Справа № 373/2065/18 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/995/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000354 від 21.05.2018 за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Переяслав-Хмельницького Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого за цивільним договором, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну свого місця проживання, роботи, навчання;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 20 травня 2018 року близько о 12 години 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Грушевського в м. Переяслав-Хмельницькому в напрямку вул. Інтернаціональна, неподалік будівлі автомийки «WASHTEK», що знаходиться по вул. Грушевського, 67 порушив п. 1.5 ПДР, п. 2.3 б) ПДР, п. 10.1 ПДР не надавши переваги в русі мотоциклу « SPARK SP125R-21», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по зустрічні смузі руху вул. Грушевського в напрямку вул. Шкільна, допустивши зіткнення з останнім.В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_9 , згідно висновку експерта №93 від 05.10.2018 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, понад три тижні.

В апеляційній скарзі прокурор, указав на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 75 КК України, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням стосується лише основного покарання, звільнення від відбування додаткового покарання за цією нормою не допускається. Проте, суд в порушення вказаних вимог закону, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додаткового покарання, що призвело в свою чергу до призначення покарання яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який також підтримав апеляційну скаргу прокурора;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку суду, колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками судового провадження не оспорювалися, стосовно них, відповідно до вимог ст.349 КПК України, докази в судовому засіданні не досліджувались і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.
Правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України не оспорювалась у суді першої інстанції та не оспорюється у суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, то вони є обґрунтованими.
За змістом п.4 ч.1 ст. 420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

Аналіз положень п.4 ч.1 ст. 420 КПК України у поєднанні із положеннями п.п.1, 2 ч.1 ст. 413 КПК України дає підстави стверджувати, що неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання є незастосування судом закону України про кримінальну відповідальність, який регламентує звільнення від відбування покарання або застосування закону, який не підлягав застосуванню при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту норми цього Закону вбачається, що звільнення від відбування покарання може застосовуватись лише щодо тих покарань, які перелічені в ст. 75 КК України, тобто таке рішення може бути ухвалено лише щодо основного покарання.

За змістом ст. 77 КК України додаткове покарання, в тому числі і у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю призначається у разі звільнення від відбування покарання із випробуванням. Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням не поширюється на додаткові покарання, перелік яких наведений у ст. 77 КК України.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при звільненні особи від відбування основного покарання суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткове покарання, яке підлягає реальному виконанню, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.

Між тим, призначивши ОСОБА_7 основне покарання у виді обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням. Формулювання звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, яке було застосоване судом першої інстанції у вироку, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_7 був звільнений як від основного, так і додаткового покарання, що вказує на порушення судом ч.1 ст. 75 та ст. 77 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, звільнивши обвинуваченого від відбування основного та додаткового покарання допустив неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, та в цій частині ухвалити новий вирок.

Степаненку ОСОБА_10 у за ч.1 ст.286 КК України призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи, навчання уповноважений орган з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4