Провадження № 11-кп/4820/63/19
Справа № 675/2218/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду від 12 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ізяславського районного суду від 12 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про визнання неправомірними та незаконними дій Державної установи «Замкова виправна колонія №58» щодо накладених на нього дисциплінарних стягнень та скасування їх.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 раніше 46 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, мав одне непогашене стягнення та систематично порушує дисципліну.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, задоволити його заяву. При цьому вказує, що суд безпідставно та протиправно відхилив докази, які мали юридичне значення. Вважає, що посадові особи установи виконання покарань необгрунтовано вчиняють дії, що порушують його права з вигаданих підстав.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого ОСОБА_7 та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційного скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.
Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).
Згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 22.09.2016 року

о 22 год. 30 хв. засуджений ОСОБА_7 під час прибуття планової варти та проведення повного особистого обшуку поводив себе нетактовно, розмахуючи руками, на законні вимоги припинити порушення не реагував, погрожуючи написанням безпідставних скарг.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора внутрішньої безпеки сержанта внутрішньої служби ОСОБА_9 від 22.09.2016 року.
Як вбачається з рапорту начальнику Замкової виправної колонії (№58), оформленого 29.09.2016 року начальником відділення лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_10 , в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_7 не визнав, письмове пояснення надавати відмовився. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_10 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Як встановлено судом, факт проведення бесіди виховного характеру підтверджується актом від 22.09.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_7 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Згідно характеристики від 13.06.2016 року, затвердженої начальником Замкової виправної колонії (№58) засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в Замковій виправній колонії (№58) з 10.06.2016 року характеризувався негативно, раніше притягувався 46 разів до дисциплінарної відповідальності, мав одне непогашене стягнення, що стверджено відповідною довідкою про стягнення та заохочення.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що рапорт від 29.09.2016 року дійсно оформлювався та ним підписаний, більш конкретні деталі складання рапорта та події, про які в ньому йде мова не пригадав, в силу значного періоду часу, який сплив з того моменту.
Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 30.09.2016 року про накладення дисциплінарного стягнення, засудженому ОСОБА_7 за порушення режиму відбування покарання оголошено «Сувору догану».
Крім того, 26.09.2016 року о 06 год. 10 хв. засуджений ОСОБА_7 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме допустив прояв нетактовної поведінки відносно молодшого інспектора ВНБ старшого сержанта ОСОБА_11 , поводив себе грубо та нахабно, висловлювався нецензурною лексикою, словами, що принижують людську гідність, висловлював своє невдоволення режимом утримання, не реагуючи на законні вимоги припинити порушення.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора ВНБ старшого сержанта ОСОБА_11 від 26.09.2016 року, згідно якого така подія дійсно мала місце.
Як вбачається з рапорту ОСОБА_10 начальнику Замкової виправної колонії (№58) від 26.09.2016 року, в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_7 не визнав, письмове пояснення надавати відмовився. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_10 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Сам факт проведення бесіди виховного характеру підтверджується актом від 26.09.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_7 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Згідно психологічної характеристики від 30.09.2016 року, психолога соціально-виховної та психологічної роботи Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_12 , який провів бесіду психопрофілактичного характеру, засуджений ОСОБА_7 може утримуватися в ДІЗО.
Згідно довідки про стягнення та заохочення від 27.06.2016 року, засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в Замковій виправній колонії (№58) з 10.06.2016 року, раніше притягувався 49 разів до дисциплінарної відповідальності, мав 4 непогашені стягнення, заохочення відсутні, в тому числі останнє з них за нетактовну поведінку до представників адміністрації від 21.06.2016 року у виді ДІЗО на 15 діб.
По факту, який мав місце 26.06.2016 року о 06 год. 10 хв. з ОСОБА_7 проведені бесіди виховного характеру першим заступником начальника Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_13 та заступником начальника ОСОБА_14 , по результатах яких констатується, що засуджений на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує та заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії.
Згідно плану психологічної підтримки засуджених на ОСОБА_15 від 13.06.2016 року психологом проводилося навчання навичкам саморегуляції психологічного стану з метою формування самокерованої поведінки.
Як пояснив ОСОБА_11 , викликаний в судове засідання в якості свідка, що факт зазначений у його рапорті мав дійсно місце. Свідок пояснив, що рапорт від 29.09.2016 року дійсно оформлювався та ним підписаний, подробиці складання рапорта та події, про які в ньому йде мова не пригадав, в силу значного періоду часу, який сплив з того моменту.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги засудженого щодо скасування дисциплінарних стягнень не підлягають задоволенню.

Стягнення, які накладені на засудженого ОСОБА_7 прийняті у спосіб та в порядку визначеному законом в межах повноважень установи закладу виконання покарань з врахуванням фактичних обставин.
Працівники Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» діяли у спосіб та в межах чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність факту порушення ОСОБА_7 правил внутрішнього розпорядку установи покарань колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що посадові особи установи виконання покарань необгрунтовано вчиняють дії, що порушують права засудженого з вигаданих підстав, на думку колегії суддів, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 систематично порушує дисципліну, проявляв нетактовну поведінку по відношенню до працівників колонії. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме характеристикою ОСОБА_7 , рапортами працівників колонії та довідками про стягнення.
Колегія суддів вважає безпідставними і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував, що представники адміністрації колонії відносяться до ОСОБА_7 упереджено, оскільки ОСОБА_7 не дотримується порядку і умов виконання та відбування покарань відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційній інстанції, а обставини, на які посилається засуджений в апеляційній скарзі спростовуються наявними у справі доказами.

Враховуючи вище зазначене, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що заява ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду від 12 вересня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про визнання неправомірними та незаконними дій Державної установи «Замкова виправна колонія №58» щодо накладених на нього дисциплінарних стягнень - залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді