УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 316/1011/17
провадження № 51-10018ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кам`янськоДніпровського районного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000640 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Енергодар, Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187 КК.
Суть питання
За вироком Кам`янськоДніпровського районного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 187 КК на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 187 КК на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 25 жовтня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації своїх дій, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду, й призначити йому покарання більш м`яке ніж передбачено законом.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК) встановлені вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд, при цьому припинено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України.
Однак ОСОБА_4 , всупереч вимог КПК, звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку адресував не Верховному Суду, а Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 ).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений, порушуючи питання про призначення йому покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією статті за якого його засуджено, обмежився лише формальними посиланнями на положення ст. 69 КК, при цьому не навів доводів на обґрунтування неправильного застосування судами, як першої так і апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на положення ст. 413 КПК та зважаючи на приписи ст. 69 КК у їх взаємозв`язку.
Крім того статтею 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Однак засуджений ОСОБА_4 , не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчинених ним злочинів, обставинами їх скоєння та даним про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65, КК.

Крім того касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту, в тому числі й щодо невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі засудженого.

Також засуджений не конкретизував, яких саме порушень допустився апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за його обвинуваченням, та не обґрунтував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, та чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для зміни касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того касаційна скарга засудженого містить суперечності, оскільки вона подана на вирок апеляційного суду, тоді, як убачається з інформації, що міститься в проваджені за скаргою, апеляційний суд за результатами апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_4 постановив ухвалу, копію якої засуджений всупереч вимогам ч. 5 ст. 427 КПК до поданої касаційної скарги не додав.
Водночас, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У зв`язку з цим, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3