.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років та на підставі ст. 75 КК України із подальшим звільненням останнього від відбування покарання з іспитовим строком два роки, в повній мірі врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, його обставини та особу винного, у зв`язку з чим призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та не є несправедливим внаслідок м`якості.

Суд першої інстанції, з достатньою повнотою врахував всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, тому з огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України та в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в оскарженій його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5