Справа №636/4039/18
Провадження №1-кс/636/1427/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_5., за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6., прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7., начальника СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8., підозрюваного ОСОБА_1., захисника ОСОБА_9., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду клопотання начальника СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8., погоджене прокурором Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_10., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до клопотання матеріали кримінального провадження за №0000813 від 18.05.2018 року, стосовно:ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Харків, українця, громадянин України, неодруженого, працюючого не офіційно в ТОВ «Ютерм Україна» спеціалістом по ліні-зварки, раніше не судимого, студента 3-го курсу холодильно-механічного відділення коледжу переробної та харчової промисловості Харківського національного університету ім. П. Василенка за спеціальністю 142 «Енергетичне машинобудування» освітньої програми «Монтаж та обслуговування холодильно-компресорних машин та установок», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Чугуївським ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні провадження за №0000813 від 18.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що в вересні 2018 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_1., маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, перебуваючи в м. Чугуїв Харківської області, у невстановленої особи придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який незаконно зберігав при собі з метою збуту. Далі, 22.09.2018 приблизно о 13 годині 55 хвилин ОСОБА_1., маючи злочинний умисел, спрямований на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, знаходячись неподалік будинку №75, розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв по вулиці Фабричній (колишня Петровського), за 250 гривень продав, тим самим незаконно збув ОСОБА_2 у двох сірникових коробках, в першій: речовину рослинного походження, подріблену, сіро-зеленого кольору, масою 1,8266 грам, в другій: речовину рослинного походження, утворену верхівками, з листами сіро-зеленого кольору, масою 0,9715 грам, які згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» за №2553 від 08.10.2018, - є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс. Маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) склала 1,6932 грам та 0,8977 грам.

На підставі вище викладеного ОСОБА_1. підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 05.12.2018 ОСОБА_1. затримано у порядку ст.208 КПК України. 05.12.2018 ОСОБА_1. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованому йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями свідків ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., протоколом затримання ОСОБА_1., протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_1.

ОСОБА_1. підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п'ять років.

Метою та підставами застосування щодо підозрюваного ОСОБА_1. запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов'язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. У зв'язку з існуванням вищезазначеного ризику, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_1 покладених на нього процесуальних обов'язків, до останнього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обставини кримінального правопорушення та особа підозрюваного свідчать про неможливість запобігання вказаному ризику шляхом застосування більш м'яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор та слідчий подане клопотання підтримали, просили його задовольнити, вважали, що підозра є обґрунтованою, наявний ризик, що дають підставу для застосування саме вказаного запобіжного заходу.

Підозрюваний та захисник проти клопотання заперечували, вважали, що є всі підстави для обрання більш м'якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Захисник звернув увагу на те, що ОСОБА_1. вперше притягається до кримінальної відповідальності, йому лише 19 років, він навчається на денній формі навчання у коледжу, крім того не офіційно працює, щиро кається у скоєному та активно сприяє розкриттю вчиненого ним злочину. При цьому підозрюваний пояснив, що дійсно дуже шкодує про вчинене, зробив відповідні висновки для себе та просив не обирати йому найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та дати можливість продовжувати навчання та працювати, додав, що його батько помер, він мешкає разом з матір'ю, яка має певні захворювання.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали надані з клопотанням, слідчий суддя приходить до наступного:

Зі змісту ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов'язків, а також запобігання зокрема спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті - зазначено в частині 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог, передбачених в ст. 178 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 цього кодексу, повинен оцінити в сукупності й всі обставини перелічені цією статтею.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу.

Встановлено, що Чугуївським ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000813 від 18.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про що до ЄРДР внесено відповідну інформацію 26.06.2018 року.

05.12.2018 року начальником відділення СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11., за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_10. в порядку ст. 277, 278 КПК України, складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_1, яке йому вручене 05.12.2018 року.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а відповідно до ст.18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу», повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.

Про обґрунтованість підозри свідчать вище зазначені: протоколи огляду та помітки грошових купюр від 05.12.2018 року, протокол огляду покупця від 05.12.2018 року, протокол огляду від 05.12.2018 року, протоколи допиту свідків ОСОБА_2., ОСОБА_3. ОСОБА_4.

Під час розгляду питання про обґрунтованість підозри слідчим суддею враховується практика Європейського суду з прав людини викладена у справі Мюррей проти Сполученого Королівства, відповідно до якого факти, що викликають підозру, не обов'язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред'явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України - термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об'єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з самого клопотання та наданих стороною обвинувачення матеріалів, що його обґрунтовують, зазначені обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в самому клопотанні прокурора. Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов'язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів слідчий суддя лише визначає, що причетність ОСОБА_1. до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановлено.

Розглядаючи питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді його тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перехуватися від органу досудового розслідування та/або суду, свідчать: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; характер та суспільна небезпека вчиненого кримінального правопорушення, покази свідків.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув'язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв'язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

ОСОБА_1. підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років позбавленням волі з конфіскацією майна та яке згідно статті 12 цього кодексу кваліфікується як тяжкий злочин.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов'язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв'язками та усіма видами зв'язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Але на думку слідчого судді навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину в даному випадку не може бути єдиним виправданням обрання вказаного слідчим запобіжного заходу, а тому при вирішенні клопотання, крім наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі і: вік підозрюваного, той факт, що ОСОБА_1. раніше жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, навчається на денній формі у колежду та працює, неодружений, але має родину - матір, яка перебуває на «д» обліку у сімейного лікаря в певним переліком захворювань та брата, мешкає та зареєстрований за однією адресою, за місцем проживання та навчання характеризуються з позитивної строни, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що в свою чергу свідчить про міцність соціальних зв'язків в місці його постійного проживання, крім того щиро розкаявся у скоєному та активно сприяє розкриттю злочину.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя повинен встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та п. 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачених п. 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов'язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, передбачено ст. 194 КПК України.

Так, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м'яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв'язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв'язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Свої доводи прокурор та слідчий обгрунтовують тим, що ОСОБА_1. підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Однак, сама по собі тяжкість вчиненого злочину, в якому підозрюється особа, на переконання слідчого судді, не є достатньою підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, без урахування інших обставин кримінального провадження та особи підозрюваного. Вище зазначені доводи прокурора не спростовують висновків слідчого судді про доцільність застосування більш м'якого запобіжного заходу, ніж того, який зазначений в клопотанні і який, в свою чергу є пропорційним тяжкості інкримінованого діяння та достатнім для досягнення завдань досудового розслідування.

На думку слідчого судді, підозрюваний на даній стадії досудового розслідування не є особою, яку потрібно ізолювати від суспільства для забезпечення виконання нею, покладених процесуальних обов'язків, враховуючи його особу та обставини, встановлені при розгляді клопотання. Слідчий у поданому клопотанні про існування обставин, що виключають застосування більш м'яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_1. окрім тримання під вартою також, не довів а, в порушення вимог п.6 ч.1 ст.184 КПК України, обмежився лише загальними положеннями щодо порядку розгляду таких клопотань, та зазначив, що застосування більш м"яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання встановленим ризикам.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов'язку, встановленого законом.

Таким чином, враховуючи вище приведене, слідчий суддя вважає, що вданому випадку прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатності застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного в клопотанні, а відтак, керуючись ч. 4 ст. 194 КПК України, вважає застосувати ОСОБА_1. більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотання, а саме -домашній арешт.

Керуючись вимогами ст. ст.131, 132, 176, 177, 178, 181, 183,184, 194, 197, 198 КПК України та ст. 29 Конституції України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8., погоджене прокурором Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_10., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_1 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду у певний період доби, а саме з 22 години вечора до 6 години ранку.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, зобов'язати підозрюваного ОСОБА_1.:

1) прибувати до визначеної службової особи за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, навчання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з україни і в'їзд в Україну

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_1. під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, тобто по 05.02.2019 року включно.

Вказані вище обов'язки діють протягом двох місяців з дня застосування домашнього арешту, тобто теж по 05.02.2019 року включно.

Ухвала про тримання ОСОБА_1. під домашнім арештом підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику Чугуївського ВП ГУНП у Харківській області за місцем фактичного проживання підозрюваного, на якого покласти контроль за поведінкою ОСОБА_1. під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Роз`яснити підозрюваному що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло підозрюваного, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов'язаних із виконанням покладених на нього зобов'язань.

На дану ухвалу у п'ятиденний строк може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_5