Провадження №: 1-кп/752/1339/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.11.2018 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0003856 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванковичі Васильківського р-ну Київської обл., громадянина України, освіта середня, пенсіонер, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

з участю сторін кримінального провадження

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_12 ,

психолога ОСОБА_13

встановив:
ОСОБА_3 19.04.2018 року приблизно о 17 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ - 21104» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю третьої смуги проїзної частини вул. Васильківська, яка розділена на три смуги для руху в обох напрямках, зі сторони пров. Коломийського у напрямку вул. Маричанська у м. Києві, зі швидкістю приблизно 50 км/год. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований неподалік буд. 19/15 вул. Васильківської у м. Києві, та позначений дорожньою розміткою 1.14.3 ПДР України, дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР України, ОСОБА_3 порушив вимоги пункті 2.3 б), 18.1, 18.4 правил дорожнього руху України, а саме: проявив не уважність та не правильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкості свого руху, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не врахував те, що у третій смузі зустрічного йому руху, перед нерегульованим пішохідним переходом зупинився транспортний засіб, надаючи перевагу пішоходам, в результаті чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 передньою лівою частиною свого автомобіля марки «ВАЗ-21104» д.н.з. НОМЕР_1 , які переходили проїзну частину вул. Васильківська у м. Києві, зліва на право, відносно руху вказаного автомобіля та мали перевагу у русі.

В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта № 843/е від 22.05.2018 року мали місце: перелом та розрив - дозволяють стверджувати, що вказана закрита травма правого колінного суглоба відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Між подіями транспортної травми від 19.04.2018 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_11 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Крім того, згідно висновку експерта № 844/е від 22.05.2018 року у ОСОБА_10 , 2008 р.н., мали місце: перелом та розрив, що дозволяє стверджувати, що вказана закрита травма правого колінного суглоба відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Між подіями транспортної травми від 19.04.2018 року та отриманням тілесних ушкодження ОСОБА_10 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачний ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що 19.04.2018 року приблизно о 17 годині 50 хвилин керував автомобілем «ВАЗ - 21104» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, по сухій асфальтованій дорозі, він розпочав рух з правої смуги, перелаштувався у крайню ліву смугу, оскільки мав намір на наступному перехресті повертати наліво. Коли під`їжджав до пішохідного повороту, то на зустрічній смузі зліва від нього був великий затор, видимість у нього була обмежена, пішоходів не бачив через транспорт на зустрічній смузі, швидкість знизив до 40 км/год. Пішоходи різко вийшли по пішохідному переходу на дорогу, на смугу його руху, він почав гальмувати, вивертати кермо, але повністю не встиг змінити напрямок руху і лівою передньою частиною зачепив пішоходів, вони впали на асфальт, він одразу зупинився. Він хотів викликати швидку і поліцію, але очевидці його випередили. Заявлений цивільний позов не визнає.

Не дивлячись на позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , вина останнього у вчиненні злочину за викладених у вироку обставин в повній мірі підтверджена зібраними та дослідженими судом доказами.

Так, допитана потерпіла ОСОБА_11 показала, що 19.04.2018 року о 17 год. 40 хв. вона разом з малолітньою потерпілою ОСОБА_10 переходили дорогу по пішохідному переходу через вул. Васильківська в м. Києві біля будинку № 19/15 зліва на право по відношенню до руху автомобіля ВАЗ, який здійснив на них наїзд. На зустрічній смузі був затор, вони повільно переходили дорогу автомобілі на трьох смугах їх пропускали, коли вони підійшли до центру дороги, повільно продовжили рух, де саме відбулось зіткнення погано пам`ятає через шок, але вони щойно ступили на крайню ліву смугу по ходу напрямку автомобіля ВАЗ. В цей момент вона відчула удар, звуку сигналу вона не чула. До машини вона була перша, дитину тримала за руку зліва від себе. Удар відчула в коліно, впала на землю та вдарилась головою. Дівчинка теж впала, ударилась, дитина від шоку поповзла до тротуару та сіла на бордюр. Водія після дтп погано пам`ятає, було багато людей, один хлопець казав, що все бачив. Потім приїхала швидка і відвезла їх до лікарні. По дорозі вони йшли спокійно, не бігли, не грались, були зосереджені на дорозі, вона впевнилась в можливості перейти дорогу, автомобілів поруч у смузі, на яку вийшли, не було.

Аналогічні за своїм змістом покази в суді надала і малолітня потерпіла ОСОБА_10 , допитана за участі її законного представника та психолога. Потерпіла пояснила, що вона з ОСОБА_14 переходили дорогу по вул. Васильківській по пішохідному переходу. Вона тримала ОСОБА_15 за руку, була зліва від неї. Коли переходили перші три смуги, там було багато машин, які їх пропускали, потім вийшли у третю смугу і їх збила машина, як їй здалось, сірого кольору. Автомобілів з права від себе, вона не бачила, бо там йшла ОСОБА_16 . Вона відчула поштовх та впала, було дуже боляче. ЇЇ штовхнула ОСОБА_16 . Вона злякалась і поповзла на тротуар, де сіла та плакала. Потім до неї підійшла ОСОБА_14 , інші люди, підходив і водій, про що говорив, не пам`ятає, потім вони поїхали у лікарню. Люди казали, що бачили як вона підлетіла після удару. Коли переходили дорогу, вона не гралась, йшли спокійно, ОСОБА_16 тримала її за руку, а в іншій руці несла рюкзак, по телефону не розмовляла.

Також малолітня потерпіла вказала про те, що лікування було дуже тривалим і болісним, вона довго вживала таблетки, проводили різні процедури, носила довго бандаж та гіпс, їй майже рік заборонили займатися спортом, бігати та гратися, все це її дуже розлючувало та засмучувало, оскільки вона не могла бути як інші діти, не могла ходити на гуртки танців та музики. Вона постійно і досі продовжує відчувати біль, відчувала постійно незручності через гіпс та бандаж, соромилась, що ходила у них, плакала через це, злилась на маму, погано спала, не могла нормально відсвяткувати свій день народження. На сьогодні вона продовжує боятись машин, переходити дорогу.

Свідок ОСОБА_17 в суді пояснив, що 19.04.2018 року йшов в бік м. Васильківська по тротуару на зустріч автомобілю, який збив пішоходів. Він не бачив момент наїзду, був до переходу за 15-20 м. Даний перехід гарно розмічений біло червоними смугами, є знаки. В той вечір було сухо, видимість була гарна. Він почув звук гальм та удару, підійшов ближче, побачив, що автомобіль збив жінку і дитину, вони були на пішохідному переході у крайній лівій смузі, по якій рухався цей транспортний засіб, в сидячому положенні. Автомобіль зупинився за пішохідним переходом, був великий гальмівний шлях, авто трохи було зміщено вправо. На зустрічній смузі був затор у трьох смугах. Коли він підійшов, то вже зібралось багато людей, він викликав поліцію, інші жінки викликали швидку, водій не пропонував допомогу, хотів все вирішити на місці. Він бачив пошкодження на передній лівій частині автомобіля, було пошкоджено крило та бампер. На його думку, автомобіль рухався із швидкістю приблизно 60 км/год.

Вказані показання потерпілих та свідка узгоджуються із показаннями обвинуваченого та з даними, викладеними у вироку щодо фактичних обставин подій, що мали місце 19.04.2018 року о 17 год. 50 хв. по вул. Васильківській 19/15 в м. Києві, та в повній мірі підтверджують факт наїзду автомобіля «ВАЗ - 21104» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_3 , на пішоходів потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які переходили дорогу через нерегульований пішохідний перехід зліва на право по відношенню до напрямку руху водія ОСОБА_3 . Крім того, вказані обставини підтверджуються і дослідженими судом письмовими доказами сторони обвинувачення, зокрема, даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2018 року по вул. Васильківська 19/15 в м. Києві та долученими до нього фото таблицею та схемою місця пригоди, згідно яких автомобіль ВАЗ НОМЕР_1 знаходиться за нерегульованим пішохідним переходом у крайні лівій смузі, зафіксований гальмівний шлях до пішохідного переходу та пошкодження автомобіля, зокрема, наявність потертостей на передньому лівому бампері.

Вище описана судом подія, а також факт отримання потерпілими тілесних ушкоджень внаслідок останньої також підтверджується дослідженими судом даними, що містяться в медичних документах та висновках судово-медичних експертиз № 843/е та № 844/е, відповідно з якими потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 19.04.2018 року отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Локалізація, морфологія отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані свідчать про те, що спричинені вони травматичною дією тупого предмету, могли утворитися у термін, вказаний в ухвалі суду, тобто 19.04.2018 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Між подіями транспортної травми від 19.04.2018 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно вимог закону об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, складається з таких обов`язкових ознак як діяння (дія чи бездіяльність), наслідки та причинний зв`язок між ними. В даному випадку, враховуючи вищенаведені докази у справі, діяння полягало у порушенні з боку водія ОСОБА_3 п.п. 2.3б), 18.1, 18.4 ПДР України, наслідком є отримання потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджується даними вказаних вище висновків експертів №843/е та № 844/е. Враховуючи наведені вище докази в їх сукупності, про що було вказано вище у вироку, суд вважає, що між діями обвинуваченого ОСОБА_3 та наслідками, що настали, наявний причинний зв`язок.

Відповідно до вимог Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року у випадку, коли передбачені ст. 286 КК України наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше учасниками дорожнього руху, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним учасником їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Оцінюючи зібрані у справі та наведені вище у вироку докази в їх сукупності, зокрема, те, що наїзд на пішоходів відбувся на нерегульованому пішохідному переході, де пішоходи відповідно до п. 4.16 а ПДР України в даній ситуації мали перевагу у русі, враховуючи і той факт, що останні рухались повільно та пройшли половину дороги, за обставин обмеженої видимості у водія транспортного засобу ОСОБА_3 , пов`язаного з тим, що на сусідній смузі зліва від нього автомобілі зупинилися з метою надати дорогу пішоходом та затором на дорозі, що не оспорювалось стороною захисту, суд вважає, що причиною наїзду автомобіля на пішоходів і наслідків, що настали, були неправильні дії водія ОСОБА_3 , який, крім іншого, відповідно до вимог п. 18.4 ПДР України за таких дорожніх обставин, повинен був зменшити швидкість руху, а у разі потреби, яка, на думку суду, існувала в даній конкретній ситуації, враховуючи обмежену видимість нерегульованого пішохідного переходу, зупинитися, щоб переконатися, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Вказівки обвинуваченого на те, що він зменшив швидкість руху, під`їжджаючи до пішохідного переходу, до 40 км/год, є обґрунтованими та підтверджуються зібраними доказами, проте такі дії водія згідно вимог п. 2.3 б ПДР України не були достатніми в даній дорожній обстановці для забезпечення безпеки учасників дорожнього руху та для уникнення відповідних наслідків.

Сторона захисту в суді вказала на те, що пішоходи також не дотримались правил дорожнього руху, зокрема п. 4.10, п.п. а, б п 4.14 ПДР України, оскільки раптово вийшли на дорогу, не впевнившись в безпеці своїх дій, проте суд позбавлений можливості надавати оцінку діям інших осіб, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що пішоходи, згідно наявних у справі та наведених вище доказів, вийшли на смугу руху водія повільно, перетнувши, при цьому три смуги зустрічної смуги дороги та наїзд на останніх відбувся у лівій частині лівої смуги руху, по якій рухався водій ОСОБА_3 . Тому з підстав наведених вище суд дійшов висновку, що основною причиною виникнення пригоди та її наслідків були порушення з боку водія транспортного засобу, який, виконуючи вимоги п.п. 18.1, 18.4 ПДР України міг та повинен був уникнути наїзду на пішоходів. Тому в цій частині суд не бере до уваги показання обвинуваченого, сприймає їх як позицію захисту останнього.

Крім того, суд не бере до уваги і позицію сторони захисту щодо відсутності наїзду на пішоходів, оскільки відсутні пошкодження на автомобілі, оскільки вказане в повній мірі спростовується даними протоколу огляду з місця події від 19.04.2018 року (т. 1 а.с. 112), висновками судово-медичних експертиз №843/е та № 844/е (т. 1 а.с. 128-137) та показаннями потерпілих, наданих в суді.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідка та дослідивши письмові докази кримінального провадження, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_3 основного покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, обставини вчинення злочину, зокрема, вчинення наїзду на двох пішоходів на нерегульованому пішохідному переході у світлий час доби, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, згідно з характеристики по місцю проживання скарг та нарікань від сусідів не надходило, є пенсіонером, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, позицію законного представника малолітньої потерпілої, яка просила призначити найсуворіший вид основного та додаткового покарання, суд, беручи до уваги те, що до обвинуваченого можуть бути застосовані лише два види альтернативних основних покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, а саме штраф чи арешт, вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
Крім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, обставини пригоди, наведені вище, зокрема, грубе порушення правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_3 , відсутність обставин, що пом`якшують його відповідальність, та позицію законного представника потерпілої, вважаю за необхідне призначити ОСОБА_3 і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України.

На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому реальної міри покарання з метою запобігти можливим ризикам ухилитися від суду та перешкодити виконанню вироку після набрання ним законної сили, разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який протягом судового розгляду не ухилявся від суду та не вчиняв інших перешкод у кримінальному провадженні, суд вважає за доцільне обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покласти на нього ряд обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений в повному обсязі не визнав і заявлений до нього законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_12 цивільний позов. Судом з метою розгляду та вирішення заявленого у справі цивільного позову відповідно до вимог ст. 129 КПК України згідно встановленого порядку та обсягу дослідження доказів в цій частині було заслухано обвинуваченого, малолітню потерпілу та її законного представника, досліджено надані відзиви та докази на підтвердження підстав та розміру цивільного позову.

Так, законний представник потерпілої ОСОБА_18 в суді підтримала заявлений позов із внесеними до нього змінами та просила стягнути на користь її доньки понесені сім`єю матеріальні збитки у зв`язку з лікуванням дитини, яке триває, в розмірі 17 021 грн. 37 коп. та моральну шкоду в розмірі 60 000 грн.

Щодо обґрунтування цивільного позову в частині моральної шкоди законний представник зазначила, що отримані тілесні ушкодження, викликали у потерпілої постійний біль, який триває й досі, знервованість, страх, поганий сон, призвело до зміни звичного життя дитини, яка тривалий час не могла відвідувати школу, додаткові гуртки, відчувала сором за те, що знаходилась у гіпсі та бандажі, не могла бігати та стрибати разом зі своїми однолітками. Потерпіла продовжує боятися автомобілів та доріг, переходити дорогу, що приводить до постійного психічного стресу, психічного розладу та зневіри у власні сили та можливості жити як всі здорові діти. На сьогодні її донька продовжує лікування та реабілітацію, її фізичні рухи та звичний ритм життя обмежені і досі. В подальшому стоїть питання про проведення чергового хірургічного втручання, тривалої реабілітації.

Малолітня потерпіла в суді в повному обсязі підтвердила описані її законним представником її відчуття, страхи та біль, які тривають і на сьогодні.

Крім того, законний представник повідомила, що вона, враховуючи те, що виховує дитину самостійно, оскільки її батько позбавлений батьківських прав, понесла значні матеріальні збитки, проте більшість платежів здійснювались неофіційно і підтвердити їх неможливо. Крім того, лікування та реабілітація триває, і відповідно матеріальні затрати на них. У зв`язку з майбутнім оперативним втручанням понесе ще ряд матеріальних збитків, проте усвідомлюючи необхідність підтвердження понесених витрат, просить стягнути з обвинуваченого лише ті матеріальні збитки, на які у неї є чеки та квитанції.

Вислухавши пояснення сторін та учасників судового провадження, дослідивши надані законним представником потерпілої докази на підтвердження підстав та розміру позову, вважаю, що цивільний позов слід задовольнити частково.

Так, позовні вимоги законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_12 із змінами в частині відшкодування завданих матеріальних збитків понесених під час лікування суд вважає за доцільне задовольнити в повному обсязі, оскільки вони підтверджені наданими суду документами у виді чеків та товарних чеків і довідками про медичне лікування.

Крім того, суд враховує ступінь фізичного болю, який відчувала потерпіла внаслідок заподіяних їй травм, біль, страх, страждання як в момент пригоди, так і після пригоди перед загрозою втрати життя чи здоров`я внаслідок можливих автотранспортних пригод, беручи до уваги тривале лікування потерпілої, зокрема те, що потерпіла потребує ще одного оперативного втручання, на сьогодні вона не може в повній мірі відновити свій звичний спосіб та ритм життя, потребує подальшого лікування та тривалої реабілітації, не може в повній мірі відновити свій стан здоров`я, враховуючи природні потреби дитини її віку в активному та звичайному способі життя на рівні з її ровесниками. Також, суд бере до уваги порушення звичайного ритму не лише потерпілої, а і її сім`ї, враховуючи її малолітній вік, а також беручи до уваги ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень. На підставі викладеного, суд вважає, що, заявлений законним представником малолітньої потерпілої розмір моральної шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі в розмірі 60 000 грн.
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100, ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк основного покарання у виді арешту обчислювати з моменту затримання ОСОБА_3 .

Цивільний позов законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_12 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 17 021 (сімнадцять тисяч двадцять одну) гривню 27 копійок на відшкодування матеріальних збитків, 60 000 (шістдесят тисяч) гривень на відшкодування моральних збитків.

Речовий доказ по справі: автомобіль марки «ВАЗ-21104» д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 1974 грн. 70 коп. та 1796 грн. 90 коп.
Виконання вироку після набрання законної сили в частині затримання та направлення обвинуваченого ОСОБА_3 для відбування основного покарання у виді арешту покласти на Голосіївське УП ГУ НП у м.Києві.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
прибувати за кожною вимогою до суду;
не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
здати на зберігання прокурору ОСОБА_4 свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Термін дії обов`язків, покладених судом визначити до 18 січня 2019 року включно.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1