Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9976/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/9976/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Вважає ухвалу суду незаконною, прийнятою без належного та всебічного аналізу обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі, яка одноголосно проголосувала за його умовно-дострокове звільнення.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково.
Згідно вироку Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2016 року ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст.187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09.03.2017 року вказаний вирок було залишено без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 10.12.2014 року; кінець строку: 14.03.2020 року. Відбув 3/4 строку покарання 28.04.2018 року.
За час відбування покарання засуджений має 2 заохочення та одне порушення режиму тримання. Крім того, згідно протоколу № 10 від 25.05.2018р., адміністрація ЖВК № 4 та спостережна комісія при Житомирському міськвиконкомі відмовила засудженому в умовно-достроковому звільненні як такому, що не довів свого виправлення.
Враховуючи те, що ОСОБА_8 хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2016 року за ч.3 ст.187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, який ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09.03.2017 року залишено без змін.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислюється з 10.12.2014 року; кінець строку: 14.03.2020 року. Відбув 3/4 строку покарання 28.04.2018 року.
Судом першої інстанції враховано, що засуджений ОСОБА_8 відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, характеризується посередньо, за весь час відбування покарання допустив одне порушення режиму тримання, за що 18.05.2018 року з ним було проведено бесіду виховного характеру, має два заохочення від адміністрації установи. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Додержується вимог пожежної безпеки та безпеки праці (а.с. 11-12).
Крім того, згідно вказаної характеристики, на спільному засіданні адміністрації Житомирської виправної колонії (№4) та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі, яке відбулося 25.05.2018 року засудженому ОСОБА_8 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення (а.с.12).
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Проте, з досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_8 не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_8 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку і ставлення до праці засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі, яка одноголосно проголосувала за його умовно-дострокове звільнення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи спостережна комісія при Житомирському міськвиконкомі 25.05.2018 року відмовила ОСОБА_8 в умовно-достроковому звільненні, і вказаний висновок був врахований судом першої інстанції при постановленні ухвали.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаного клопотання засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законна та обґрунтована, а тому підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: