ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/20/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/817/72/18 за апеляцією захисника ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального праворушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вирококом ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України звільнено його від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та покладенням обовязків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 22 липня 2017 року коло 3 год. 25 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння на проїздній частині дороги по АДРЕСА_2 , з метою незаконного збагачення підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та шляхом ривка зірвав з її плеча належну їй сумку чорного кольору вартістю 63 грн, в якій знаходились грошові кошти в сумі 3500 грн., мобільний телефон марки Нокіа105", вартістю 218 грн. зарядний пристрій та косметичні вироби, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, з метою утримання викраденого майна обвинувачений наніс ОСОБА_9 удар кулаком руки в ділянку голови, із місця скоєння злочину втік, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 3857 грн.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а провадження стосовно ОСОБА_6 закрити у звязку з недоведенням вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Свої вимоги аргументує тим, що суд поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які суперечать письмовим доказам. Також вказує на розбіжності у їх показаннях щодо дати та часу вчинення злочину.

Вважає протокол проведення впізнання від 22.07.2017 року потерпілою обвинуваченого недопустими доказом, оскільки всупереч вимогам ст.228 КПК України обвинувачений перед впізнанням перебував разом з потерпілою у ТОНД при проведенні освідування на факт вживання алкоголю, а також у звязку з тим, що у протоколі не міститься жодного опису зонішності за яким потерпіла могла впізнати обвинуваченого, одягу особи, яка скоїла стосовно неї злочин, суттєвими відмінностями у зовнішніх даних осіб, яких пред"являли до впізнання від параметрів зовнішності та одягу потерпілого.

Посилається на те, що ОСОБА_6 не було розяснено право, а не обовязок брати участь у проведенні впізнання, оскільки він був затриманий 22.07.2017 року з 04.25 хв. по 04 год 50 хв. за підозрою у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, а тому згідно ст.63 Конститції України мав право відмовитись від дачі показань стосовно себе та у відповідності до вимог п.9 ч.3 ст.42 КПК України користувався статусом підозрюваного, тому вважає протокол проведення з ним впізнання недопустимим доказом згідно з вимогами ст.87 КПК України.

Зібрані органом досудового розслідування докази у період з 11 год. по 13 год 50 хв. 22.07.2017 року - періоду його незадокументованого затримання, що підтверджується показаннями обвинуваченого в суді, у відповідності до вимог п.3 ч.2 ст.87 КПК України, на думку захисника, повинні бути визнані такими, що здобуті з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. На підтвердження своїх доводів посилається на рішення ЄСПЛ у справі Курт проти Туреччини від 25.05.1998 року, згідно якого не документування таких відомостей як дата, час і місце затримання особи, її імя, підстав для затримання особи та імя особи, яка здійснює затримання, має вважатись таким, що суперечить вимозі законності і самій меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість) та рішення ЄСПЛ в справі Смолик проти України від 19.01.2012 року, у якому Європейський суд також визнав порушенням п.1 ст.5 Конвенції у звязку з нерозясненням особі при затриманні її процесуальних прав та нескладанням протоколу про затримання.

Посилається на здійсненння особою, не уповноваженою на проведення досудового розслідування, слідчих дій: складення протоколу затримання, повідомлення про підозру та проведення впізнання підозрюваного за участю свідка ОСОБА_10 , що підтверджується відсутністю у ЄРДР відповідних даних щодо повноважень слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляції колегія суддів приходить до наступних висновків.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що судове слідство проведено з дотриманням вимог закону на підставі всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин провадження та перевірки їх доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку. Висновки суду про винність ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та проаналізованими в нарадчій кімнаті доказами, яким суд дав вірну правову оцінку, виходячи з їх достатності та взаємовзвязку в сукупності та кожного з точки зору допустимості, належності та достовірності.

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, суд поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілої, свідків, які є послідовними та узгоджуються як між собою так і з письмовими доказами та висновоками експертів, критично оцінивши показання обвинуваченого як такі, що спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності, суперечать зібраним органом досудового розслідування доказам та не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства.

Зокрема, ОСОБА_11 дав суду показання, у яких визнав факт розпиття разом з потерпілою у день скоєння злочину алкогольних напоїв, слідування разом з іншими хлопцями за ОСОБА_9 , проте, повідомив про крадіжку з її рук сумки хлопцем на імя ОСОБА_12 , а не ним.

Допитана в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_9 дала суду показання про те, що після закінчення спільного розпитття спиртних напоїв в компанії обвинуваченого та інших чоловіків, вона направилась додому в с.Кутківці, проте, її наздогнав хтось та намагався ривками вирвати сумку, яка знаходилась на правому плечі. В ході чого їй було нанесено удар в праву частину голови, від якого вона відчула біль і впала. В цей момент вона впізнала обвинуваченого, який вирвав сумку.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 вказав на те, що на наступний день після грабежу йому подзвонила потерпіла та повідомила про його обставини.

Свідок ОСОБА_10 була очевидчем злочину та пояснила, що впізнала обвинуваченого за фігурою, тілобудовою та окулярами.

Крім показань потерпілої та свідків суд на підтвердження винуватості ОСОБА_11 зіслався на досліджені ним письмові доками та висновки екпертів, зокрема:

- протокол огляду місця події, в ході якого було оглянуто проїздну частину дороги по вул.М.Кривоноса, 6 у м.Тернополі, де поруч з елекричним бетонним стовпом знайдено чорну жіночу сумку всередині якої знаходились кошти у сумі 525 грн., гаманець чорного кольору та кометичка. Дана слідча дії відбувалась у присутності потерпілої, яка вказала на приналежність цієї речі їй та показала на місце на відстані 70 м., де на неї було здійснено напад;

- протокол заяви потерпілої про вчинення на неї нападу вночі 21.07.2017 року;

- протоколи впізнання потерпілою ОСОБА_9 та свідоком ОСОБА_10 від 22.07.2018 року обвинуваченого, як особу яка здійснила напад.

- протоколом добровільної видачі відеозапису з камери спостережння де зафіксовані події що мали місце 22.07.2017 року по вул.Кривоноса,6 у м.Тернополі та протокол огляду компакт диску від 28.07.2017 року, з яких встановлено факт спільного приїзду на місце події обвинуваченого та потерпілої в компанії молодих хлопців, розпиття напоів та залишення ними вказаного місця в напрямку де було скоєно напад.

-висновки товарознавчих експертиз, якими встановлено вартість викраденого майна.

Сукупність вказаних доказів, їх узгодженість між собою та взаємозвязок дозволили суду прийти до висновку про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, безпосередньо у суді двоє очевидців підтвердили що вказаний злочин вчинив саме обвинувачений, протокол огляду місця події проводився до внесення відомостей про злочин до ЄРДР, тому посилання захисника обвинуваченого на його недопустимість як доказу не грунтуються на вимогах КПК України.

Посилання захисника обвинуваченого про те, що окремі слідчі дії були проведені неуповноваженою особою спросотовуються постановами про призначення групи слідчих та групи прокурорів, які міститься в матерілах провадження. Суд вірно вказав на те, що всі слідчі дії проведені слідчою ОСОБА_14 після 27 серпня 2017 року, тобто дати, на яку посилається захисник щодо її включення в групу слідчих. Крім того вірно зазанчивши про те, що у відповідності до вимог КПК України підставою для для здійснення слідчим досудового розслідування є постанова прокурора, невнесення до ЄРДР відомостей про прийняті процесуальні рішення не є підставою для визнання доказів недопустимими.

Затримання ОСОБА_6 відбулось за участі захисника ОСОБА_7 , при цьому жодних зауважень з приводу неправомірних дій працівників правохоронних органів при проведенні вказаної процесуальної дії в протоколі затримання не міститься, в тому числі і щодо часу затримання, яке в порядку ст.206 КПК України ні підозрюваний ні його захисник їх не оспорювали. Тому посилання захисника на незаконність затримання та визнання недопустимими доказів, здобутих, на її думку, під час незадокументованого затримання, не заслуговують на увагу.

Посилання захисника на порушення вимог ст.228 КПК України при проведенні впізнання ОСОБА_11 за відсутності конкретизиції ознак за якими потерпіла та свідок вказали на нього як на особу яка вчинила злочин колегія суддів вважає такими, що не відповідають матеріалам провадження, оскільки перед її проведенням слідчим було зясовано за яким ознаками вони можуть його впізнати, особам, предявленим для впізнання запропоновано добровільно зайняти будь-яке місце серед інших осіб, в процесі її проведення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 чітко вказали на ОСОБА_11 як особу, яка вчинила злочин.

Неточності у часі скоєння злочину, який у заяві потерпілої про скоєння щодо неї злочину, відрізняється на декілька годин від зафіксованого у всіх процесуальних документах та показах сторін, на що посилається захисник у скарзі, слід віднести на стан потерпілої, яка одразу після скоєння щодо неї злочину вночі могла точно і не знати що вже настав ранок 22.07.2017 року.

При призначенні покарання суд дотримався вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, враховавши ступінь тяжкості скоєного злочину та особу винного, який раніше до кримінальної відповідлаьності не притягувався, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілої, яка просила його суворо не карати, обставини, що помякшують та обтяжують його покарання та прийшов до вірного висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого від його відбування з застосуванням ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на вищенаведене, у задоволенні апеляції захисника обвинуваченого слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись стст. 404,407,419 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляції захисника обвинуваченого відмовити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України залишити без зміни.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги в трьохмісячний строк з дня проголошення судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи