ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/9799/16-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/315/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 20.11.2017 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 20 листопада 2017 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, студент «Харківського професійного ліцею хутрового виробництва», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України з призначенням йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України з призначенням йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вказаним вироком встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_7 , 20 жовтня 2016 року, приблизно о 03 годині, перебували на перехресті вул.Комбайної та вул. Григоровське шоссе в м. Харкові, де помітили раніше їм невідомого ОСОБА_12 .

В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкритий напад, поєднаний із насильством, з метою заволодіння будь-яким майном належним ОСОБА_12 , і він, будучи ініціатором, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 щодо вчинення розбою, та оговорили з ним план дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи умисно, узгоджено, з корисних мотивів, наблизились до ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_8 , продовжуючи діяти у відповідності до розробленого ними спільного злочинного плану, в цілях відволікти пильність ОСОБА_12 , попросив у нього сигарету. У відповідь на його прохання ОСОБА_12 почав діставати сигарети і саме в той момент ОСОБА_8 , діючи узгоджено з ОСОБА_7 , використовуючи фактор несподіванки, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою придушення опору ОСОБА_12 , який почав захищатися, наніс також один удар в обличчя потерпілого. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 разом продовжили побиття ОСОБА_13 і нанесли йому приблизно 4-6 ударів кулаками рук в ділянку голови, від чого ОСОБА_13 упав на землю та втратив свідомість, чим спричинили ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичного експерта № 1279-ая/16 від 09.11.2016р. наступні тілесні ушкодження: садно та синець обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, закриту травму грудної клітини: перелом 7, 8, 9, 10 ребер зліва задніх відрізків, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Надалі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , використовуючи ту обставину, що потерпілий ОСОБА_12 після отриманих тілесних ушкоджень втратив свідомість та не міг чинити їм опір, продовжуючи свої узгоджені протиправні дії, з метою незаконного збагачення, заволоділи мобільним телефоном потерпілого «Нокіа Х2-02», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №5469 від 03.11.2016р. - 252 гривні та грошовими коштами в сумі 5 гривень, які дістали з лівої кишені джинсів потерпілого.

Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , звернувши на свою користь майно та грошові кошти потерпілого, з місця скоєння злочину зникли та розпорядилися ними в подальшому на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 257 гривень, з яких 5 гривень викрадені грошові кошти та 252 гривні - вартість мобільного телефону «Нокіа Х2-02».

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачені: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.11.2017 року змінити в частині призначення покарання, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування вимог вказує на щиросердне каяття, вибачення перед потерпілим, відшкодування в повному обсязі завданої злочином матеріальної та моральної шкоди потерпілому, відсутність претензій з його сторони, позитивні характеристики, наявність постійного місця роботи за спеціальністю, молодий вік та притягнення до кримінальної відповідальності вперше. Крім того зазначає, що проживає у двох з матір`ю у приватному будинку в якому відсутні комунікації та опалення у зв`язку з чим у нього по дому багато роботи, а саме заготівля дров на зиму, та необхідність носити воду для домашнього господарства. Посилається і на те, що потерпілий його вибачив та в судових дебатах просив його строго не карати і не позбавляти волі, оскільки він став на шлях виправлення і ніякої небезпеки для суспільства не представляє.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_11 в апеляційних скаргах просять вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.11.2017 року змінити в частині призначення покарання та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування вимог вказують на щиросердне каяття ОСОБА_8 , вибачення перед потерпілим, відшкодування в повному обсязі завданої злочином матеріальної та моральної шкоди потерпілому, відсутність претензій з його сторони, позитивні характеристики, наявність місця роботи, скоєння злочину в неповнолітньому віці та притягнення до кримінальної відповідальності вперше. Посилаються і на те, що потерпілий його вибачив та в судових дебатах просив його строго не карати і не позбавляти волі, оскільки він став на шлях виправлення і ніякої небезпеки для суспільства не представляє.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачених, їх захисників та законного представника ОСОБА_11 , які підтримали подані апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржений вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинувачених у повній відповідності норм КПК України та слушно дійшов висновку про винуватість обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинувачених в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, особу винних та обставини, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченим призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна кожному. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання за вчинення злочину щодо обох обвинувачених, а саме те, що вони щиро розкаялися у вчиненому злочині, сприяли розкриттю злочину, добровільно частково відшкодували потерпілому збитки, ОСОБА_8 скоїв злочин у неповнолітньому віці. Обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, суд при призначенні покарання врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що він на час вчинення злочину був неповнолітньою особою, віком 17 років, із базовою середньою освітою, проживав із матір`ю та дідусем у неповній родині, не одружений, офіційно не працевлаштований, навчався у «Електромеханічному коледжі «ХНУМГ», звідки був відрахований у 2016 році, має постійне місце реєстрації та мешкання в м. Харкові, за місцем колишнього навчання характеризується задовільно, раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, згідно з висновком Новобаварського районного сектору пробації, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню ним повторних кримінальних правопорушень.
Також суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він із базовою середньою освітою, неодружений, офіційно не працевлаштований, студент «Харківського професійного ліцею хутрового виробництва», має постійне місце реєстрації та мешкання в м. Харкові, за місцем навчання характеризується добре, раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває.
Судом враховано те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин вперше, ОСОБА_8 у неповнолітньому віці, їх характеристики, щиросердне визнання провини і каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, і з урахуванням всіх обставин справи при обранні їм покарання у вигляді позбавлення волі, у зв`язку з чим до них застосовано норми ст. 69 КК України та призначено їм покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст. 187 КК України без конфіскації майна.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, які призначено обвинуваченим.
Апеляційні доводи обвинувачених та законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 , про зайву суворість призначеного остаточного покарання - у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації мана, за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, шляхом звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, - є безпідставними.
Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження апелянтів щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку.
З приводу тверджень обвинувачених та законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 допомагає своїй матері у побуті, а обвинувачений ОСОБА_8 влаштувався на роботу, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи апелянтів, враховуючи зухвалість та інтенсивність нападу на потерпілого , не можуть зменшувати їх відповідальності за вчинений умисний, тяжкий злочин.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ними нових злочинів не можливе без їх ізоляції від суспільства, а звільнення обвинувачених від відбування покарання на підставі норм ст.ст.75, 76 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо їх виправлення.
За таких обставини, апеляційне прохання обвинувачених та законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 про зміну вироку та застосування до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 норм ст.ст.75, 76 КК України, з урахуванням наведених ними доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ними доводи не можуть вважатися достатніми підставами для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені обвинуваченим покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67, КК України, призначивши покарання із застосуванням норм ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям на строк 5 років без конфіскації майна, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 76 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченим та попередження вчинення ними нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування або зміни вироку, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційних скаргах обвинувачених та законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 .

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 20.11.2017 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді