Справа №639/7557/18
Провадження 1-кс/639/73/19 УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Харків
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представників ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , слідчо заарештованої ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_6 про порушення прав та свобод ув`язненої адміністрацією Харківського слідчого ізолятору,-
29.12.2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга ув`язненої ОСОБА_6 про порушення її прав та свобод адміністрацією Харківського слідчого ізолятору.
Скарга обґрунтована тим, що 19.12.2018 року ОСОБА_6 звернулася до начальника слідчого ізолятору з проханням працевлаштувати її, для того щоб надати їй можливість отримувати грошові кошти, для поповнення рахунку та оплати видачі їй необхідних копій документів, проте 21.12.2018 року ОСОБА_6 надійшла відповідь з відмовою, яка мотивована тим, що це може суттєво зашкодити як ув*язненій особисто, так і іншим особам, які тримаються в установі, у зв*язку з чим ОСОБА_6 була вимушена звернутися до слідчого судді зі скаргою, оскільки на її думку адміністрацією слідчого ізолятору порушуються її права.
Під час судового засідання ОСОБА_6 вимоги скарги підтримала, просила суд зобов*язати начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» офіційно її працевлаштувати.
Прокурор ОСОБА_3 та представники ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 , ОСОБА_4 заперечували проти задоволення вимог скарги засудженої та просили в їх задоволенні відмовити.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи та надані до суду докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 заарештована 06.04.2015 року Управлінням Служби Безпеки України в Харківський області.
Засуджена 29.06.2017 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст.260, ч.1 ст.110, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
19.12.2018 року засуджена звернулася до адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» з заявою, щодо можливості залучення її до оплачувальних робіт на території установи.
21.12.2018 року адміністрацією установи останній надано відповідь на вказану вище заяву, в якій зазначено, що на думку адміністрації установи працевикористання ОСОБА_6 може суттєво зашкодити як їй особисто, так і іншим особам, які тримаються в установі, у вз*язку з чим засудженій відмовлено в можливості залучатися до праці під час перебування в установі.
Крім того, 02.01.2019 року ув`язненій на особистому прийомі в адміністрації установи, на її усне звернення, щодо роз`яснення письмової відповіді від 21.12.2018 року, про можливість залучення її до оплачувальних робіт на території установи, було надано усне роз`яснення відмови.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Зі змісту зазначених вимог закону, слідує, що чинний КПК України не передбачає процесуальної можливості оскарження рішень начальника установи виконання покарань в порядку кримінального судочинства.
Згідно п.2 ч.4 ст.12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, розгляд скарги ув*язненої ОСОБА_6 на неправомірні дії адміністрації Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.12, ч.3 ст.21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен здійснюватися місцевим адміністративним судом.
Крім того, відповідно до ст. 16 Закону України «Про попереднє ув`язнення» взяті під варту особи можуть залучатися до роботи лише в межах території місця попереднього ув`язнення за їх згодою і з дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження. У матеріалах особової справи ОСОБА_6 відсутній дозвіл, щодо можливості залучення її до оплачувальних робіт на території установи, органу за яким вона рахується.
Також відповідно до ст. 24 глави III Кодексу законів про працю України, «При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи». У засудженої ОСОБА_6 в матеріалах особової справи відсутній паспорт (посвідка на тимчасове проживання, посвідка та постійне проживання).
З огляду на викладене вище, доводи ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження при розгляді скарги, та остання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 206, 372 КПК України, слідчий суддя,-
В задоволенні скарги ОСОБА_6 про порушення її прав та свобод адміністрацією Харківського слідчого ізолятору відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1