Номер провадження: 11-кп/813/60/19
Номер справи місцевого суду: 521/3729/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,-
встановив:
оскаржуваною ухвалою суду:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 01.12.2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць,-

відмовлено в задоволенні клопотання про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Врахувавши особу засудженого ОСОБА_8 , тяжкість вчинених злочинів, відсутність стабільної законослухняної поведінки при відбутті покарання та відношення засудженого ОСОБА_8 до праці, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та звільнити засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк покарання. Захисник у своїй скарзі зазначила, що ухвала суду першої інстанціє є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд невірно оцінив всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, зокрема, що за період відбування покарання засуджений ОСОБА_8 був працевлаштований на дільниці по виготовленню «кедів» та має заохочення, однак у зв`язку з погіршенням стану здоров`я на даний час не працює. Також, захисник зазначила, що засуджений ОСОБА_8 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін;вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.
Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки останній хоча і відбув більш, ніж дві треті покарання, призначеного йому вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2015 року, однак за період відбування покарання допускав порушення режимних вимог, мав стягнення, які погашено, до дисциплінарної відповідальності притягувався три рази, має два заохочення, на даний час не працює, участь у програмах диференційованого виховного впливу не приймав та раніше неодноразово судимий.
Доводи захисника про те, що засуджений ОСОБА_8 колись був працевлаштований на дільниці по виготовленню «кедів», де мав два заохочення, сумлінно працював та своїм відношенням до праці заслуговує на умовно-дострокове звільнення апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, однак відповідно до характеристики адміністрації колонії за результатами аналізу поведінки в установі виконання покарань засуджений характеризується як такий, що не став на шлях виправлення та не довів своє виправлення.
Вказані обставини дають апеляційному суду підстави вважати, що засуджений не довів своє виправлення.
Зважаючи на вищевикладене, судом першої інстанції вірно зроблений висновок про те, що на даний час призначене ОСОБА_8 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого.
Також апеляційний суд враховує, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за умисний тяжкий злочин, поєднаний з насильством, що посягає на життя та здоров`я людини, які відповідно до положень статей 3 та 27 Конституції України визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При цьому вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2015 року за вчинення злочину йому було призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4