Номер провадження: 11-кп/785/701/18
Номер справи місцевого суду: 500/6170/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 29.05.2017 року у кримінальному провадженні №0002141 від 26.08.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

13.07.1981 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 140 КК України до 1 (одного) року виправних робіт;

08.02.1982 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 206 КК України, з частковим приєднанням невідбутого покарання на підставі ст. 43 КК України, до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

03.06.1988 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 206 КК України до 2 років позбавлення волі;

06.06.1990 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 188-1, ч. 3 ст. 222 КК України, з частковим приєднанням невідбутого покарання на підставі ст. 43 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

05.08.1994 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 81, 106 КК України до 3 років позбавлення волі;

16.09.1998 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ст. 94 КК України до 12 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання 23.02.2007 року умовно-достроково на 2 роки 10 місяців 20 днів;

18.03.2008 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України, з приєднанням на підставі ст. 71 КК України невідбутої частини покарання, до 3 років позбавлення волі;

02.11.2011 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 14.08.2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 26.08.2015 року по 23.12.2015 року включно зараховано в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 24.12.2015 року по день надбання вироком законної сили підлягає зарахуванню в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою, -

встановив:
1. Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 25 серпня 2015 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, він знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, маючи намір на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_9 , яка також знаходилась на подвір`ї вказаного будинку за місцем свого постійного проживання, підійшовши до останньої, з метою пригнічення волі потерпілої та доведення до кінця свого злочинного наміру, спрямованого на зґвалтування неповнолітньої потерпілої, застосував до неї насильство у виді заподіяння множинних ударів кулаками рук в область голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, точну кількість ударів не встановлено, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забоїв волосистих покровів голови в тім`яній області, синця правого плеча і правого стегна, саден обох ліктьових суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_7 не довів до кінця свій злочинний умисел спрямований на зґвалтування потерпілої ОСОБА_9 з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину мешканцями смт. Суворове, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які прийшли на допомогу потерпілій.

2. Зміст вимог апеляційної скарги
На даний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій виказує незгоду з призначеним вироком покарання, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невмотивованість, невідповідності висновків суду фактичним обставинам та просить вирок суду скасувати, змінивши правову кваліфікацію вчиненого ним злочину з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України на ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України, призначивши йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, як раніше судимій особі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд прийняв рішення лише на підставі показів потерпілої та свідків сторони обвинувачення, які були допитані без його участі, чим порушив принцип всебічного розгляду справи, а в матеріалах справи відсутні докази того, що він намагався зґвалтувати потерпілу, а лише наявні дані про тілесні ушкодження потерпілої, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких суд не допитав.

Крім того, апелянт зазначає, що він був позбавлений права на участь в судових засіданнях, оскільки його видаляли із зали суду, йому не було надано останнє слово, а його захисник у день проголошення вироку був відсутній в залі суду.

Також апелянт посилається на те, що згідно висновку експерта він в момент вчинення кримінального правопорушення був тверезий, а у вироку вказано, що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, крім того, про це було зазначено в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 25.08.2016 року, якою було скасовано раніше постановлений Ізмаїльським міськрайонним судом відносно нього вирок.

Зазначає, що потерпілій безпідставно змінили законного представника, яка здійснила вплив на свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в результаті чого останні змінили свої покази, надані ними раніше в Ізмаїльському міськрайонному суді, а суд першої інстанції прийняв до уваги їхні суперечливі покази.

Обвинувачений себе винуватим не визнає, вважає, що в його діях міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 та ч. 1 ст. 125 КК України.

До початку розгляду апеляційної скарги, обвинувачений змінив свої апеляційні вимоги, просив вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд справи судом першої інстанції, а в разі залишення оскаржуваного вироку без змін застосувати до нього вимоги ч. 5 ст. 72 КК України.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні до початку апеляційного розгляду, змінив свої апеляційні вимоги, просив вирок районного суду скасувати, направити справу на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі, та пояснення його захисника, який підтримав доводи зміненої апеляційної скарги обвинуваченого, просив оскаржуваний вирок скасувати, направити справу на новий судовий розгляд; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок районного суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод
Стаття 6. Право на справедливий суд
1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
2. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;
c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;
d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;
e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
4.2. Кримінальний кодекс України

Стаття 50. Поняття покарання та його мета

1. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Стаття 65. Загальні засади призначення покарання

1. Суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

4.3. Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 2. Завдання кримінального провадження
1. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 404. Межі перегляду судом апеляційної інстанції
1. Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
2. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
3. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
4. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
5. Позиція апеляційного суду
5.1. Щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Враховуючи вищевикладене, те, що обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово змінював свої апеляційні вимоги, апеляційний суд вважає за необхідне переглянути оскаржуване рішення в межах зміненої апеляційної скарги обвинуваченого, а також дослідити вирок районного суду в частині доведеності винуватості обвинуваченого та призначеного йому покарання.

5.2. Щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Суд у вироку вірно зазначив, що незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України, підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями, допитаних в судовому засіданні неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , показаннями законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_14 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , а також письмовими доказами: рапортом чергового Ізмаїльського МВ ГУМВс України в Одеській області (т. 1 а. с. 69); протоколом огляду місця події (т. 1 а. с. 70-74); висновком судово-медичної експертизи №343 від 26.08.2015 року (т. 1 а. с. 151-152); висновком судово-медичної експертизи №342 від 26.08.2015 року (т. 1 а. с. 153-154); протоколом №687 медичного огляду для встаовлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння ОСОБА_7 ( т. 1 а.с . 145); протоколом проведення слідчого експерименту від 08.09.2015 року (т. 1 а. с. 75-78, 79-81); висновком судово-психіатричної експертизи №498 від 15.09.2015 року (т. 1 а. с. 170-173).

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

5.3. Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що районний суд прийняв рішення лише на підставі показів потерпілої та свідків сторони обвинувачення, які були допитані без його участі, чим порушив принцип всебічного розгляду справи, а в матеріалах справи відсутні докази того, що він намагався зґвалтувати потерпілу, а лише наявні дані про тілесні ушкодження потерпілої, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких суд не допитав, апеляційний суд не приймає до уваги з таких підстав.

Згідно матеріалів справи, потерпіла, її законний представник та частково свідок ОСОБА_10 були допитані за участі обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 142-148, 152-155, 193-194).

В зв`язку з тим, що обвинуваченим ОСОБА_7 було порушено порядок судового засідання, ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 16.02.2017 року видалено обвинуваченого ОСОБА_7 із зали судового засідання до закінчення судового засідання 16.02.2017 року шляхом припинення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та допит свідка ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_11 продовжено за відсутності обвинуваченого ( т. 2 а. с. 191, 194-198).

Під час судового розгляду ні обвинуваченим, ні його захисником не заявлялись клопотання про допит свідків та дослідження інших доказів.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційних вимог
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції вірно проаналізував сукупність досліджених доказів, показань свідків, наданих безпосередньо суду, врахував обставини, при яких було вчинене замах на зґвалтування неповнолітньої потерпілої, висновки судово-медичних експертиз, та прийшов до вірного висновку про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його версії про обставини скоєння злочину не знайшли свого підтвердження.

В апеляційному суді від учасників судового провадження не надходили клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а так само щодо дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що районним судом всі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі, та доведено винуватість обвинуваченого, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, і дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України, оскільки ОСОБА_7 вчинив незакінчений замах на зґвалтування неповнолітньої потерпілої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства.

За таких обставин апеляційному суду не було наведено обвинуваченим та його захисником жодної підстави, передбаченої ст. ст. 412 та 415 КПК України, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення апеляційним судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 районний суд вірно визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а обставини, що пом`якшують покарання відсутні.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що районний суд в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України, за кваліфікуючими ознаками незакінчений замах на зґвалтування неповнолітньої потерпілої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, внаслідок чого вірно призначив йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України, у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для зміни вироку в частині призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ст. ст. 7, 9 КПК України, а також того, що в апеляційному суді ні обвинувачений, ні його захисник не надали доказів того, що під час розгляду справи в районному суді допущено такі істотні порушення кримінального та кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також не заявили жодних клопотань про дослідження повторно обставин, встановлених під час кримінального провадження або тих, що не досліджувалися судом першої інстанції, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає оскаржуваний вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, та приходить до висновку, що в діях районного суду відсутні жодні порушення кримінального та кримінального процесуального закону, які, відповідно до положень статтей 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, ч. 1 ст. 409 КПК України, могли би бути підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України відносно ОСОБА_7 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002141 від 26.08.2015 року, в суді першої інстанції.

Разом з цим апеляційний суд вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року встановлено, що один день тримання під вартою прирівнюється до двох днів позбавлення волі, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і відносно неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Закону України №2046-VIII.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 затриманий 26.08.2015 року (т. 1 а. с. 137).

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2015 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т. 1 а. с. 27, т. 3 а. с. 18).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 26.08.2015 року по 06.11.018 року, по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 в строк відбуття ним покарання. В решті вирок районного суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 29.05.2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України, - змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 26.08.2015 року по 06.11.2018 року, по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4