Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_6

законного представника особи, стосовно

якої розглядається клопотання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора прокуратури Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010712 від 21.11.2018 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, учня 10-Б класу СЗШ №264 міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 жовтня 2018 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , разом з неповнолітнім ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, перебували за адресою: АДРЕСА_3 , де побачили неповнолітнього ОСОБА_9 , в якого знаходився мобільний телефон марки «Мейзу М5», вартістю 3399 гривень. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на заволодіння вищевказаним мобільним телефоном шахрайським шляхом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, а саме заволодіти чужим майном шляхом обману, ОСОБА_8 , з метою особистого збагачення, звернувся до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 та звинуватив його у вчиненні крадіжки з магазину, а у подальшому попросив у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Мейзу М5», ніби-то з метою здійснення телефонного дзвінка охороні магазину, з якого ніби-то неповнолітній ОСОБА_9 вчинив крадіжку, тим самим повідомивши потерпілому неправдиві відомості, з метою введення останнього в оману. Після цього, ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, із запитанням чи саме потерпілий ОСОБА_9 вчинив крадіжку з магазину, що останній підтвердив. Після чого, ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, усвідомлюючи злочинні дії ОСОБА_8 , отримав від останнього мовчазну згоду на заволодіння чужим майном шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, а саме мобільного телефону марки «Мейзу М5», що належить неповнолітньому ОСОБА_9 .

В подальшому, неповнолітній потерпілий ОСОБА_9 , будучи впевненим в добропорядності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, не підозрюючи злочинних намірів останніх, виконав прохання ОСОБА_8 , та добровільно передав в руки ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, власний мобільний телефон марки «Meizu M5» синього кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 3399 гривень.

У подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, заволодівши телефоном потерпілого ОСОБА_9 шляхом обману, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_9 шкоди на суму 3399 гривень.

Таким чином, в діях неповнолітнього ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 190 КК України, однак неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Києва, громадянин України, освіта неповна середня, учень СЗШ № 264 міста Києва, не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Звертаючись з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру прокурор послався на те, що вказана особа вперше вчинили суспільно небезпечне діяння до досягнення 16 річного віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання та застосувати примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Законний представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

Захисник ОСОБА_5 та законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора та просили застосувати примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Неповнолітній ОСОБА_6 , щиро розкаявся, підтримав думку захисника щодо задоволення клопотання прокурора.

Таким чином, в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України ОСОБА_6 скоїв 30 жовтня 2018 року.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Тобто, на момент вчинення злочину ОСОБА_6 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, оскільки йому не виповнилося 16 років.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, проживає у повній родині, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, навчається в 10-Б класі СЗШ №264 міста Києва.

Відповідно до положень ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Примусові заходи виховного характеру передбачені ст.105 КК України, тобто кримінальним законом.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо малолітніх (неповнолітніх), перш за все, має бути забезпечення інтересів самого малолітнього (неповнолітнього).

Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру якщо слід, то який саме.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про виправлення неповнолітнього ОСОБА_6 , який зробивши для себе належні висновки та підвищивши свій загальноосвітній і культурний рівень, став на шлях виправлення, а тому суд надходить до висновку про необхідність застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у виді застереження, який сприятиме його виправленню та вихованню, а також буде необхідним та достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 498, 500, 501 КПК України, ст. ст. 97, 105 КК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010712 від 21.11.2018 року відносно неповнолітнього ОСОБА_6 у вчиненні діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя: