Дата документу 28.03.2019 Справа № 314/5267/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/5267/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/787/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що за час відбування покарання він був працевлаштований, не допускав порушень режиму відбування покарання, а тому довів своє виправлення.

Згідно з ухвалою, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання та наполягав на його задоволенні.

Представник адміністрації установи заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що підстави для застосування до засудженого ст.81 КК України відсутні.

Прокурор також заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основаним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону, проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 та його поведінку за весь час відбування покарання, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, з урахуванням вимог ч.4 ст.70, ст.71, п.1 ч.1 ст.72 КК України.

В місцях позбавлення волі він знаходиться з 08 липня 2017 року. Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив 1 порушення режиму тримання, яке погашене у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

З 10 березня 2018 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101), за час відбування покарання характеризується посередньо, заохочень не мав.

З 10 березня 2018 року по 30 травня 2018 року проходив лікування у міжобласній лікарні м.Дніпропетровськ, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 30 травня 2018 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101), за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав. Працевлаштований на виробництві установи на дільниці «Швейка». У взаємовідносинах з іншим засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, виконує вимогу персоналу, виконує роботи із самообслуговування, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, однак не приймає участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу та не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не займається самостійно, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи.

07 червня 2018 року комісією установи відмовлено засудженому ОСОБА_6 в заміні умов тримання, 07 липня 2018 року комісією установи відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, 07 листопада 2018 року комісією установи відмовлено в умовно достроковому звільненні.

Отже, зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною.

Обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, з урахуванням даних, що характеризують особу засудженого в цілому, не свідчать про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи ОСОБА_6 про те, що він працевлаштований в установі виконання покарань та не порушує вимогу режиму, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для задоволення вказаної скарги не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4