Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/69/19
Провадження 1-кп/480/211/19
ВИРОК
Іменем України

02 травня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження № 0000049, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Каланчак Херсонської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, раніше судимого, на час вчинення злочину - солдата резерву другого взводу роти резерву рядового складу батальйону резерву військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що 06.05.2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015, затвердженого законом України №113-Л/Ш від 15.01.2015, Каланчацьким РВК Херсонської області ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією.
Надалі, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 06.05.2015 року №114 солдата ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення, а наказом від 08.08.2015 року №10, у зв`язку із проведенням організаційно-штатних заходів з 10.08.2015 року призначено на посаду солдата резерву другого взводу роти резерву рядового складу батальйону резерву військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 .
З часу видання ВО Президента України, Головою Верховної ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, до цього часу на території України, згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст.1 Закону України «Про оборону України», почав діяти особливий період, тобто період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.
Проте, всупереч зазначених вище вимог, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи статутні обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
Так, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 13.08.2015 року №18 солдату ОСОБА_4 надано відпустку за станом здоров`я (через хворобу), терміном 45 діб, з 13 серпня по 26 вересня 2015 року, який вибув до смт.Каланчак Херсонської області.
При цьому, ОСОБА_4 було достовірно відомо, що після закінчення відпустки, 27.09.2015 року він повинен був з`явитись на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступити до виконання обов`язків військової служби за посадою.
Проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, солдат ОСОБА_4 , не бажаючи виконувати обов`язки військової служби, вирішив вчинити дезертирство, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби з відпустки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення дезертирства, солдат ОСОБА_4 , в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом, маючи на меті взагалі ухилитись від військової служби, в порушення статутних вимог, в умовах особливого періоду, у визначений строк (27.09.2015 року), не прибув з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , проводячи службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання, та інших місцях.
В період з 27.09.2015 року по 20.11.2018 року солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, у військовий комісаріат не з`являвся, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не вживаючи при цьому жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
В подальшому, усвідомлюючи протиправність своїх дій, за які передбачена кримінальну відповідальність, ОСОБА_4 вирішив припинити ухилятись від проходження військової служби, та 20.11.2018 року добровільно та самостійно прибув до військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України, із зізнанням, повідомивши про викладені вище обставини.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст.408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

У даному кримінальному провадженні 02.05.2019 року між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст.468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ч.3 ст.408 КК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережено визнати вину в обсязі обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_4 за ч.3 ст.408 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому відповідний іспитовий строк.

Крім того, прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Адвокат ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.408 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. При цьому, в силу вимог ч.4 ст.469 КПК України, вказане передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, тобто декілька обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який потребує продовження амбулаторного лікування у зв`язку із отриманням травми під час проходження військової служби, раніше судимий, злочин не набув значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.408 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

За вчинене кримінальне правопорушення (злочин) обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості: за ч.3 ст.408 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 3 (три) роки та із покладенням виконання обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

До обвинуваченого ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строк застосування якого сплинув 18.01.2019 року. Додатково інший вид запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 обраний не був. На разі, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.314, 369-371, 373, 374, 375 КПК України, суд, -

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 02.05.2019 року, укладену у кримінальному провадженні № 0000049 між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу,в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_7

02.05.2019