Справа № 133/310/17
Провадження №11-кп/801/48/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0001014 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Козятинського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, без освіти, не працюючого, раніше не судимого,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) час перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою з 19.11.2016 року по день набрання вироком чинності зараховано в строк відбуття міри покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

в с т а н о в и в :

18.11.2016 року в період часу з 23 год.30 хв. до 02 години 19.11.2016 року обвинувачений ОСОБА_8 знаходячись на відстані близько 150 метрів від будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_11 усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, на грунті ревнощів наніс ОСОБА_11 удари кулаками та ногами по голові, тулубу, кінцівках, в тому числі два удари п`ятою ноги по лобі, в результаті чого спричинив їй умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №173 від 20.11.2016року при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму (крововиливи під оболонки головного мозку), гематому в тім`яній ділянці, численні садна та синці в ділянці обличчя, рана в ділянці верхньої повіки правого ока, численні синці в ділянці грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок, садна в ділянці правої кисті. Вказані ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, на протязі доби перед настанням смерті. За ступенем тяжкості закрита черепно - мозкова травма є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент її заподіяння, стоїть в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 . Гематома, рана, садна та синці є легкими тілесними ушкодженнями, в причинному зв`язку з настанням смерті не стоять. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно - мозкової травми у вигляді крововиливів під тверду та м`яку мозкову оболонки, що ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок та направити справу на новий розгляд, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, мотивуючи свої вимоги тим, що в мотивувальній частині оскаржуваного вироку як на доказ його вини суд першої інстанції посилається на протокол слідчого експерименту від 22.11.2016 року, який не відповідає об`єктивній дійсності, оскільки даний експеримент проведений із застосуванням до нього з боку працівників поліції недозволених методів.
Крім того, вказує, що частина свідків допитаних в судовому засіданні вказували що він бив дружину, проте жодних із конкретних випадків такого побиття не наводили, інша частина свідків вказували, що він не бив дружину.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати в зв`язку із недоведеністю вини останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що суд критично поставився до пояснень обвинуваченого, помилково вважає, що його вина у скоєнні інкримінованого злочину повністю доведена поясненнями свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки показам потерпілої ОСОБА_12 , свідку ОСОБА_13 .
Крім того, свідки: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 будь-яких даних, які б підтверджували вчинення інкримінованого злочину саме ОСОБА_8 суду першої інстанції не повідомили, тому посилання у оскаржуваному вироці на їхні покази як на докази винуватості останнього є безпідставними.
Висновок суду першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_8 , а саме покази судово-медичного експерта ОСОБА_24 , протокол огляду місця події від 19.11.2016 року та фото таблицями до нього є безпідставними, оскільки вони не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні даного злочину.
В апеляційній скарзі прокурор, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначення покарання обвинуваченого та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі строком 10 років, оскільки дане покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

У строк відбування покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року №838-VIII) зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 19.11.2016 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До початку апеляційного розгляду прокурор, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 на підставі ст.403 КПК України відмовилась від своєї апеляційної скарги.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційних скаргах, прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно вимог ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, повага до людської гідності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, свобода від самовикриття.
Відповідно до ст.8 КПК України та ч.5 ст.9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч.2 ст.11, ч.3 ст.17, ч.1 ст.18 КПК України забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч.6 ст.206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та, окрім іншого, доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.
Зазначений обов`язок відповідно до засад кримінального провадження покладається не тільки на слідчого суддю, а також і на суд, який розглядає справу по суті.
Як вбачається із технічного запису судового засідання від 03.05.2018 року обвинувачений неодноразово наголошував на застосуванні відносно нього з боку працівників поліції заходів фізичного та психологічного впливу під час проведення слідчих дій, стверджував, що інкримінованого йому злочину не вчиняв.
Суд першої інстанції жодних заходів для перевірки даного факту не вжив.
Відповідно до пункту 1 статті 46 Європейської конвенції з прав людини та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.
Виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним.
Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.
В іншому рішенні Європейського суду (Коробов проти України) вказано, що розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, й не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки про закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підстав для своїх рішень. Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, а також показань очевидців та експертних висновків.
Наведені положення Конвенції та практика Європейського суду з прав людини не були враховані судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження, будьяких матеріалів перевірки та висновків органів, в компетенцію яких входить перевірка подібних заяв обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження взагалі не міститься.
Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження поверненню в той же суд для призначення нового розгляду.
Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, з огляду на що в решті вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та сторони захисту задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 .
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути в той же суд для призначення нового розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом