1Справа № 335/4523/18 1-кс/335/9287/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 , про відсторонення від посади

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Красноград Харківської області, громадянки України, працюючої слідчим слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, не одруженої, яка має на утриманні малолітньою дитину, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 362, ч. 1 ст. 373 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про відсторонення підозрюваної ОСОБА_4 , від посади слідчого слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області строком на 2 місяці.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що упровадженні слідчого відділу прокуратури Запорізької області перебувають матеріали кримінального провадження №0000494 від 07.09.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 362, ч.1 ст.373 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 30.11.2017 по 19.01.2018 слідчим слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 вчинено кримінальні правопорушення проти правосуддя, передбачене ч. 2 ст. 372 КК України, ч. 1 ст. 373 КК України та у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, передбачене ч. 1 ст. 362 КК України.

Наказом т.в.о. начальника ГУНП у Запорізькій області №8 о/с від 12.01.2017 ОСОБА_4 призначено слідчим слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі за текстом Олександрівський ВП).

Перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч. 1

ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі за текстом Закон), Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону завданням поліції є надання поліцейський послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі по тексту Суд).

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 практика Суду визнається джерелом права в Україні.

Так, у справі Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини Суд констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального злочину».

Рішенням у справі «Салов проти України» Суд констатував, що «поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин», визначення, яке також відповідає поняттю «настання наслідків для стану підозрюваного».

У рішенні Суду по справі «Маттоціа проти Італії» указано, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної діяльності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».

Відповідно до вимог ст. 7 Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно із ст. 3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із п. 13 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Згідно із ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимого цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Перебуваючи на посаді слідчого Олександрівського ВП у ОСОБА_4 30.11.2018 у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, з мотивів штучного підвищення особистих показників у роботі щодо розкриття та розслідування злочинів проти власності, задля одержання у майбутньому переваг і преференцій перед керівництвом, з метою завершення досудового розслідування шляхом штучного збільшення направлених обвинувальних актів до суду, виник умисел на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинного, поєднаного із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією, за пособництва інших, невстановлених у ході досудового розслідування, працівників Олександрівського ВП, які спроможні фальсифікувати офіційні документи та примушувати осіб, у тому числі наркозалежних, шляхом умовлянь, підкупу, надання їм психотропних речовин, наркотичних засобів чи прекурсорів.

Так, 30.11.2017 згідно відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, у кримінальних провадженнях № 0000245 від 24.01.2017 за ч.1 ст.185 КК України щодо крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_12 , № НОМЕР_1 від 28.01.2017 за ч.1 ст.185 КК України щодо крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_13 , № НОМЕР_2 від 11.02.2017 за ч.1 ст.185 КК України щодо крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_14 , № НОМЕР_3 від 11.06.2017 за ч.1 ст.185 КК України щодо крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_15 , за № НОМЕР_4 від 21.06.2017 за ч.1 ст.185 КК України щодо крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_16 , № НОМЕР_5 від 07.08.2017 за ч.1 ст.185 КК України щодо крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_17 та № НОМЕР_6 від 25.08.2017 за ч.1 ст.185 КК України щодо крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_18 визначено слідчого Олександрівського ВП ОСОБА_4 , після чого остання 30.11.2017 прийняла їх до свого провадження.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, слідчий Олександрівського ВП ОСОБА_4 , під час виконання службових обов`язків шляхом здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000245 від 24.01.2017, за ч.1 ст.185 КК України, № 0000298 від 28.01.2017 за ч.1 ст.185 КК України, № 0000460 від 11.02.2017 за ч.1 ст.185 КК України, № 0001795 від 11.06.2017 за ч.1 ст.185 КК України, за № 0001902 від 21.06.2017 за ч.1 ст.185 КК України, № 0002370 від 07.08.2017 за ч.1 ст.185 КК України та № 0002526 від 25.08.2017 за ч.1 ст.185 КК України достовірно знаючи і розуміючи в силу займаної посади вимоги ст.ст. 9, 40, КПК України щодо неухильного дотримання слідчим під час кримінального провадження вимог Конституції України, чинного КПК України та відповідальність за законність здійснення слідчих та процесуальних дій, у порушення указаних норм, а також вимог ст. 276 КПК України, діючи умисно з метою притягнення до відповідальності завідомо невинної особи, за пособництва інших, невстановлених у ході досудового розслідування працівників Олександрівського ВП, у період часу приблизно з 30.11.2017 по 21.12.2017, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці сфальсифікувала докази обвинувачення у вказаних кримінальних провадженнях, а саме: чотири протоколи допиту свідка ОСОБА_19 датовані 14.11.2017, два протоколи допиту свідка ОСОБА_20 датовані 14.11.2017, сім протоколів пред`явлення особи для впізнання датовані 14.11.2017 та один протокол пред`явлення особи для впізнання датований 17.11.2017.

Продовжуючи свої незаконні умисні дії, з указаних мотивів та з метою притягнення завідомо невинної особи до кримінальної відповідальності слідчий ОСОБА_4 , розуміючи, що згідно п. 13 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчинення кримінального правопорушення, у порушення вимог ст. 276 КПК України, достовірно знаючи про відступіть достатніх підстав для повідомлення про підозру особі ОСОБА_21 , усвідомлюючи, що ОСОБА_21 жодним чином не має відношення до скоєння вищевказаних злочинів, але маючи умисел на притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, перебуваючи у невстановленому у ході досудового розслідування місці, у період часу приблизно з 30.11.2017 по 21.12.2017, виготовила та роздрукувала сім повідомлень про підозру ОСОБА_21 за ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальних провадженнях №№ 0000245, 0000298, 0000460, 0001795, 0001902, 0002370, 0002526.

У подальшому, 21.11.2017, матеріали кримінальних проваджень №№ 0000245, 0000298, 0000460, 0001795, 0001902, 0002370, 0002526 разом з 7 повідомленнями про підозру ОСОБА_21 за ч. 2 ст. 185 КК України та наявними в матеріалах кримінальних проваджень сфальсифікованими за пособництва невстановлених працівників Олександрівського ВП чотирма протоколами допиту свідка ОСОБА_19 датованими 14.11.2017, двома протоколами допиту свідка ОСОБА_20 датованими 14.11.2017, семи протоколами пред`явлення особи для впізнання датованими 14.11.2017 та одним протоколом пред`явлення особи для впізнання датованим 17.11.2017 направлено до Запорізької місцевої прокуратури №1 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Залізнична 17, для погодження процесуальним прокурором указаних повідомлень про підозру. Цього ж дня прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_22 (на той час мала прізвище ОСОБА_23 ), яка здійснювала нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначених кримінальних провадженнях, але не була обізнана із злочинним умислом ОСОБА_4 та інших невстановлених працівників Олександрівського ВП, направленим на незаконне притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи поєднаного із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацію, усі зазначені повідомлення про підозру погодила та направила до Олександрівського ВП разом з матеріалами кримінальних проваджень.

Продовжуючи свої незаконні дії, направлені на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинного, слідчий Олександрівського ВП ОСОБА_4 21.12.2017, достовірно знаючи про непричетність ОСОБА_21 до скоєння кримінальних правопорушень за матеріалами кримінальних проваджень № 0000245 від 24.01.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, № 0000298 від 28.01.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, № 0000460 від 11.02.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, 0001795 від 11.06.2017 за ч. 2 ст. 185 КК, за № 0001902 від 21.06.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, № 0002370 від 07.08.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України та № 0002526 від 25.08.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, у період часу приблизно з 15 години до 15 години 32 хвилини, перебуваючи у слідчій кімнаті ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 36, за участі невстановленого у ході досудового розслідування працівника поліції Олександрівського ВП, здійснила повідомлення про підозру ОСОБА_21 шляхом надання останній на підпис семи письмових повідомлень про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України датованих 31.11.2017, тим самим незаконно притягнула до кримінальної відповідальності ОСОБА_21 .

Продовжуючи свої злочинні дії, реалізуючи умисел на притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності поєднаного із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією, слідчий ОСОБА_4 , у період часу приблизно з 30.11.2017 по 21.12.2017, більш точну дату та час у ході досудового розслідування не встановлено, виготовила сім протоколів допиту підозрюваної ОСОБА_21 .

Після цього, слідчий ОСОБА_4 достовірно знаючи вимоги ст. 9, 40 КПК України щодо неухильного дотримання слідчим під час кримінального провадження Конституції України, чинного КПК України та відповідальність за законність здійснення процесуальних дій, розуміючи в силу займаної посади вимоги ст.ст. 103-106, 223 КПК України щодо фіксування ходу і результатів проведення процесуальних дій та особистого здійснення слідчим процесуальних дій, 21.12.2017 у період часу приблизно з 15 години 00 хвилин до 15 години 32 хвилини, перебуваючи у слідчій кімнаті ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 36, за пособництва невстановленого працівника Олександрівського ВП, який маючи домовленість із наркозалежною особою ОСОБА_21 про визнання вини у вчиненні злочинів, яких остання насправді не вчиняла в обмін на наркотичну речовину метадон, передав їй у присутності слідчого ОСОБА_4 заздалегідь обумовлену речовину, надала ОСОБА_21 для підпису вищевказані протоколи допиту підозрюваного, при цьому ОСОБА_4 у всіх протоколах зазначила дату 01.12.2017 та виклала обставини вчинення кримінальних правопорушень, які ОСОБА_21 не вчиняла, та про які остання слідчому ОСОБА_4 не повідомляла. Таким чином, слідчий ОСОБА_4 шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей про обставини кримінальних правопорушень до семи протоколів допиту підозрюваного ОСОБА_21 датованих 01.12.2017 підробила офіційні документи.

У подальшому, 19.01.2018, прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_22 (на момент вчинення процесуальної дії мала прізвище ОСОБА_23 ), яка не була обізнана із злочинним умислом ОСОБА_4 та інших невстановлених працівників Олександрівського ВП направленим на незаконне притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи поєднаного із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацію, винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування, згідно якої кримінальні провадження №№ 0000245, 0000298, 0000460, 0001795, 0001902, 0002370, 0002526 за підозрою ОСОБА_21 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, об`єднано в одне провадження за № 0000245.

Після цього, 19.01.2018, ОСОБА_4 перебуваючи у службовому кабінеті прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_22 (на той час мала прізвище ОСОБА_23 ), яка не була обізнана із злочинним умислом ОСОБА_4 та інших невстановлених працівників Олександрівського ВП направленим на незаконне притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи поєднаного із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацію, у Запорізькій місцевій прокуратури №1 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Залізнична 17, надала указаному прокурору для погодження нове повідомлення про підозру ОСОБА_21 у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000245 за ч. 2 ст. 185 КК України щодо вчинення останньою семи крадіжок, заздалегідь складене, роздруковане та особисто підписане слідчим ОСОБА_4 з метою притягнення завідомо невинної особи до кримінальної відповідальності, яке ОСОБА_22 (на той час мала прізвище ОСОБА_23 ) цього ж дня погодила.

Достовірно знаючи про непричетність до скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_21 , продовжуючи свої умисні незаконні дії, 19.01.2018 ОСОБА_4 перебуваючи в своєму службовому кабінеті №19 Олександрівського ВП за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 2, надала ОСОБА_21 для підпису нове повідомлення про підозру та заздалегідь виготовлений та підписаний слідчою ОСОБА_4 протокол допиту підозрюваної датований 19.01.2018, у якому ОСОБА_4 виклала обставини вчинення кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні № 0000245 за ч. 2 ст. 185 КК України, які ОСОБА_21 не вчиняла, та про які остання слідчому ОСОБА_4 не повідомляла. Таким чином, слідчий ОСОБА_4 шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей про обставини кримінальних правопорушень протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_21 датованого 19.01.2018 підробила офіційний документ.

У подальшому ОСОБА_4 перебуваючи 29.01.2018 у Запорізькій місцевій прокуратурі №1, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 17, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на притягнення завідомо невинної особи до кримінальної відповідальності, надала прокурору Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_22 (до цього мала прізвище ОСОБА_23 ), яка не була обізнана із злочинним умислом ОСОБА_4 та інших невстановлених працівників Олександрівського ВП направленим на незаконне притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи поєднаного із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацію, матеріали кримінального провадження №0000245 та обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000245 від 24.01.2017 за підозрою ОСОБА_21 за ч. 2 ст. 185 КК України, який у подальшому 29.01.2018 прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_22 (до цього мала прізвище ОСОБА_23 ) погоджено.

Продовжуючи свої неправомірні умисні дії слідчий Олександрівського ВП ОСОБА_4 , у період часу приблизно з 29.01.2018 по 30.01.2018, у невстановленому у ході досудового розслідування місці, невстановлений, вручила ОСОБА_21 обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000245 від 24.01.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України, після чого відібрала від ОСОБА_21 розписку про їх отримання.

У подальшому обвинувальний акт, реєстр досудового розслідування та розписку про отримання копії обвинувального акту та реєстру досудового розслідування відносно ОСОБА_21 у кримінальному провадженні 0000245 від 24.01.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_22 (до цього мала прізвище ОСОБА_23 ), яка не була обізнана із злочинним умислом ОСОБА_4 та інших невстановлених працівників Олександрівського ВП направленим на незаконне притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи поєднаного із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацію, направлено до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті.

Таким чином ОСОБА_24 за пособництва невстановлених у ході досудового розслідуванні працівників Олександрівського ВП шляхом штучного створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією притягнула до кримінальної відповідальності завідомо невинного ОСОБА_21 до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000245 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, у ході досудового розслідування встановлено, що наказом т.в.о. начальника ГУНП у Запорізькій області №8 о/с від 12.01.2017 ОСОБА_4 призначено слідчим слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі Олександрівський ВП).

Перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі за текстом Закон), Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону завданням поліції є надання поліцейський послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» визначено, що органи Національної поліції є правоохоронним органом.

Відповідно до примітки 1 до ст.364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» та п. 1 примітки до ст. 364 КК України ОСОБА_4 є службовою особою правоохоронного органу.

Згідно статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

Згідно ст. 3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимого цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Крім того, ч. 2 ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;

7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;

8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;

9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 40 КПК України, у випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КПК України, слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 4 ст. 278 КПК України дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до ЄРДР.

Згідно п. 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139 (далі Положення) до Реєстру вносяться відомості про, зокрема, час та дату повідомлення про підозру, зміну повідомлення про підозру, особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; закінчення досудового розслідування; інші відомості, передбачені первинними обліковими документами. Пунктом 3 Положення передбачено, що внесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме про: дату складання повідомлення про підозру, дату і час вручення повідомлення про підозру, зміну раніше повідомленої підозри невідкладно; відкриття матеріалів досудового розслідування іншій стороні (стаття 290 КПК України) протягом 24 годин з моменту вчинення процесуальної дії; інші відомості, передбачені первинними обліковими документами, упродовж 24 годин з моменту прийняття процесуального рішення.

Однак, слідчий Олександрівського ВП ОСОБА_4 , усупереч вищевказаних вимог Положення, маючи умисел на несанкціоновані дії з інформацією, яка обробляється у комп`ютерній мережі ЄРДР, перебуваючи у приміщенні Олександрівського ВП, за адресою: м. Запоріжжя вул. Олександрівська 2, 30.11.2017 о 23 год. 02 хв., використовуючи раніше згенерований ключ доступу до ЄРДР, тобто маючи доступ до неї, внесла завідомо неправдиву інформацію щодо повідомлення ОСОБА_21 про підозру в рамках кримінального провадження №0000245 за ч. 2 ст. 185 КК України, та внесла всі необхідні відомості про підозрювану ОСОБА_21 без зазначення дати здійснення повідомлення про підозру у кримінальних провадження №№ 0000298, 0000460, 0001795, 0001902, 0002370, 0002526 за ч.2 ст.185 КК України, таким чином несанкціоновано змінила інформацію, яка обробляється у комп`ютерній мережі ЄРДР.

У подальшому, з мотивів приховування своїх незаконних дій, 21.12.2017 слідча Олександрівського ВП ОСОБА_4 перебуваючи у слідчій кімнаті ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за адресою: вул. Перша Ливарна 36,м. Запоріжжя, здійснила повідомлення про підозру ОСОБА_21 шляхом надання останній на підпис семи письмових повідомлень про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України в рамках кримінальних проваджень №№0000245, 0000298, 0000460, 0001795, 0001902, 0002370, 0002526.

Крім того, у ході досудового розслідування встановлено, що наказом т.в.о. начальника ГУНП у Запорізькій області №8 о/с від 12.01.2017 ОСОБА_4 призначено слідчим слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі Олександрівський ВП).

Перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч. 1

ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі за текстом Закон), Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону завданням поліції є надання поліцейський послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право:

1) знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують;

2) бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення;

3) на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату;

4) не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання;

5) давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати;

6) вимагати перевірки обґрунтованості затримання;

7) у разі затримання або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - на негайне повідомлення членів сім`ї, близьких родичів чи інших осіб про затримання і місце свого перебування згідно з положеннями статті 213 цього Кодексу;

8) збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази;

9) брати участь у проведенні процесуальних дій;

10) під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу;

11) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд мають право заборонити застосовування технічних засобів при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення відомостей, які містять таємницю, що охороняється законом, чи стосуються інтимного життя особи, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала);

12) заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, про забезпечення безпеки щодо себе, членів своєї сім`ї, близьких родичів, майна, житла тощо;

13) заявляти відводи;

14) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу;

15) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення;

16) оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом;

17) вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися;

18) користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Реалізуючи злочинний умисел на примушування давати показання при допиті шляхом підкупу, слідчий ОСОБА_4 , у період часу приблизно з 30.11.2017 по 21.12.2017, більш точну дату та час у ході досудового розслідування не встановлено, виготовила сім протоколів допиту підозрюваної ОСОБА_21 .

Після цього, слідчий ОСОБА_4 достовірно знаючи вимоги ст. 9, 40 КПК України щодо неухильного дотримання слідчим під час кримінального провадження Конституції України, чинного КПК України та відповідальність за законність здійснення процесуальних дій, розуміючи в силу займаної посади вимоги ст.ст. 103-106, 223, 224 КПК України щодо фіксування ходу і результатів проведення процесуальних дій та особистого здійснення слідчим процесуальних дій, 21.12.2017 у період часу приблизно з 15 години 00 хвилин до 15 години 32 хвилини, перебуваючи у слідчій кімнаті ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 36, за пособництва невстановленого працівника Олександрівського ВП, шляхом підкупу наркозалежної особи, наданням наркотичного засобу метадону ОСОБА_21 , слідча ОСОБА_4 , надала ОСОБА_21 для підпису вищевказані протоколи допиту підозрюваного, при цьому ОСОБА_4 у всіх протоколах зазначила дату 01.12.2017 та виклала обставини вчинення кримінальних правопорушень, які ОСОБА_21 не вчиняла, та про які остання слідчому ОСОБА_4 не повідомляла.

Таким чином, слідчий ОСОБА_4 з іншим невстановленим працівником Олександрівського ВП ГУНП в Запорізькій області, шляхом підкупу примусили ОСОБА_21 давати покази.

Слідчий посилаючись на те, що перебування ОСОБА_4 на посаді слідчого слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, сприяло вчиненню вказаного кримінального правопорушення тому остання, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, використовуючи повноваження працівника правоохоронного органу буде впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, зможе незаконними засобами впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, а саме примушувати їх до дачі неправдивих показів на її користь, що перешкодить встановленню істини під час досудового та судового слідства. Крім цього, існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 слідча слідчого відділення Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій областіабо її колеги, можуть чинити на свідків, потерпілу та інших учасників кримінального провадження реальний тиск шляхом погроз щодо притягнення останніх до юридичної відповідальності. На даний момент стороною обвинувачення вживаються заходи до встановлення всіх обставин вчинення ОСОБА_4 злочинів, у тому числі допит свідків, призначення експертиз, відшукання речей та документів, у тому числі тимчасовий доступ до речей та документів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для досудового розслідування, може продовжувати вчиняти злочинні дії.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали з викладених в ньому підстав, просили задовольнити клопотання.
Підозрювана та її захисники в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечували, посилаючись на його безпідставність.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області здійснюється досудове розслідування № 0000494 від 07.09.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 362, ч. 1 ст. 373 КК України.

16.11.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 362, ч. 1 ст. 373 КК України.

Відповідно до ст. 154 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.
Згідно ст. 43 Конституції України, кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, а тому будь-які обмеження щодо реалізації цього права, у тому числі і відсторонення особи від посади під час кримінального провадження, повинно здійснюватися виключно з підстав та у порядку, передбаченому КПК України.
Зміст п. 6 ч. 2 ст. 155 КПК України, передбачає, що у клопотанні слідчого повинно також бути зазначено обставини, що дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на посаді, знищить або може вжити заходи до знищення, переховування документів, речей та інших доказів по кримінальному провадженню, незаконними засобами впливатиме на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, примушуватиме їх до дачі неправдивих показів на його користь, впливатиме на покази інших підозрюваних у даному провадженні, може продовжити злочинну діяльність.
В цьому аспекті слід зазначити, що із самої суті такого заходу забезпечення кримінального провадження, як відсторонення від посади, випливає те, що між потерпілими, свідками, підозрюваним та займаною ним посадою повинен бути логічний взаємозв`язок, зокрема, наявний факт підзвітності, підконтрольності чи інших відносин, пов`язаних з підозрюваним і займаною ним посадою. І ці обставини мають бути належно обґрунтованими.
У клопотанні ж слідчого, міститься лише твердження про те, що подальше перебування підозрюваної ОСОБА_4 на посаді слідчої слідчого відділення Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій областіі подальше її перебування на цій посаді може призвести до настання негативних наслідків, а саме те, що вона може впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, оскільки як зазначено в самому клопотанні, такі особи вже були допитані як свідки та потерпіла. Відомості про те, які особи на даний час не допитані в якості свідків в матеріалах клопотання відсутні, як відсутні і відомості про значення для кримінального провадження обставини, які таким особам відомі.
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про відсторонення від посади, слідчим не зазначено конкретного переліку обставин, які свідчать про можливість підозрюваної ОСОБА_4 перебуваючи на займаній посаді перешкоджати кримінальному провадженню та відсутні конкретні посилання на докази, які підтверджують, що остання може продовжувати вчиняти злочині дії.
Слідчий вказує, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді може знищить або може вжити заходи до знищення, переховування документів, речей та інших доказів по кримінальному провадженню, проте слідчий суддя не може це прийняти, оскільки як зазначає слідчий в клопотанні про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин, яка підтверджується зібраними досудовим слідством доказами. Відомості про те, які докази на даний час не зібрані або здійснюються дії до їх збирання відсутні, а відтак вказані посилання слідчого слідчий суддя вважає безпідставними.
Будь-яких доказів того, що саме подальше перебування на цій посаді ОСОБА_4 надасть змогу останній знищити речові докази, які мають значення для досудового розслідування, слідчому судді не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення, відповідних ризиків процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - сторону обвинувачення. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
Посилання сторони обвинувачення на те, що, ОСОБА_4 перебуваючи на посаді, може використовувати своє службове становище негативно впливати на хід досудового розслідування, знищити або вжити заходів до знищення, переховування документів, речей та інших доказів по кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, примушувати їх до дачі неправдивих показів на її користь, впливати на покази інших осіб у даному провадженні, продовжувати вчиняти злочині дії, спростовується самими матеріалами клопотання та поясненнями сторони захисту.
Більше того, ризики, на які посилається сторона обвинувачення, можуть бути задоволені за рахунок покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а не шляхом відсторонення від займаної посади.
Відповідно до пункту 3 розділу 2.4 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження ВССУ від 07.02.2014 підставами для відмови в задоволенні клопотання про відсторонення підозрюваної особи від займаної посади є, здебільшого недостатність підстав для відсторонення підозрюваної особи від займаної посади, а також недоведеність існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину такого ступеня тяжкості, за умови вчинення якого може бути здійснено відсторонення від посади, а також недоведеність того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що матеріалами клопотання не підтверджено та прокурором в судовому засіданні не доведено наявність підстав вважати, що підозрювана ОСОБА_4 може знищити або вжити заходів до знищення, переховування документів, речей та інших доказів по кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, примушувати їх до дачі неправдивих показів на її користь, впливати на покази інших осіб у даному провадженні, продовжувати вчиняти злочині дії.
Варто зазначити, що п. 3 ч. 2 ст. 157 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя зобов`язаний врахувати наслідки такого відсторонення для інших осіб. Так, судовим розглядом встановлено, що підозрювана не одружена та має на утриманні малолітню дитину, а при відстороненні від посади ОСОБА_4 це матиме негативні наслідки, саме для дитини, оскільки підозрювана являється єдиною годувальницею у сім`ї.
За встановлених обставин під час судового розгляду клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що органом досудового розслідування не доведено, що без відсторонення підозрюваної від займаної посади неможливо забезпечити швидке, повне та неупереджене досудове розслідування, і такі потреби досудове розслідування виправдовують обмеження гарантованого ст. 43 Конституції України права на працю підозрюваної, а тому клопотання підлягає залишенню без задоволення на підставі ч. 1 ст. 157 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 155, 156, .309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 , про відсторонення від посади ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1