ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/99/17 Номер провадження 11-кп/814/532/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000322, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, навчається у Сумському національному аграрному університеті на І курсі, раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Частково задоволено позов ОСОБА_9 та стягнуто на його користь з ОСОБА_7 на відшкодування шкоди здоров`ю 5 188 грн 53 коп., моральної шкоди 35 000 грн., а всього стягнуто 40 188 грн. 53 коп.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 15.10.2016 року знаходився на футбольному стадіоні в с. Тимки, Оржицького району, Полтавської області де брав участь у футбольному матчі з командою «Дружба» в складі футбольної команди « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в якості гравця воротаря. В кінці другого тайму близько 16.00 год. між гравцями команд «Нива» та «Дружба» відповідно ОСОБА_11 та ОСОБА_9 неподалік штрафного майданчика команди «Нива» виник словесний конфлікт у вигляді сварки, яка супроводжувалася лайкою. В цей час у ОСОБА_7 виникли неприязні відносини до ОСОБА_9 та виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_9 та наніс йому один удар кулаком правої руки в область щелепи справа, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я у вигляді закритого перелому нижньої щелепи справа в ділянці суглобового відростка із незначним зміщенням уламків.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення та відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 .
Вважає викладення судом встановлених обставин такими, що не відповідають фактичним обставинам подій, які були предметом дослідження, а висновок суду про умисел ОСОБА_7 на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 є необґрунтованим. Стверджує, що втрутився у штовханину між свідком ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_9 , відштовхнувши останнього. Стверджує, що потерпілому тілесні ушкодження не наносив.

Посилається на суперечності в показаннях свідків щодо обставин утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 , які в ході досудового розслідування та у суді не були усунуті, а позиція захисту не була врахована.

Вказує, що вирок постановлений на припущеннях, внаслідок неповноти судового розгляду, а висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник в його інтересах підтримали подану апеляційну скаргу з підстав наведених в ній. Захисник додатково пояснив, що відповідно до офіційних правил гри ОСОБА_7 може підлягати лише притягненню до дисциплінарної відповідальності згідно п.1.7 ст.6 Дисциплінарного Кодексу, оскільки події відбулися під час гри. Прокурор, потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Обвинуваченим ОСОБА_7 оспорюється факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки вважає, що надані показання свідків є суперечливими, а висновок суду про його винуватість ґрунтується на припущеннях.

Колегія суддів з такими доводами погодитися не може, оскільки судом першої інстанції відповідно до вимог Глави 4 КПК України досліджено докази у провадженні в їх сукупності та надано їм відповідну правову оцінку.

Так, судом були допитані обвинувачений ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 .

При цьому свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 впевнено вказали на те, що ОСОБА_7 наніс удар в область голови потерпілого ОСОБА_9 , тоді як свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 пояснили, що ОСОБА_7 штовхнув потерпілого, однак куди був поштовх вони не пам`ятають, що не виключає заподіяння тілесних ушкоджень за вказаних іншими свідками обставин. Свідок ОСОБА_22 пояснив, що бачив сутичку, але чи наносив ОСОБА_7 тілесні ушкодження ОСОБА_9 , він не бачив.

Дані показання узгоджуються з дослідженими в суді першої інстанції протоколами проведення слідчого експерименту від 02.12.2016р., 05.12.2016р., 19.05.2017р., 29.09.2017р., 10.11.2017р., 02.02.2018р.

Наведені докази були співставлені між собою та висновками судово-медичної експертизи від 02.11.2016 року № 388, від 06.11.2016 № 413, від 10.05.2018 № 168, від 12.02.2018 № 46 згідно з якими тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості ОСОБА_9 , що спричинили тривалий розлад здоров`я у вигляді закритого перелому нижньої щелепи справа в ділянці суглобового відростка із незначним зміщенням уламків, який утворився не менш як від однократної дії тупого предмету, яким могла бути кисть руки зжата в кулак та які могли утворитися за встановлених судом часу та обставин.

Таким чином, судом надано оцінку доказам з точки зору їх допустимості, належності та достовірності та у відповідності до вимог КПК України.

Безпідставними є доводи ОСОБА_7 про те, що він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки як вбачається зі ст. 39 КК України крайньою необхідністю є вимушене заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам з метою усунення загрожуючої небезпеки, якщо вона в даній обстановці не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є рівнозначною або менш значною, ніж шкода відвернена.

Проте, ОСОБА_7 не вказує, а матеріали справи не містять відомостей які б свідчили, що шкоду яка була заподіяна, або могла бути заподіяна в ході виниклого конфлікту між гравцями футбольних команд ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , неможливо було усунути іншим шляхом, ніж нанесенням тілесних ушкоджень.

Під час даного конфлікту свідок ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не отримував. Від нього не надходило скарг на протиправну дію ОСОБА_9 .

При цьому слід звернути увагу, що ОСОБА_7 не був учасником конфлікту між вказаними гравцями, підбіг до них після його початку, наніс удар в область голови ОСОБА_9 та не намагався іншим чином припинити його.

Твердження захисника про безпідставність звинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, оскільки такі дії охоплюються дисциплінарним кодексом і покарання за які може бути лише відсторонення від участі у матчі, - є помилковим.

Статтею 122 КК України передбачено покарання за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Законодавець визначив такі дії як кримінально карними та встановив кримінальну відповідальність за їх вчинення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та обрав покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Належним чином мотивував можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений просить відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , проте жодного обґрунтованого доводу щодо прийняття такого рішення не зазначає.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок, перевірив обґрунтованість позовних вимог, а саме: встановив наявність у діях обвинуваченого складу злочину та наслідків від таких дій у вигляді шкоди здоров`ю потерпілого, а також наявні у зв`язку з цим моральні страждання та переживання потерпілого, що є підставою для задоволення цивільного позову.

Свої висновки про часткове задоволення вимог ОСОБА_9 суд обґрунтував належними і допустимими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, та які були перевірені судом у встановлений кримінально-процесуальним законом порядок, детально проаналізовані і наведені у вироку суду.

Розмір задоволеної моральної шкоди відповідає ступеню страждань та переживань потерпілого, необхідності ним докладати зусиль для організації свого життя, терпіти біль. Такий розмір стягнення не є непомірним для обвинуваченого.

Наявні матеріальні збитки підтверджені фінансовими документами, що їх надав потерпілий та які суд перевірив в ході судового слідства, визнавши їх належними і допустимими доказами та поклавши їх в основу вироку на підтвердження свого рішення про задоволення позовних вимог матеріального характеру.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та вмотивованим, а тому апеляційні вимоги ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4