Справа № 357/6090/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2018 Білоцерківський міськ районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2018 року за № 0001964 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лук`янівка Таращанського району Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2017 за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу 850 грн. Штраф сплачено 17.05.2017,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 22.04.2018 року, близько 22 години, проходячи разом із ОСОБА_7 , перед мостом на масив «Леваневського», помітили потерпілого ОСОБА_9 , який рухався по тротуару вул. Князя Володимира зі сторони, протилежної від пам`ятнику «Літак» в напрямку мосту. Після цього у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_7 наздогнали потерпілого ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_8 штовхнув ззаду потерпілого ОСОБА_9 , від чого останній впав на землю, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. В подальшому, ОСОБА_7 підтримуючи злочинні дії ОСОБА_8 підбіг до потерпілого ОСОБА_9 та розуміючи, що останній знаходиться в безпорадному стані, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, відкрито з рук потерпілого вирвав мобільний телефон марки "Sony Xperia XA Dual F3112", 2 gb, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 вартістю 2 100 грн. та заволодів ним.

Після цього, ОСОБА_8 розуміючи, що потерпілий перебуває в безпорадному стані, підбіг до останнього та умисно, з корисливих мотивів, відкрито із внутрішньої кишені куртки потерпілого заволодів його гаманцем, в якому знаходилася банківська картка Приват банку «Універсальна» № НОМЕР_3 . В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули місце вчинення злочину.

В подальшому, 22.04.2018 близько 22 години 50 хвилин ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, проїхали до банкомату ПАТ «Кредобанк», що розташований за адресою: вул. Таращанська, 191 м. Біла Церква Київської області, де ОСОБА_7 з викраденої банківської картки «Універсальна» № НОМЕР_3 зняв гроші у сумі 530 грн. Після цього продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 , проїхали до банкомату АТ«УкрСіббанк», що за адресою: вул. Таращанська, 191 А м. Біла Церква Київської області де з викраденої банківської картки «Універсальна» № НОМЕР_3 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 ОСОБА_7 зняв 954 грн.

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викраденим мобільним телефоном та грошима розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 3 584 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

31.05.2018 у кримінальному провадженні № 0001964 між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з кожним окремо, за участю захисника ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачені дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України.

ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_8 має понести за вчинення злочину, а саме: за ч. 2 ст. 186 КК України - п'ять років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_7 має понести за вчинення злочину, а саме: за ч. 2 ст. 186 КК України - п'ять років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченим та прокурору.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, злочин у вчиненні яких ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнали свою вину, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином (ч. 2 ст. 186 КК України).

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені в присутності захисника цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наполягають на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченими, захисником та прокурором, з урахуванням наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про їх особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд відносить їх щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.
До обставин, що обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом не встановлено.
Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність претензій від потерпілого, а також зважаючи на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і тому відносно нього необхідно застосувати ст. 75 КК України та відповідно призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність претензій від потерпілого, а також зважаючи на те, що ОСОБА_8 раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і тому відносно нього необхідно застосувати ст. 75 КК України та відповідно призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_3 повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, при цьому обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цілком розуміють свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні - слід знищити.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л ИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні № 0001964 від 23 квітня 2018 року, між прокурорм Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки, а сме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Контроль за виконанням покарання відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покласти на Білоцерківський міськрайонний відділ з питань пробації.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: коробку до мобільного телефону марки « SONY Xperia XA Dual» з написами ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та чек № НОМЕР_4 магазину АЛЛО з написами « сума 2999 грн.», «Фіскальний чек» - повернути власнику ОСОБА_9 ..

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Київського Апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1