Справа № 755/5104/18
№ 1-кп/755/863/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0002590за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 05.07.1990 року Ватутінським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 141 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки; 20.12.1993 року Ватутінським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 229-6 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки, а відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.1994 року відстрочення вироку змінено на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 14 КК України - примусове лікування від наркоманії; 30.10.1998 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна із застосуванням ст. 14 КК України лікування від наркоманії; 28.03.2003 року Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 96 КК України лікування від наркоманії; 13.03.2006 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 24.11.2008 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 21.01.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 11.03.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; 29.09.2014 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 22.10.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі; 15.11.2018 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 72 КК України до 5 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 13 березня 2018 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, перебував на зупинці громадського транспорту «вул. Микитенка» по вул. Микитенка в м. Києві та в нього виник злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном, а саме - мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy J7», вартістю 9999 грн. 00 коп. у потерпілого ОСОБА_5 . Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, для власного незаконного збагачення, шляхом обману, під приводом телефонного дзвінка, заволодів вказаним вище телефоном потерпілого. Так, продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 , для власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, утримуючи при собі мобільний телефон, марки «Samsung Galaxy J7», вартістю 9999 грн. 00 коп., який належить потерпілому ОСОБА_5 , направився до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 та перебуваючи в середині цього під`їзду, між третім та четвертим поверхами, обвинувачений вчинив шахрайські дії, спрямовані на таємне, незаконне заволодіння чужим майном, а саме - мобільним телефоном, що належить потерпілому ОСОБА_5 . Так, ОСОБА_3 , шляхом обману потерпілого ОСОБА_5 , нібито сховав мобільний телефон, марки «Samsung Galaxy J7», належний ОСОБА_5 , до внутрішньої кишені власної куртки, а куртку зняв та повісив на бильця сходинок, після чого, достеменно розуміючи свої шахрайські дії, з вищевказаним мобільним телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 9999 грн. 00 коп.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 190 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 13 березня 2018 року він перебував на трамвайній зупинці за адресою: м. Київ, вул. Микитенка. Він підійшов та попросив у потерпілого телефон, щоб зателефонувати, потерпілий дав йому телефон, вони пішли до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , де він шахрайським шляхом взяв телефон, а потім з даним телефоном пішов додому та в подальшому, здав його до ломбарду, а гроші, які він за нього отримав, витратив. Зокрема, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності, щиро кається у скоєному.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: постанови про визнання речових доказів від 20.03.2018 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 23.03.2018 року; протоколу огляду речей від 20.03.2018 року; протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.03.2018 року; повідомлення про підозру від 26.03.2018 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 190 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), дані про ОСОБА_3 , зокрема: під наглядом лікаря-психіатра й лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає обтяжуючою обставиною рецидив злочину (ст. 309 КК України).

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , його особи раніше неодноразово судимий, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України. Зокрема, вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 72 КК України ОСОБА_3 засуджено до 5 років позбавлення волі.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, за який він засуджується цим вироком, та злочину, за який його засуджено вироком Оболонського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року до 5 (п`яти) років позбавлення волі, остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили обрати тримання під вартою. Строк відбуття покарання рахувати з 20 грудня 2018 року.

До строку відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його перебування під вартою з 20 квітня 2018 року до 19 грудня 2018 року включно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речовий доказ у кримінальному, а саме: мобільний телефон, марки «Samsung Galaxy J7», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , що переданий на зберігання до камери речових доказів Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя