Справа № 675/2567/18
Провадження № 1-в/675/7/2019
У Х В А Л А

"15" січня 2019 р.
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 1-в/675/7/2019 за заявою засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання в ІВК № 31, звернувся до суду із заявою, в якій просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

В судовому засіданні ОСОБА_4 подану заяву підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив.

Суд, заслухавши засудженого, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року за ст. 122 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 був звільнений від відбування покарання з випробуванням, однак ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року звільнення від відбування покарання скасовано та засудженого направлено для відбування покарання.
Відповідно до ст.ст. 85, 86 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;

б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту");

е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;

є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

ОСОБА_4 у своїй заяві посилається на застосування щодо нього п.п. е, є ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В матеріалах особової справи засудженого наявна копія посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, виданого 12.02.1997 року. Як вказано у посвідченні, воно діє до повноліття дитини.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і на даний час є повнолітнім, а тому посвідчення дитини, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, є недійсним.

Також ОСОБА_4 не надав будь-яких доказів у підтвердження того, що має одного із батьків, що досягли 70-річного віку, або визнані інвалідами 1-ї групи.
Враховуючи зазначене, підстави для задоволення заяви засудженого про застосування амністії відсутні, а тому амністія до нього застосована не може бути.

На підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. Апеляційна скарга подається через Ізяславський районний суд Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1