Справа №359/5770/18
Провадження №1кп/359/492/2018
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2018 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією під час судового розгляду кримінального провадження №0000220, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2017 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, неодруженого, раніше судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

по обвинуваченню у вчиненні ним кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 313, ч. 1 ст. 311, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України,

розглянувши клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу обшуку від 27.01.2017 року та додатків до нього у вигляді фото таблиць (а.с. 93-110),

в с т а н о в и в :
На розгляді в Бориспільському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 .
В ході судового засідання захисником обвинуваченого заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу обшуку від 27.01.2017 року та додатків до нього (а.с. 93-110).
Свої вимоги захисник мотивував тим, що всі проведені в ході даної слідчої дії заходи, виявлені та вилучені речі, не стосувались кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , оскільки дозвіл на обшук надавався за місцем проживання ОСОБА_8 , а не обвинуваченого. Крім того, сам обшук проводився без дотримання вимог КПК України щодо його процедури, технічна фіксація останнього не проводилась, що ставить під сумнів взагалі виявлення в ході такого обшуку відповідних речей, що були вилучені.
З огляду на що вказані докази, на думку захисту, слід визнати недопустимими доказами на підставі п.2 ч.3 ст. 87 КПК України, внаслідок їх очевидної недопустимості.
Обвинувачений підтримав зазначене клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання не вбачаючи очевидної недопустимості зазначених захистом доказів та просив їх дослідити, зважаючи на наявність, на його переконання у відповідного слідчого повноважень на здійснення такого обшуку, виявлення під час проведення обшуку іншої особи, яка проживала за адресою по якій зазначений обшук було санкціоновано слідчим суддею, а також наявність відповідної постанови про використання отриманих в іншому кримінальному провадженні доказів в рамках кримінального провадження, що перебуває в провадженні суду відносно ОСОБА_6 .
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання, вважає, що останнє не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).
Відповідно до діючого кримінально-процесуального законодавства України докази в кримінальному провадженні повинні бути належними та допустимими.
Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому, стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Перевіривши підстави клопотань в нарадчій кімнаті, суд вважає, що таких для визнання зазначених вище доказів очевидно недопустимими немає.
Так, дійсно згідно ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_9 від 24.01.2017 року дозвіл на обшук житлового будинку АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_10 під час проведення обшуку 27.04.2017 року, виявлено що за указаною адресою проживає ОСОБА_6 , якому і було вручено відповідну копію ухвали слідчого судді.

Щодо технічної фіксації проведення обшуку, то відповідні зміни до КПК України, щодо обов`язкового проведення аудіо-відеозапису (ч.10 ст. 236 КПК України), внесені Законом в редакції від 03.10.2017 року.

З цього приводу, суд не може погодитись із позицією захисту та визнати перелічені документи такими, що є очевидно недопустимими, а тому останні підлягають вирішенню в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів в кримінальному провадженні.
Слід також зазначити, що жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, в тому числі і зазначені захистом підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі
За таких обставин, суд вважає вищевказане клопотання таким, що заявлене передчасно, тому на даній стадії судового розгляду клопотання задоволенню не підлягають, а такі докази підлягають дослідженню з подальшим вирішенням їх недопустимості в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 84-94, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу обшуку від 27.01.2017 року та додатків до нього у вигляді фото таблиць (а.с. 93-110), - відмовити.

Дослідити доказ обвинувачення: протоколу обшуку від 27.01.2017 року та додатки до нього у вигляді фото таблиць (а.с. 93-110), - в ході судового розгляду.

Вирішити питання про недопустимість зазначеного доказу в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 21.12.2018 року.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_11
ОСОБА_3