ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/213/19 Справа № 183/183/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002563, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська,громадянина України, маючий середню освіту, не одружений, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , судимого:
- 13.04.2001 р. Дніпропетровським обласним судом за ст. 93 п. Б, п. Е КК України (ред. 1961 року), до 8 років 6 місяців. Лікування від алкоголізму. 14.05.2007 р. звільнений умовно достроково, не відбутий строк 1 рік 10 місяців 21 день;
- 24.12.2008 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.194, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий строк 6 місяців по вироку від 13.04.2001 року, до остаточно призначено 5 років 6 місяців позбавлення волі. 15.06.2012 звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 18 днів;
- 18.11.2015 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за п.12 ч.2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий строк за вироком Ленінського районного суду Дніпропетровська від 24.12.2008 р. 15.07.2016 р. апеляційним судом Дніпропетровської області від 18.11.2015р. вирок скасовано, направлено справу на новий розгляд.
- 19.04.2018 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 до 10 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий строк покарання за вироком Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2008 р. та остаточно призначено 11 р. позбавлення волі. 27.09.2018 р. звільнений по відбуттю покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області погодженого з прокурором Новомосковської місцевої прокуратурита застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 березня 2019 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що що ОСОБА_6 будучи судимим за вчинення тяжких корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та відбувши покарання за попередній злочин, та звільнений по відбуттю покарання 27 вересня 2018р., продовжив вчиняти корисливий злочин, про що свідчить наявність у Ленінському районному суді м. Дніпро відносно ОСОБА_6 обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003214 від 10.12.2018 року рішення по якому на даний момент не прийнято, та 11 грудня 2018 р. ОСОБА_6 Ленінським районним судом м. Дніпро обрано запобіжний захід у вигляду нічного домашнього арешту та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме можливість та продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення. .
В апеляційній скарзі підозрюваний просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього інший захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, судом не в повній мірі враховано особу підозрюваного. Вказує на те, що прокурором не доведено, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого.

Як слідує з наданих матеріалів, слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 будучи судимим за вчинення тяжких корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та відбувши покарання за попередній злочин, та звільнений по відбуттю покарання 27 вересня 2018 року, продовжив вчиняти корисливий злочин, про що свідчить наявність у Ленінському районному суді м. Дніпро відносно ОСОБА_6 обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003214 від 10.12.2018 року рішення по якому на даний момент не прийнято, та 11 грудня 2018 року ОСОБА_6 Ленінським районним судом м. Дніпро обрано запобіжний захід у вигляду нічного домашнього арешту та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме можливість та продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що 23 січня 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

З наданих матеріалів слідує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.
Що стосується доводів обвинуваченого про недостатню вагомість ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та відсутність підстав для застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, і усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо підозрюваного обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності будь-яких даних про наявність ризиків не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4