Постанова

іменем України
23 січня 2019 року

м. Київ
справа № 283/2206/16-к
провадження № 51-5970км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2018 року та касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ОСОБА_11 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_9 засуджено: за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 9 липня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено судом відповідно до вимог закону.
Згідно з вироком 9 липня 2016 року приблизно о 00:15 ОСОБА_9 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Hyuandai H-1» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухався по вул. Грушевського в напрямку вул. Огієнка у м. Малині Житомирської області і, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі нерегульованого перехрестя з вулицями Кримською та Соборною, всупереч вимогам пунктів 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР), не зменшив швидкості при виникненні небезпеки для руху у вигляді групи пішоходів, яких він об`єктивно був спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого передньою правою частиною автомобіля здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , котрі перетинали проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в межах нерегульованого пішохідного переходу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди, а ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділені Житомирської обласної дитячої лікарні.

Також одразу після здійснення наїзду на пішоходів ОСОБА_9 ? всупереч вимогам п. 2.10 ПДР/ з метою уникнення відповідальності на вищевказаному автомобілі зник із місця пригоди, таким чином, завідомо залишивши без допомоги потерпілих, котрі перебували у небезпечному для життя стані та були позбавленні можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_9 сам поставив потерпілих у небезпечний для життя стан і був зобов`язаний та мав змогу надати останнім допомогу.

Апеляційний суд частково задовольнив апеляційні скарги засудженого та захисника, вирок суду змінив, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК зарахував ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 20 червня 2017 року по 6 лютого 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок суду залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_9 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просить судові рішення скасувати і закрити кримінальне провадження. Вказує на те, що сторона обвинувачення не довела його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, а рішення судів не відповідають вимогам ст. 370 КПК. Крім того, суди не повною мірою врахували обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, а також те, що інкримінований йому злочин є необережним, а тому призначене покарання, наближене до максимального розміру, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК, є негуманним, несправедливим і підлягає зменшенню.
У касаційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_11 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити ухвалу апеляційного суду, виключивши вказівку про зарахування ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У запереченнях на касаційну скаргупредставника потерпілих засуджений зазначає про необхідність залишення скарги без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 підтримали касаційну скаргу, подану представником потерпілих ОСОБА_11 , просили її задовольнити та заперечували проти задоволення касаційної скарги засудженого. Прокурор вважав касаційні скарги необґрунтованими та просив залишити їх без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.
У поданій касаційній скарзі засуджений, зокрема, посилається на неповноту судового розгляду, а також не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як у силу ст. 433 КПК їх перевірка до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.
Разом із тим, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу показань:
- свідка ОСОБА_15 , котрий пояснив суду, що бачив, як автомобіль «Hyuandai» здійснив наїзд на дівчат, котрі йшли попереду нього по пішохідному переходу і пройшли більш ніж половину шляху, коли на них наїхала машина, від чого останні впали на проїзну частину дороги, а автомобіль, не зупиняючись, продовжив рух. Свідок зазначив, що дорога освітлювалася ліхтарем, «Hyuandai» рухався швидко, інших автомобілів ОСОБА_15 не бачив;

- свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які дали аналогічні показання, що і свідок ОСОБА_15 , та підтвердили їх під час проведення слідчих експериментів;
- свідка ОСОБА_18 , котрий у суді надав аналогічні показання, що і свідок ОСОБА_15 , та додатково зазначив, що ДТП сталася близько півночі, автомобіль «Hyuandai» рухався дуже швидко, на думку свідка, зі швидкістю більш ніж 100 км/год., наїзд на потерпілих стався на пішохідному переході;
- свідка ОСОБА_19 , який підтвердив, що бачив, як 9 липня 2016 року близько півночі автомобіль «Hyuandai» здійснив наїзд на двох дівчат, котрі йшли по пішохідному переходу, і, коли збив їх, не зупиняючись, продовжив рух. Намагаючись зупинити автомобіль, свідок вибіг на проїзну частину. На автомобілі з правої сторони були механічні пошкодження, пошкоджено бампер та лобове скло, а за кермом автомобіля перебував ОСОБА_9 ;

- свідка ОСОБА_20 , котрий пояснив, що коли він почув різкий звук, нібито від удару, повернувся і побачив, що ОСОБА_19 побіг на зустріч автомобілю «Hyuandai» та махав рукою, однак машина не зупинилася та продовжила рух, на ній були механічні пошкодження, з правого боку було пошкоджено лобове скло;
- свідка ОСОБА_21 , який пояснив суду, що коли він почув шум і обернувся, то побачив автомобіль «Hyuandai», який рухався по вулиці зі швидкістю приблизно 80 км/год, за кермом якого був чоловік віком приблизно 30 років із короткою стрижкою, одягнений у темну кофту, на руках мав смужки. Машину було пошкоджено з правого боку (погнуто капот, розбито фару);

- свідків ОСОБА_22 , завідувача терапевтичного відділення, та ОСОБА_23 , медичної сестри, котрі підтвердили, що в ніч події ОСОБА_9 відмовився проходити обстеження на стан алкогольного сп`яніння. Також у відділенні була дружина засудженого ОСОБА_24 , яка повідомила, що саме вона в момент ДТП була за кермом автомобіля;
- свідка ОСОБА_25 , лікаря-нарколога, котрий проводив обстеження жінки засудженого і підтвердив, що ОСОБА_9 був напружений, трохи похитувався та від проходження обстеження відмовився, у результаті чого свідок склав висновок щодо результатів медичного огляду;
- свідка ОСОБА_26 , працівника поліції, котрий пояснив, що коли він прибув на місце пригоди, побачив на асфальтовому покритті рідину, схожу на кров, та уламки пластмаси. Потім він із ОСОБА_27 та ОСОБА_28 поїхали до місця проживання ОСОБА_9 , де побачили автомобіль «Hyuandai», припаркований передньою частиною до подвір`я. Надалі приїхала слідча оперативна група, працівники якої вивели з будинку ОСОБА_9 з дружиною та відвезли до відділення поліції;
- свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , працівників поліції, котрі пояснили, що на момент події вони разом з іншими працівниками ( ОСОБА_28 та ОСОБА_31 ) перебували у центрі міста. Вони почули звук удару та побачили скупчення людей і, під`їхавши, виявили, що на проїзній частині дороги лежать дві особи. Люди повідомили, що наїзд здійснив водій автомобіля «Hyuandai» білого кольору, і свідки одразу поїхали до свого колеги ОСОБА_9 , оскільки знали, що у нього є схоже по прикметах авто, де вони його й виявили, там же перебував і ОСОБА_9 ;

- свідка ОСОБА_32 , працівника поліції, котрий показав, що коли приїхав на місце пригоди, від людей дізнався, що наїзд на дівчат здійснив водій автомобіля «Hyuandai», і він поїхав до місця проживання ОСОБА_9 , оскільки йому було відомо про наявність у останнього схожого автомобіля. За місцем проживання ОСОБА_9 вже були працівники поліції, а поблизу паркану стояв автомобіль ОСОБА_9 з механічними пошкодженнями з правого боку;
- свідка ОСОБА_33 , працівника поліції, котрий пояснив, що коли він із ОСОБА_34 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 перебували в центрі міста, почули якийсь шум і побачили, що по вулиці швидко їхав білий автомобіль «Hyuandai». Під`їхавши на місце пригоди, яке освітлювалося за допомогою штучного освітлення, ОСОБА_35 та інші особи побачили, що на проїзній частині лежали двоє постраждалих. Хтось зі свідків став кричати, що наїзд здійснив водій автомобіля «Hyuandai» ОСОБА_9 . Приїхавши до його домоволодіння, виявили поблизу паркану автомобіль останнього з увімкненими габаритами, поряд також стояв ОСОБА_9 ;

- свідка ОСОБА_28 , працівника поліції, котрий надав аналогічні показання, що й свідок ОСОБА_35 , і додатково пояснив, що за зовнішніми ознаками ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у нього була нестійка хода, і він хитався;
- свідка ОСОБА_36 , котрий підтвердив, що в день події приблизно о 23:00 біля магазину він помітив ОСОБА_9 на його автомобілі «Hyuandai Н-1». Вони разом купили пляшку коньяку та вживали спиртне неподалік автомобіля на вулиці;

Також суд проаналізував фактичні дані, що містяться:
- у протоколі огляду місця ДТП від 9 липня 2016 року, згідно з яким на місці події було виявлено частини та деталі автомобіля тощо;
- у протоколі огляду автомобіля «Hyuandai H-1», відповідно до якого на машині виявлено механічні пошкодження;
- у висновку судово-трасологічної експертизи від 27 вересня 2016 року, з якого убачається, що частина вилучених під час огляду місця аварії уламків автомобіля до розділення становили одне ціле з деталями «Hyuandai H-1»;
- у висновку судово-одорологічної експертизи від 27 липня 2016 року, відповідно до якого зразок запахової інформації, вилученої з накладки керма автомобіля ОСОБА_9 , не має співпадання зі зразком крові ОСОБА_37 ,
- у висновку судово-одорологічної експертизи від 1 серпня 2016 року, з якого вбачається, що зразок запахової інформації, вилученої з водійського сидіння та передніх пасажирських сидінь автомобіля ОСОБА_9 , не має співпадання зі зразком крові ОСОБА_37 ;
- у висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 19 серпня 2016 року, відповідно до якої генетичні ознаки клітин, виявлені на накладці з керма автомобіля і у змиві з важеля коробки перемикання передач автомобіля, збігаються між собою та з генетичними ознаками ОСОБА_9 і не збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_37 ;
- у висновку судової автотехнічної експертизи від 26 липня 2016 року, згідно з яким належний ОСОБА_9 автомобіль «Hyuandai H-1» перебував у технічно справному стані;
- у висновку транспортно-трасологічної експертизи від 28 серпня 2016 року, відповідно до якого технічна можливість для водія автомобіля «Hyuandai H-1» ОСОБА_9 попередити цю ДТП полягала лише у чіткому виконанні п. 18.1 ПДР, для чого перешкод технічного характеру з матеріалів провадження не вбачається;
- у висновках судово-медичних експертиз щодо причин смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх із точки зору належності, допустимості й достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_9 .
Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 , отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне та про істотне порушення судом вимог ст. 94 КПК, ОСОБА_9 у касаційній скарзі не навів.
Крім того, доводи засудженого, аналогічні за змістом доводам, викладеним у його касаційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув їх та визнав неспроможними, а тому і відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши обґрунтування прийнятого рішення.
Зокрема, суд зазначив, що доводи ОСОБА_9 та його захисника про причетність до вчинення злочинів іншої особи, перевірялися місцевим судом, який їх належно оцінив. Так, намагаючись уникнути відповідальності за скоєне, ОСОБА_9 спочатку повідомив, що наїзд на потерпілих вчинила його дружина, яка спочатку це підтвердила, проте потім, розуміючи, що за такі тяжкі наслідки можливе занадто суворе покарання, повністю відмовилася від своїх показань. У подальшому ОСОБА_9 стверджував, що за кермом автомобіля був його неодноразово судимий знайомий ОСОБА_38 , котрий це підтвердив у ході проведення слідчого експерименту, однак під час судового розгляду, будучи допитаним в якості свідка, він не підтвердив раніше наданих показань і взагалі відмовився від їх дачі. Крім того, отриманою у кримінальному провадженні інформацією від операторів мобільного зв`язку підтверджується той факт, що на момент події належні ОСОБА_9 абонентські номера перебували в зоні базових станцій, що обслуговували територію вчинення злочинів, абонентські ж номери, належні ОСОБА_39 , навпаки, в зазначений час на цій території зареєстровані не були.
Разом із цим, апеляційний суд зазначив, що зібрані у кримінальному провадженні докази, які узгоджуються між собою, повністю підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК, оскільки вони достовірно вказують на те, що саме ОСОБА_9 на момент вчинення ДТП керував автомобілем, що здійснив наїзд на потерпілих, при цьому був у стані алкогольного сп`яніння, а після пригоди він, не зупиняючись, продовжив рух на автомобілі.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд належним чином умотивував свої висновки, з якими вона погоджується.
Доводи засудженого про невідповідність призначеного йому покарання через суворість є необґрунтованими з огляду на нижченаведене.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд керувався саме вказаними вимогами кримінального закону.
З вироку убачається, що припризначенні ОСОБА_9 покарання суд урахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень (один з яких є необережним тяжким злочином, а інший злочином невеликої тяжкості), дані про особу винного (за місцем попередніх робіт характеризується: у відділенні поліції посередньо, а в ТОВ «Альянс контроль» позитивно), наявність пом`якшуючих покарання обставин (має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій). Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, котра перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, суд зважив на те, що наслідком вчинення ОСОБА_9 злочину є загибель двох осіб молодого віку, після вчинення злочину засуджений не надав потерпілим допомоги, не викликав швидкої медичної допомоги і не повідомив працівникам поліції про ДТП, а з метою уникнути відповідальність зник із місця злочину, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його дій. А також за відсутності даних про реальні намагання засудженого відшкодувати шкоду потерпілим та беручи до уваги думки останніх про призначення ОСОБА_9 суворого покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень статей 69, 75 КК при призначенні покарання.
З урахуванням викладеного суд призначив ОСОБА_9 покарання в межах установлених у санкціях статей, що передбачають відповідальність за вчинені ним злочини і шляхом часткового складання призначених покарань визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Таким чином, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_9 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.Переконливих доводів щодо явної несправедливості призначеного засудженому покарання через суворість у касаційній скарзі не міститься, а тому підстав для пом`якшення покарання Суд не вбачає.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, належним чином перевірив доводи про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання через суворість і визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши своє рішення.
Що стосується доводів представника потерпілих про неправильне застосування положень ч. 5 ст. 72 КК, то, на думку Суду, вони є безпідставними.
За ч. 2 ст. 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Згідно з ч. 3 ст. 4 КК часом вчинення злочину визнається час вчинення особою дії або бездіяльності, передбаченої законом про кримінальну відповідальність.
Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, положення ч. 5 ст. 72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 цього Кодексу. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі Закон № 838-VIII) на підставі як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), і до неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон № 2046-VIII), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII. У такому разі він має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки його зворотна дія як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК не допускається.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 вчинив інкриміновані злочини 9 липня 2016 року.
З огляду на вищевикладені вимоги закону та правовий висновок Великої Палати суди при зарахуванні ОСОБА_9 у строк покарання строку його попереднього ув`язнення обґрунтовано застосували правила ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII стосовно всього періоду попереднього ув`язнення засудженого, тобто до набрання вироком законної сили (6 лютого 2018 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи наведене, касаційна скарга представника потерпілих задоволенню не підлягає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, фактів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для скасування судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_9 та касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_11 без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3