ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1185/18 Номер провадження 11-кп/814/551/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.286 КК УКраїни Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілих ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляційною скаргою старшого прокурора у складі групи процесуальних прокурорів Прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна вища, не одруженого, не працюючого, не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком суду у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладено на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 , на користь держави, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 4576,00 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 26.08.2018, близько 06 годин 20 хвилин, в світлий час доби, керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , (державна реєстрація Республіки Польща), на автодорозі Лубни Миргород Опішня, у напрямку смт. Опішня, проїжджаючи 76 кілометр вказаної автодороги, поблизу с. Баранівка Шишацького району Полтавської області, порушуючи вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, не врахував дорожню обстановку, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, допустив його виїзд на смугу, призначену для руху транспортних засобів у зустрічному напрямку, перетнувши лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, що поділяла транспортні потоки протилежних напрямків, після чого скоїв зіткнення з автомобілем FIAT Тіро, д.н.з. НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що рухався у зустрічному напрямку.

В результаті даної ДТП, потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, правильності юридичної кваліфікації його дій, старший прокурор у складі групи процесуальних прокурорів прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання лише особам, які вперше вчинили злочин, активно сприяли розкриттю, злочину та відшкодували завдані збитки. Проте визначаючи покарання місцевий суд не врахував дорожню обстановку, з настанням тяжких наслідків у вигляді смерті людини і призначив несправедливе покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами внаслідок м`якості.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка просила вирок суду скасувати та постановити новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника, потерпілу ОСОБА_9 , та її представника, які вважають вирок законним та обґрунтованим, та просили залишити його без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ніким не заперечується, а тому в судовому засіданні не досліджувались у відповідності до вимог ст. 349 КПК України.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначення основного покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування та судового розгляду доказами і в апеляційній скарзі не оскаржується.

Разом з тим, є обґрунтованим посилання в апеляційній скарзі на незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк зазначив, що суду не було надано відомостей про наявність у обвинуваченого прав на керуванням транспортними засобами, як речовий доказ посвідчення водія не вилучалось і не долучалося до матеріалів провадження.

Разом з тим, під час судового розгляду не було встановлено, чи має ОСОБА_8 посвідчення водія, хоча, вирішуючи питання про не призначення додаткового покарання з цих підстав, суд повинен був витребувати інформацію щодо наявності у ОСОБА_8 посвідчення водія. Тому висновок суду про не призначення додаткового покарання з цих підстав є неправильним.

Так, Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області у своєму листі від 7.02.2019 №31/16-9-489 повідомив, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 22 березня 2017 року отримав посвідчення водія НОМЕР_3 .

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із наведеної норми закону, не призначаючи додаткового покарання, суд першої інстанції недостатньо врахував тяжкість вчиненого злочину та тяжкість наслідків які настали від дій обвинуваченого, а також недостатньо врахував те, що обвинувачений грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху.

А тому, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є обґрунтованими.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про необхідність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання в максимальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки є недостатньо обґрунтованими, а не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий. щиро розкаявся у вчиненому злочині, добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень буде призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на менший строк.

За таких обставин, апеляційна скарга старшого прокурора у складі групи процесуальних прокурорів прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу старшого прокурора у складі групи процесуальних прокурорів прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4