КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 28 січня 2019 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, із вищою освітою, працює на посаді менеджера ТзОВ «КТ-Україна», одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України,
за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської області ОСОБА_7 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , тривалістю 36 днів, строком до 08 лютого 2019 року, без визначення розміру застави.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість та суворість покарання, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, а також те, що інший підозрюваний, у даному кримінальному провадженні втік з-під варти, та на даний час переховується від органу досудового розслідування і суду.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю електронного браслета або персонального трекера.
Зокрема, автор апеляційної скарги зазначає про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри. Так, захисник звертає увагу на те, що потерпіла зазначила, що протиправні дії відносно неї припинилися приблизно о 06 год. 30 хв., однак відповідно до смс повідомлення, наявного в телефоні підозрюваного, останній о 05 год. 09 хв. викликав таксі, та на шляху додому зняв в банкоматі готівку о 05 год. 41 хв., і зайшов в під`їзд свого будинку. Також не встановлено факт вчинення протиправних дій по відношенню до потерпілої висновком експерта Київського обласного бюро СМЕ № 44/182. Посилання на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є безпідставними, оскільки вони не були очевидцями події.
Також захисник зазначає і про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний добровільно приїхав до Броварського ВП ГУ НП в Київській області на перший виклик слідчого, добросовісно виконав обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року до часу її скасування, в частині внесення застави та виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Крім того, автор апеляційної скарги звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в межах Київської області, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.
Автор апеляційної скарги зазначає і про те, що під час розгляду клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не здійснювалась відеофіксація судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 08 серпня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003380, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.
08 серпня 2018 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Наступного дня, тобто 09 серпня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2018 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 жовтня 2018 року.
04 жовтня 2018 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 09 листопада 2018 року, із одночасним визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 140 960 грн.
08 жовтня 2018 року було внесено заставу та звільнено ОСОБА_6 із ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Ухвалою Київського апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року, було скасовано вищевказану ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року та постановлено нову ухвалу, якою продовжено ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 листопада 2018 року, без визначення розміру застави.
16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у зґвалтуванні неповнолітньої вчиненого групою осіб, тобто статевих відносинах із застосуванням фізичного насильства з неповнолітньою, вчинене групою осіб, та у задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства з неповнолітньою, вчинене групою осіб, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.
Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 08 січня 2019 року.
03 січня 2019 року старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Київської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , до 08 лютого 2019 року.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року вказане клопотання слідчого було задоволено.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя, всупереч доводам апеляційної скарги, з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язує його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення, що дає підстави для продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, незаконно впливати на потерпілу, який поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишається існувати та вірогідність його настання є досить високою.

Враховуючи викладене, посилання захисника на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, не заслуговують на увагу.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_6 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Доводи сторони захисту про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, зокрема те, що підозрюваний має постійне місце проживання в межах Київської області, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, а також те, що підозрюваний добровільно приїхав до Броварського ВП ГУ НП в Київській області на перший виклик слідчого, добросовісно виконав обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року до часу її скасування, в частині внесення застави та виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів захисника щодо нездійснення відеофіксації судового засідання при розгляді клопотання слідчого в суді першої інстанції, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. Незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Тобто, зі змісту вищевказаної статті вбачається, що якщо сторони кримінального провадження узгоджено вважають назване порушення неістотним, вони можуть висловити свою згоду на визнання такої дії та результатів її здійснення чинними. Цієї згоди, занесеної до протоколу процесуальної дії або журналу судового засідання, достатньо для визнання фактичних даних, одержаних із зазначеним порушенням, допустимими в юридичному доказуванні.

Таким чином зважаючи на те, що учасники провадження, а саме: прокурор, захисник та підозрюваний в суді апеляційної інстанції не заперечували той факт, що судовий розгляд в суді першої інстанції відбувався 04 січня 2019 року, та те, що до матеріалів провадження долучено технічний носій інформації, із звукозаписом судового засідання, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку, вказані обставини не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Інші доводи, на які посилається автор апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при постановленні ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі справи не вбачається.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183,194, 199, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року, якою задоволено клопотаннястаршого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , строком до 08 лютого 2019 року, без визначення розміру застави,- залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/906/2019 Категорія: ст. 199 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1