30.11.2018
Ленінський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
Іменем України
30 листопада 2018р. Справа №642/2832/18-к Провадження 1-кп/642/567/18

Суд у складі: Головуючого судді: ОСОБА_1

Секретаря: ОСОБА_2

За участі: Прокурора ОСОБА_3

Захисник ОСОБА_4

ОСОБА_5

Обвинувачена ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному правопорушенні за статтею ст.110 ч.1, ст..263 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу.
С заявленим клопотанням не погоджується захисники та обвинувачена з підстав відсутності ризиків.
Враховуючи думку учасників судового кримінального провадження, щодо заявленого клопотання прокурором про продовження строку запобіжного заходу, думку обвинуваченої, захисту, суд вважає:
Статтею 331 ч.3 КПК України визначено:
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченої, покарання, яке загрожує обвинуваченої у разі визнання її винуватою, а також дані про особи обвинуваченої, яка є пенсіонером, обвинувачуються у умисному злочині, вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає доцільним продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 строком на шістдесят днів.
Керуючись ст. 331, 336, 372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до «24.00» год. 28 січня 2019р. з триманням обвинуваченої в установі кримінально-виконавчої системи України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_1