Справа № 161/9871/18 Провадження №11-кп/802/163/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000379 від 12.05.2018 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2018 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Воютин Луцького району Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, раніше неодноразово судимий: останній раз 16 вересня 2014 року Луцьким міськрайонним судом за ч.3 ст.185, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року звільнений умовно-достроково не відбутий термін покарання 1 рік 5 місяців 7 днів;
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, та йому призначено покарання:

за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2014 року остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 4 роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 12 травня 2018 року, тобто з моменту його затримання.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 раніше обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 12 травня 2018 року, близько 00 год., в АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом пошкодження захисних ролетів на вікні та розбиття за допомогою цеглини скла металопластикового вікна, незаконно проник в приміщення продуктового магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", звідки таємно викрав алкогольні та слабоалкогольні напої, цигарки, цукерки та грошові кошти, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2605 грн. 30 коп.
Крім того, він же, в середині жовтня 2017 року, перебуваючи в с. Воютин Луцького району, а саме, поблизу водойми, шляхом привласнення знайденого, без мети збуту, незаконно придбав наркотичний засіб - рослини коноплі, які, зберігаючи при собі, переніс до батьківського будинку за адресою АДРЕСА_2 , де шляхом висушування незаконно виготовив для особистого вживання особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та який незаконно зберігав в будинку без мети збуту до його вилучення працівниками поліції.
17 травня 2018 року, в приміщенні нежитлового будинку в АДРЕСА_2 , в ході проведення огляду виявлено та вилучено паперовий згорток із речовиною рослинного походження зеленого кольору, що згідно висновку експерта №348 від 18 червня 2018 року, являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину відповідно становить 18,68 г.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу, пом`якшуючі обставини, а також сприяння в поверненні частини викраденого майна, наявність на утриманні десятеро дітей. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити, як можна зрозуміти зі змісту самої скарги, менш суворе покарання.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав і просив пом`якшити покарання, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до такого висновку.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що останній є особою молодого віку, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, задовільно характеризується, однак раніше неодноразово судимий, в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив умисні злочини, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання. Враховано судом і думку потерпілого щодо міри покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючих обставин не встановив, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а остаточне покарання за сукупність вироків шляхом часткового складання покарань.

Твердження апелянта про наявність на утриманні інших дітей, крім тих які враховані судом першої інстанції при винесенні вироку, не підтверджується матеріалами кримінального провадження та не впливає на правильність висновків місцевого суду щодо призначеного покарання.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи ОСОБА_7 , які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2018 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді