Справа № 504/2159/18
Провадження № 1-кп/504/122/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2019смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 , -

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000257 від 11.06.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стартіївка Чечельницького району Вінницької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), молодшого сержанта, раніше не судимого, військовий квиток серії НОМЕР_3 , -

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2016 року ОСОБА_5 укладено контракт з командиром військової частини польова пошта НОМЕР_4 для проходження військової служби у Збройних силах України, та того ж дня, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 27.01.2016 року № 16 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу військової частини польова пошта НОМЕР_4 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 27.01.2016 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
07.04.2016 року молодшого сержанта ОСОБА_5 було направлено для проходження військової служби за контрактом до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2016 року № 83 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду снайпера 1 відділення снайперів взводу снайперів.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2016 року № 250 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Згідно вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника),на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, ОСОБА_5 , всупереч вищезазначених вимог закону, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), у військовому званні молодший сержант, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 08.11.2017 року близько 09 год. 00 хв. вчинив в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явлення вчасно без поважних причин на військову службу до вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 15 год. 00 хв. 08.06.2018 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

08.06.2018 року о 15 год. 00 хв., молодший сержант ОСОБА_5 самостійно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), заявив про себе та приступив до виконання своїх службових обов`язків за посадою.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), у військовому званні молодший сержант, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 08.11.2017 року близько 09 год. 00 хв. вчинив в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явлення вчасно без поважних причин на військову службу до вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 15 год. 00 хв. 08.06.2018 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, саме не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Враховуючи те, що між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування, а саме 12.06.2018 року укладена угода про визнання винуватості, за якою між сторонами була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_5 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення

(злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненогоОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, особу підозрюваного:за місцем проживання характеризується виключно позитивно, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, а також наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання, а саме:щире каяття та беззастережне визнання винуватості, а також: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, сторони дійшли згоди щодо можливості із застосуванням ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України та із застосуванням ст. 53 КК України призначити підозрюваному ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 (десять тисяч двісті) гривень. У зв`язку із цим ОСОБА_5 , керуючись положеннями ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, зобов`язується сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити суд та військову прокуратуру Одеського гарнізону Південного регіону України шляхом надання документа підтверджуючого сплату штрафу.
У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, беззастережне визнання винуватості, вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Крім того, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 який позитивно характеризується за місцем служби та проживання, раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей, вчинив злочин внаслідок тяжких сімейних обставин.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним, суд виходить з вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, якою передбачено право суду у підготовчому судовому засіданні затвердити таку угоду.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

У підготовчому судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_6 повністю підтвердив факт укладення 12.06.2018 року угоди про визнання винуватості за кримінальним провадженням № 0000257 від 11.06.2018 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування.

Будучи допитаним у підготовчому судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

При цьому, суд вважає встановленим, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), а саме не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), у зв`язку з чим кваліфікує вчинені ним дії за ч. 4 ст. 407 КК України.

Суд, у відповідності до ч. 2 ст. 473 КПК України та ч. 4 ст. 474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_5 його права та наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 як і прокурор заявили, що вони повністю розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості.

В ході перевірки відповідності зазначеної угоди вимогам КПК України судом встановлено, що її умови відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами, вид та міра покарання відповідають нормам кримінального законодавства, а також ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд вважає, що угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України та може бути затверджена. Підстав для відмови у затверджені угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не має.

Засоби забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувались, та підстав для їх обрання судом не вбачається.

Кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 473-476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12.06.2018 року, укладену між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000257 від 11.06.2018 року, судове кримінальне провадження № 504/2159/18 (1-кп/504/122/19).

Визнати ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України та ст. 53 КК України, призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який за твердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом 3 років.

На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 діб з моменту проголошення вироку через Комінтернівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджено сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертої статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1