ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/946/18 Справа № 185/7179/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000772 за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Південного регіону України, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року, якою обвинувальний акт щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Дніпропетровськ, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 10.08.2017 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у сумі 850 грн.,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 342 КК України,

повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чітко дотримано вимоги, передбачені ст.291 КПК України, та зазначено в ньому усі вичерпні відомості, як того вимагає закон, у тому числі викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень із зазначенням усіх обставин їх вчинення, які прокурор вважає встановленими під час досудового розслідування, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та вищезазначене формулювання обвинувачення.
Крім того, обвинувальний акт містить обставини, які відповідно до ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), також винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення викладено чітко і конкретно, також наведені усі обов`язкові ознаки інкримінованих злочинів.
Вказує на те, що оскільки дії обвинувачених були однотипні, тотожні та вчинялися щодня на протязі тривалого періоду часу, прокурором у формулюванні обвинувачення щоденні 50 фактів незаконного збуту психотропних речовин конкретизовано двома фактами оперативних закупок, із зазначенням, що аналогічним чином обвинувачені діяли щодня.
Зазначає, що після вручення та ознайомлення обвинуваченими та їх захисником з копією обвинувального акту, від останніх, стороні обвинувачення або суду, відповідних клопотань та заяв про незрозумілість обвинувачення щодо них, не надходило, крім того, проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.
Також посилається на те, що твердження суду щодо порушення принципу невинуватості відносно інших членів організованої групи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у зв`язку з тим, що в обвинувальному акті зазначено, що вказані особи вчинили інкриміновані їм кримінальні правопорушення, передбаченні ч.3 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 ч.3 ст.311КК України, є помилковим, оскільки обвинувальний акт, відповідно до ст.293 КПК України, є формою закінчення досудового розслідування та не визначає вину особи за вчинення злочину.
Крім того, в обвинувальному акті є посилання на те, що судове провадження щодо вказаних осіб здійснюється в інших кримінальних провадженнях, згідно вимог КПК України, у зв`язку з укладенням із ними угоди про визнання винуватості.
Вказує на те, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні вийшов за межі своїх повноважень, оскільки повинен був лише перевірити обвинувальний акт на відповідність його вимогам ст.291 КПК України, а не проводити детальний аналіз формулювання обвинувачення, перевіряти зібрані докази, розглядати питання винуватості інших членів організованої групи, не звертаючи уваги на те, що обвинувальний акт було складено відносно тільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..
Зазначає, що розбіжність між датами складання обвинувального акту та розпискою сторони захисту про отримання цього обвинувального акту є технічною опискою.
Також посилається на те, що зазначення повідомлення про підозру в реєстрі матеріалів досудового розслідування в переліку процесуальних рішень, а не в переліку процесуальних дій, не є порушенням вимог КПК України.
Твердження суду про те, що в обвинувальному акті відсутні засоби зв`язку обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника є безпідставними, оскільки прокурором у супровідному листі до обвинувального акту вказаний номер мобільного телефону обвинуваченої та її захисника, за допомогою яких, суд першої інстанції повідомив їм про дату та час підготовчого судового засідання, при цьому суд має право здійснювати виклик сторін провадження шляхом надсилання повісток за адресою проживання, які вказано в обвинувальному акті.
Посилання суду першої інстанції щодо відсутності процесуального документу, який би визначав підслідність цього кримінального провадження саме військовою прокуратурою є безпідставним, оскільки у п.58 розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту, вказано постанову заступника Генерального прокурора від 29.03.2018 року про вирішення спору про підслідність кримінальних правопорушень та визначення органу, який виконуватиме повноваження відповідно до вимог ст.36 КПК України.
Крім того, наявність будь-яких недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 342 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті зазначено, що вищевказана організована група здійснила не менш 50 фактів незаконного збуту за грошову винагороду наркозалежним особам психотропної речовини «метамфітамін», отримуючи щоденно понад 13 тисяч грн., однак в цьому ж обвинувальному акті зазначено лише два епізоди незаконного збуту психотропної речовини «метамфітаміну». Жодної конкретизації дій кожного з обвинувачених, які б містили ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст.28 ч.3 ст.307 КК України в обвинувальному акті не наводиться, та не зазначено дату, час та місце вчинення цього кримінального правопорушення.
Також, в обвинувальному акті взагалі відсутні посилання на дату, час та місце, за яких фактичних обставин, з якою метою були вчиненні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дії у складі організованої групи у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 311 КК України.
Крім того, вказівка в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_11 як організатор, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили інкриміновані їм кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України є безпідставною, оскільки обвинувачення останнім в установленому законом порядку висунуте не було та не міститься в самому обвинувальному акті.
Посилається на те, що відповідно до розписок, доданих до обвинувального акту, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисник ОСОБА_8 отримали копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування 28 серпня 2018 року, до складання обвинувального акту 30 серпня 2018 року.
Вказує на те, що у переліку процесуальних дій взагалі не вказано повідомлення про підозру ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК Кодексу, кому і коли таке повідомлення було вручене. Крім того, слідчим, всупереч вимогам КПК України, повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України включено в перелік процесуальних рішень, хоча повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не рішенням, що у відповідності до вимог ст. 110 Кримінального процесуального кодексу України оформлюється постановою на стадії досудового розслідування.
Крім того, в обвинувальному акті відсутні засоби зв`язку обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника, що унеможливлює виклик останніх до суду, хоча обвинувачена та захисник є безпосередніми учасниками судового провадження.
Також, матеріали обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не містять процесуального документа, який би визначав підслідність даного кримінального провадження саме військовою прокуратурою, відповідно до вимог ст. ст. 36, 216, 218 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, обвинувачених та захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно із якою визначаються вимоги, які ставляться до обвинувального акту.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, в ході апеляційного перегляду встановлено, що обвинувальний акт містить посилання на те, що вищевказана організована група здійснила не менш 50 фактів незаконного збуту за грошову винагороду наркозалежним особам психотропної речовини «метамфітамін», отримуючи щоденно понад 13 тисяч грн., однак в цьому ж обвинувальному акті зазначено лише два епізоди незаконного збуту психотропної речовини «метамфітаміну», що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України, що на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, посилання в обвинувальному акті на ОСОБА_11 як організатора, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вчинили кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України є безпідставним, оскільки досудове розслідування щодо цих осіб було виділено в окреме кримінальне провадження та вирок щодо них не ухвалювався.
Водночас, суд, повертаючи обвинувальний акт, вказав також на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, однак колегія суддів зазначає, що кримінальним процесуальним законом передбачено повернення обвинувального акта прокурору лише в разі його невідповідності ст. 291 КПК України. Недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою повернення обвинувального акта.
Інші зазначені недоліки обвинувального акту також не є такими, що можуть бути підставою повернення обвинувального акта.
З урахуванням наведеного вище, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та враховуючи, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, таким як презумпція невинуватості та забезпечення права на захист, підстав для зміни чи скасування ухвали суду відповідно до положень ст.409 КПК України не встановлено, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Південного регіону України, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4