ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/442/18 Справа № 183/6214/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження № 0003381 та № 0000021 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Перещепине, Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 13.11.2013 року Новомосковськом міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік,
- 13.01.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,
- 08.04.2015 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,
- 27.05.2015 року Петриковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71, ст. 72 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненої 24.03.2017 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року ОСОБА_8 визнано винною за: ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло; ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, та призначено покарання за: ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі; ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; ч. 2 ст. 190 КК України - у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за таких обставин.
В період з 15 жовтня 2017 року по 22 січня 2018 року ОСОБА_8 , кожного разу переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, скоїла п`ять крадіжок чужого майна за наступних обставин.
Так, 15 жовтня 2017 року приблизно о 19.30 годин, ОСОБА_8 , знаходилась в гостях у ОСОБА_9 , в будинку АДРЕСА_2 . Коли ОСОБА_9 , був відсутній у вищевказаному будинку, ОСОБА_8 зі складової кімнати, здійснила крадіжку бензопили «Бригадир», вартістю 1332,85 гривні та кутошліфовальної машини «ЕЛПРОМ», вартістю 463,60 гривні. Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном місце скоєння злочину залишила, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1796 гривень 45 копійок.
17 жовтня 2017 року близько 11.00 годин ОСОБА_8 , знаходячись в парку ім. Шевченка в м. Перещепине, Новомосковського району Дніпропетровської області, зустрілась з ОСОБА_9 , який рухався на своєму велосипеді, моделі «Україна», де останній почав вимагати від ОСОБА_8 , повернути раніше викрадені у нього речі, на що ОСОБА_8 , погодилась та попрохала ОСОБА_9 дати їй велосипед моделі «Україна» з ціллю пошуку викраденого майна, який на її прохання погодився. Після чого, ОСОБА_8 близько 11.40 годин цього ж дня повернулась до парку ім. Шевченка в м. Перещепине, щоб віддати велосипед, але ОСОБА_9 на місці був відсутній, а ОСОБА_8 , скориставшись його відсутністю, таємно викрала велосипед, моделі «Україна», та в подальшому місце скоєння злочину залишила, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2780 гривень.
16 січня 2018 року приблизно о 18.00 годині, ОСОБА_8 , проходила біля будинку АДРЕСА_3 , і в цей момент у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з території домоволодіння за вищевказаною адресою, реалізуючи який, в цей же день, о 18.05 годині, ОСОБА_8 проникла через відсутню вхідну хвіртку на територію вказаного домоволодіння, де, проникла в середину будинку, звідки таємно викрала: пральну машину «Samsung», вартістю 6746 гривень 75 копійок, пральну машину «Zanussi», вартістю 3401 гривні 70 копійок, диван, вартістю 3630 гривень 90 копійок, столик до комп`ютера, вартістю 1483 гривні 30 копійок, яке належить ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном місце скоєння злочину залишила, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 15 262 гривні 65 копійок.
19 січня 2018 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_8 , знаходилась в гостях у свого знайомого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , де в цей же день, приблизно о 12.15 годині, скориставшись тим, що потерпілий відпочиває у себе в кімнаті, здійснила крадіжку ДВД - програвача «MYSTERY», вартістю 411 гривень 00 копійок, який належить ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном місце скоєння злочину залишила, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 411 гривень 00 копійок.
21 січня 2018 року приблизно о 09.00 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_5 , у свого знайомого ОСОБА_10 , який пішов до магазину, залишивши її одну в квартирі, в цей же день, тобто 21 січня 2018 року приблизно о 09.10 годині ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаній квартирі здійснила крадіжку належного ОСОБА_10 обігрівача конвекторного «Термія» 1,5 КВт, вартістю 493 гривні 35 копійок. Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном місце скоєння злочину залишила, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 493 гривні 35 копійок.
22 січня 2018 року приблизно о 09.00 годині ОСОБА_8 , прийшла до свого знайомого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , де в ході розмови ОСОБА_10 пішов до вбиральні, залишивши ОСОБА_8 в квартирі без нагляду, яка, скориставшись відсутністю потерпілого, здійснила крадіжку належного ОСОБА_10 цифрового ефірного приймача Т-2 «ВОХ», вартістю 366 гривень 42 копійки. Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном місце скоєння злочину залишила, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 366 гривень 42 копійки.
Крім того, 20 січня 2018 року приблизно о 09.00 годині ОСОБА_8 , прийшла до свого знайомого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , де під приводом набрання для нього олії, попросила у ОСОБА_10 два алюмінієвих бідони об`ємом по 10 літрів кожен, обіцяючи в подальшому повернути вказані бідони з олією. Після чого ОСОБА_10 , довіряючи ОСОБА_8 , добровільно передав їй належні йому два алюмінієвих бідони, сподіваючись на їх повернення ОСОБА_8 , яка не маючи наміру на повернення майна, з переданими їй двома алюмінієвими бідонами, місце скоєння злочину залишила, та в подальшому розпорядилась бідонами на власний розсуд, тим самим заволоділа майном ОСОБА_10 шляхом зловживання його довірою, спричинивши йому матеріальну шкоду на загальну суму 826 гривень 20 копійок.
В апеляції обвинувачена просить вирок скасувати та призначити більш м`яке покарання, застосувавши ст.ст. 69, 75 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при визначенні покарання не враховано деякі обставини, а саме утримання обвинуваченою неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність претензій у потерпілих, які на суворому покаранні не наполягали, відшкодування завданої шкоди, визнання вини, щире каяття, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність на обліку у лікаря психіатра та нарколога. Крім того, вказала, що прокурором не враховано її онкологічне захворювання, медична документація по якому знаходиться в СІЗО-4 м. Дніпра у медичній картці.
Прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_12 було подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченої, в яких просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В обґрунтування вказав, що обвинуваченою не доведено документально наявність захворювання, у зв`язку з яким вона просить застосувати до неї вимоги ст. ст. 69, 75 КК України. В судовому засіданні визнала себе винною, не оспорювала обставин, при яких скоєні кримінальні правопорушення під час судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При призначенні покарання судом враховані обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та часткове відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями. Тому зазначені обставини не можуть свідчити про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених злочинів. Вважає, що вироком суду першої інстанції повністю дотримано принципів справедливості та індивідуалізації покарання.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, а один до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченої, яка вину визнала повністю, на обліках у лікарів фтизіатра, психіатра, нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дочку, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою, що раніше неодноразово судима за скоєння аналогічних злочинів, скоїла злочини протягом року після звільнення з місця відбування покарання за попереднім вироком суду, за місцем мешкання характеризується негативно, потерпілі претензій до неї не мають та на суворому покаранні не наполягають, щире каяття та добровільне часткове відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями як пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність вищезазначених обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, не можуть свідчити про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених нею злочинів, у зв`язку з чим застосування до ОСОБА_8 ст.ст. 69,75 КК України є неможливим і останній необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України саме з реальним його відбуттям.
Що ж стосується наявності в обвинуваченої ОСОБА_8 онкологічного захворювання, то відповідно до медичної довідки, ОСОБА_8 , 1981 р.н. надійшла до ДУВП №4 16.03.2018 року без тілесних ушкоджень.
Згідно медичних документів (реєстраційна карта хворого на злоякісне новоутворення № В600017) - ОСОБА_8 має діагноз: «Злоякісне новоутворення кожи повіку». Діагноз встановлено 01.10.2015 року у Дніпропетровському облонкодиспансері, зареєстровано 01.01.2016р. З приводу вищезазначеного, у 2016 році, ОСОБА_8 була прооперована на базі онкологічного відділення МБПЛ при Львівській виправній колонії №19 Центру охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України. Але виписки або будь яка медична документація відсутні.
25.05.2018 року ОСОБА_8 , з діагностично-консультативною ціллю, було вивезено до КЗ «Клінічний онкологічний диспансер Дніпропетровської обласної ради». Встановлено діагноз: (з оригіналу): «Рак кожи внутренней поверхности правого глаза T2N0M0 после оперативного лечения (2016г.) кл, гр. II. Рецидив заболевания? Того ж дня було взято біопсію новоутворення кожи внутрішньої поверхні правого ока. Явка за результатами гістології - 08.06.2018 року.
08.06.2018 року, ОСОБА_8 було повторно вивезено до КЗ «Клінічний онкологічний диспансер Дніпропетровської обласної ради» та було отримано консультативний висновок спеціаліста (з оригіналу): «Cancer кожи внутренней поверхности правого глаза T2N0M0 после оперативного лечения (2016г.) кл.гр. II. Recidiv morbi». На даний час, стан хворої залишається без змін. Продовжують турбувати раніш зазначені скарги. У звязку з чим, ОСОБА_8 отримує відповідно симптоматичну терапію.
Отже, апеляційним розглядом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 отримує необхідну медичну допомогу у відповідності до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року, а тому апеляційні вимоги обвинуваченої в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченої про наявність підстав для пом`якшення їй покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________ _______________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4