Постанова

Іменем України
19 березня 2019 року

м. Київ
справа № 757/43294/18-к

провадження № 51-9481км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу в.о. директора державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі ДП «Державний експертний центр МОЗ України») ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою директора зазначеного підприємства ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року про надання тимчасового доступу до речей і документів.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 5 вересня 2018 року задовольнив клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України (далі ОВС ГСУ НП) ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000140 від 13 березня 2018 року про надання дозволу старшим слідчим в ОВС ГСУ НП ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , старшому слідчому слідчого відділу Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_13 , слідчому слідчого відділу Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_14 , старшому слідчому Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_15 , старшому слідчому слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_16 та у порядку ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) співробітникам Служби безпеки України на тимчасовий доступ до речей і документів, що містять охоронювану законом таємницю та знаходяться у володінні ДП «Державний експертний центр МОЗ України» (), за адресою: вул. Васильківська, 14, м. Київ, з можливістю вилучення оригіналів документів для забезпечення проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Так, слідчий суддя надав тимчасовий доступ до фінансово-господарських документів щодо взаємовідносин ДП «Державний експертний центр МОЗ України» з ПАТ «Київський дослідний ремонтно-механічний завод», ТДВ «Київський експериментальний машинобудівний завод «Стенд», фізичними особами-підприємцями ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (договорів оренди нерухомого майна, купівлі послуг (перевезення вантажу), закупівлі робіт із встановлення мультисервісної телекомунікаційної мережі та слабкострумових інженерних систем, закупівлі пристроїв комплексної мережевої безпеки, додаткових угод, платіжних доручень, регістрів бухгалтерського обліку, наказів про призначення та посадових інструкції осіб ДП «Державний експертний центр МОЗ України», листування цього підприємства щодо підписання, припинення або внесення змін до договорів, первинних бухгалтерських документів, складених на виконання договорів, актів приймання-передачі, рахунків-фактури, платіжних документів, виписок з банківських рахунків, накладних, податкових накладних), а також до документів щодо виконання постанови суду у справі № 910/12763/17 про стягнення коштів, до особових справ директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_9 і головного бухгалтера зазначеного підприємства ОСОБА_19 .

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 27 вересня 2018 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року, оскільки така ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає.

Вимоги касаційної скарги та узгоджені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі в.о. директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме п. 10 ч. 1 ст. 309, пунктів 1, 2 і 17 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 24 КПК. Посилаючись на Конституцію України, рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, правовий висновок Верховного Суду України, який міститься у постанові від 12 жовтня 2017 року № 5-142кс(15)17, та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові від 23 травня 2018 року № 13-16сво18, зазначає, що апеляційний суд порушив право ДП «Державний експертний центр МОЗ України» на доступ до правосуддя. Заявниця вважає, що виключно судовий контроль може зупинити безпідставне грубе, на її думку, втручання в господарську діяльність ввіреного їй підприємства, яке здійснюється правоохоронними органами під приводом розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000140 від 13 березня 2018 року за фактом реєстрації лікарських засобів з порушенням встановленого порядку їх доклінічного вивчення, без проведення клінічних досліджень та із фальсифікацією їх результатів, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 321-2 Кримінального кодексу України (далі КК). Стверджує, що вилучені за рішенням слідчого судді документи не мають доказового значення для вищевказаного кримінального провадження, адже стосуються виключно оренди ДП «Державний експертний центр МОЗ України» нежитлових приміщень, щодо якої тривають судові процеси в господарському суді. Звертає увагу, що рішення про задоволення клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя постановив з порушенням вимог ст. 163 КПК без судового виклику особи, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, а крім того, без наявності достатніх підстав вважати, що ці речі і документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. Зазначає, що запитувані слідчим документи не відносяться до документів, які містять охоронювану законом таємницю відповідно до ст. 162 КПК, а тому участь ДП «Державний експертний центр МОЗ України» у судовому засіданні мала бути забезпечена шляхом його належного повідомлення. Вказує, що вилучення за рішенням слідчого судді саме оригіналів документів, які безпосередньо стосуються діяльності ДП «Державний експертний центр МОЗ України», перешкоджає у використанні цих документів зазначеним підприємством під час господарських спорів та досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні № 0003358, внесеному до ЄРДР за ч. 1 ст. 358 КК за фактом підробки документів службовими особами іншого підприємства, для доведення ДП «Державний експертний центр МОЗ України» законності своєї господарської діяльності.

Позиції учасників судового провадження

Представники ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, просила залишити ухвалу апеляційного суду без змін.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Предметом касаційного розгляду є ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів.
Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 27 вересня 2018 року, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року, оскільки така ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає.

Обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, регламентовано главою 31 КПК. Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом, а у ст. 309 КПК наведено перелік таких ухвал слідчого судді. Частиною 3 ст. 309 КПК передбачено, що інші ухвали слідчого судді оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування не підлягають.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність.
Водночас, як установив апеляційний суд, такий захід забезпечення кримінального провадження, як тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю та перебувають у володінні ДП «Державний експертний центр МОЗ України», з можливістю вилучення оригіналів документів, є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а вилучення перелічених в ухвалі слідчого судді документів не може позбавити зазначене підприємство можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність.
Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року, яка стосується надання тимчасового доступу до документів щодо фінансово-господарської діяльності ДП «Державний експертний центр МОЗ України» шляхом вилучення їхніх оригіналів, не перешкоджає підприємницькій діяльності цієї юридичної особи, а тому воно не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі не наведено доводів про те, що документи, до яких надано тимчасовий доступ, є правовстановлюючими, або їхнє вилучення може призвести до зупинки підприємницької діяльності ДП «Державний експертний центр МОЗ України».
Як убачається з матеріалів провадження, слідчий суддя надав дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів документів щодо окремих правочинів і дозволив їх вилучення. Що стосується статуту ДП «Державний експертний центр МОЗ України» та інших документів, які посвідчують користування юридичної особи правом на здійснення підприємницької діяльності, то слідчий суддя надав дозвіл на вилучення лише завірених належним чином копій цих документів.
Викладені у касаційній скарзі доводи про те, що тільки шляхом звернення з апеляційною скаргою сторона захисту має можливість реалізувати передбачене статтями 8, 55, 129 Конституції України право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та передбачене статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, є безпідставними.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановити певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення ( п. 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Кримінальним процесуальним законодавством забезпечено право сторонам кримінального провадження заявити про незгоду з рішенням слідчого судді, яке не може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подання заперечень під час підготовчого провадження (ч. 3 ст. 309 КПК). Сторони кримінального провадження також мають право відповідно до вимог ч. 3 ст. 89 КПК під час судового розгляду подати клопотання про визнання доказів недопустимими.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що оспорювана ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, та відмовивши у відкритті провадження за апеляційною скаргою директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_9 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд при постановленні рішення не урахував правових висновків Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року та Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року є безпідставним. Вказані правові висновки зводяться до того, що суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за рішенням слідчого судді належить керуватися загальними приписами кримінального провадження, визначеними ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 7, п. 17 ч. 1 ст. 7, ст. 24 КПК, лише у тому разі, якщо слідчий суддя прийняв оскаржуване рішення, яке не передбачено КПК, не узгоджується з його повноваженнями, у решті ж випадків апеляційний суд повинен керуватися положеннями ч. 4 ст. 399 КПК. У даному конкретному провадженні слідчий суддя ухвалив рішення, яке прямо передбачене ст. 164 КПК, тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано діяв згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК.
Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу в.о. директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_8 без задоволення.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року про надання тимчасового доступу до речей і документів залишити без змін, а касаційну скаргу в.о. директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» ОСОБА_8 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2