Справа № 732/24/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/56/19
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні начальника Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня, Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, приватного підприємця, учасника бойових дій, інваліда війни ІІІ групи, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

адвоката ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України вирішено звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 3 (три) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України покладено:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін домашній арешт.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь обласного бюджету Чернігівської області кошти в сумі 2981 грн. 28 коп., витрачені КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» на лікування ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 170000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 жовтня 2017 року, близько 03 години 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись біля приміщення магазину «Вега», розташованого по вулиці Чернігівській, 44 у м. Городня, Чернігівської області, у ході сварки з ОСОБА_8 , що розпочалася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому один удар скляною пляшкою по голові з лівого боку, в районі вуха, в результаті чого заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, перелому лівої скроневої кістки, забою головного мозку, лівобічного посттравматичного середнього отиту, лівобічної змішаної втрати слуху ІІІ ст., які згідно до висновку експерта № 105 від 31.10.2017 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор та представник потерпілого в інтересах останнього, подали апеляційні скарги, в яких просять вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, вважаючи останнє надто м`яким, прокурор просить призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі, представник потерпілого ж просить призначити обране судом покарання у виді 5 років позбавлення волі, але без застосування положень ст. 75 КК України та визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають аналогічні підстави про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та даним про його особу внаслідок м`якості. При цьому вказуючи, що судом не в повній мірі враховані показання учасників судового провадження щодо вживання обвинуваченим алкогольних напоїв та перебування внаслідок цього в нетверезому стані, тому вважають необхідним визнати це обтяжуючою покарання обставиною.

Крім того, прокурор зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, моральну шкоду відшкодував частково вже під час слухання справи у суді і у сумі, яка є неспівмірною з моральними стражданнями потерпілого, попри те, що мав реальну можливість відшкодувати завдану шкоду, також звертає увагу на поведінку обвинуваченого як під час вчинення злочину, так і в суді, де останній намагався затягнути судовий розгляд, вину не визнавав, намагаючись обґрунтувати свою поведінку отриманою у зоні АТО контузією, що прокурором розцінено як відсутність каяття за вчинене та неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, крім того вказує, що такого висновку дійшов і орган пробації у своїй досудовій доповіді.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги поданих апеляційних скарг та просив задовольнити їх із викладених підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг з підстав їх необґрунтованості, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_9 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю, при цьому посилаючись на часткову втрату пам`яті стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, що пов`язує із отриманою у зоні АТО контузією, у вчиненому щиро покаявся, стосовно відшкодування шкоди поклався на розсуд суду.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_9 судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості не знаходять свого підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, наслідки, що настали від кримінального правопорушення, ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, поведінку потерпілого у момент інциденту, який сварився з обвинуваченим, враховано судом і наявність претензій з боку потерпілого та цивільного позову, його часткове відшкодування обвинуваченим у сумі 5000 грн., позицію потерпілого щодо призначення суворого покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства, що відображено і в досудовій доповіді органу пробації. Крім того, судом враховано особу винуватого, вік, сімейний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, освіту, стан здоров`я, те, що він являється учасником бойових дій, інвалідом ІІІ гр.. та у нього маються ознаки посткомоційного синдрому, його позитивні характеристики, відсутність даних про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Разом з тим, судом першої інстанції не було визнано пом`якшуючою покарання обвинуваченого обставиною його щире каяття, оскільки, на переконання суду, така обставина являє собою дієві, в тому числі добровільні та активні дії особи, направлені на запобігання та усунення заподіяної шкоди, проте таких дій обвинуваченим не було вчинено.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_9 обставин судом також не було встановлено та не сприйнято такою, запропоновану прокурором, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки об`єктивних даних у підтвердження факту перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння на момент кримінального правопорушення суду не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті, за якою він обвинувачується та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення такого покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та призначенням іспитового строку, що і на переконання суду апеляційної інстанції, стане необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Перевіряючи доводи прокурора та представника потерпілого стосовно рішення суду першої інстанції з питання покарання винного, колегія суддів ураховує наступне.

Статтею 50 КК України передбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд має призначати покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини цього ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливе.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався згаданих загальних засад призначення покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого, а також аргументував позицію щодо невизнання пом`якшуючою обставиною щире каяття та обтяжуючою вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 67 КК України та з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи з цих підстав непереконливими доводи прокурора та представника потерпілого. Тому вважає, що призначене судом першої інстанції покарання стане необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нових правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, дійсно класифікується, як тяжкий, про що наголошує у своїй апеляційній скарзі прокурор, обґрунтовуючи тим самим свої доводи про м`якість призначеного судом покарання та застосування ст. 75 КК України.

Проте, колегія суддів вважає, що сам по собі цей факт у даному конкретному провадженні не є достатнім для визнання вироку суду в частині застосування судом положень ст. 75 КК України незаконним, оскільки на ступінь тяжкості злочину впливають і інші фактори та обставини, які встановив суд. Зокрема і поведінка потерпілого, яка передувала вчиненню обвинуваченим злочину щодо нього, разом з тим, обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій, критично їх оцінив, визнав вину, погодився на відшкодування стягнутої судом значної суми моральної шкоди, на що вказує відсутність апеляційної скарги останнього з даного приводу.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений також вказав, що повністю визнає свою вину, критично ставиться до свого вчинку.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого перебування його в стані алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції вірно не врахував цю обставину, оскільки органами досудового розслідування така обставина не інкримінувалась потерпілому, а суд розглядає провадження в межах обвинувального акту.

Також, є безпідставними і посилання апелянтів на не відшкодування обвинуваченим збитків, адже до матеріалів провадження додані документи, які підтверджують часткове відшкодування збитків обвинуваченим в межах його фінансових можливостей, що на думку колегії суддів свідчить про його бажання відшкодувати заподіяні збитки.

Що стосується висновку органу пробації, то на думку колегії суддів він аргументований виключно тяжкістю вчиненого правопорушення без врахування обставин вчиненого та особи обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що міра покарання, призначена судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 є достатньою для його виправлення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, внаслідок чого, апеляційні скарги як прокурора так і представника потерпілого задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального-процесуального законодавства, які б потягнули за собою безумовне скасування судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні начальника Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4