Постанова
Іменем України

12 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 346/356/18
провадження № 51-9564 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000896, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 09 серпня 2017 року приблизно о 18.00 год., керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter315D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Чернівці-Стрий-Мамалига», між населеними пунктами Матеївці та Замулинці Коломийського району в напрямку м. Коломия, порушив вимоги підп. «б», «д» п. 2.3, пунктів 10.1, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого, допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки «FAW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_8 та в салоні якого знаходився пасажир ОСОБА_9 , внаслідок чого цей автомобіль з`їхав у кювет, де перекинувся. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження та потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити постановлені відносно ОСОБА_7 судові рішення в частині призначеного за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання. Вважає, що позбавляючи засудженого права керувати транспортними засобами, суди належним чином не врахували всіх даних про його особу, обставин, які пом`якшують покарання, позицій потерпілих у справі, які жодних претензій до засудженого не мали в зв`язку з повним відшкодуванням заподіяної їм шкоди та просили суворо не карати останнього, а також того, що ОСОБА_7 працює водієм і транспортний засіб є єдиним джерелом його доходу та засобом для існування.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор вважав, що оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_7 слід залишити без зміни .
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, дотримуючись наведених вимог кримінального закону при призначенні засудженому покарання, суд урахував усі обставини справи, в тому числі і тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу винного, який позитивно характеризується як по місцю роботи, так і по місцю проживання, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце проживання, визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття у скоєному, добровільне відшкодування завданої шкоди і обрав покарання у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі, який передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України та звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовими строком 2 роки.
При цьому, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, суд прийняв рішення про необхідність призначення засудженому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги захисника, який не погоджувався з призначеним ОСОБА_7 додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та просив вирок суду в цій частині змінити, констатував їх безпідставність з наведенням мотивів прийнятого рішення та вирок суду залишив без зміни.
З таким висновком погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
При визначенні ОСОБА_7 виду та міри покарання у мінімальній межі санкції ч. 2ст. 286 КК України місцевий суд правильно врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те , що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується за місцем проживання.
У касаційній скарзі не наведено таких обставин та даних про особу ОСОБА_7 , які свідчили про можливість виправлення засудженого без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для виключення додаткового покарання.
Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, а доводи захисника, викладені у касаційній скарзі, щодо невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості є необґрунтованими.
З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись ч. 2 ст. 376, статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає..
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3