Справа № 368/100/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/189/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, вдівця, пенсіонера, раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 15 194 (п`ятнадцять тисяч сто дев`яносто чотири) грн. 88 коп. У задоволені решти вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Цим же вироком вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_8 22.09.2017 року приблизно о 18 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2101», номерний знаки НОМЕР_1 , рухався по асфальтобетонному покриттю сухої, чистої проїзної частини вул. Богдана Хмельницького в м. Кагарлик Київської області в напрямку автодороги Н-01 сполученням «Київ - Знам`янка».

Під`їхавши до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вул. Б. Хмельницького та автодороги Н-01 сполученням «Київ-Знам`янка» на 84 км+400 м. та перебуваючи на другорядній дорозі, ОСОБА_8 вирішив здійснити маневр лівого повороту на автодорогу Н-01 сполученням «Київ - Знам`янка» в напрямку в м. Кагарлик.

У цей час ОСОБА_8 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував її зміну, не впевнився у відсутності транспортних засобів, що рухаються по головній дорозі, та не переконався у безпечності маневру, розпочав виїзд на перехрестя вул. Б. Хмельницького та автодороги Н-01 сполученням «Київ - Знам`янка», де у той час по головній дорозі з сторони м. Миронівка Київської області в напрямку м. Кагарлик Київської області рухався автомобіль марки «ЗАЗ Ланос», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , не надав перевагу у русі останньому та допустив зіткнення із зазначеним транспортним засобом, чим грубо порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 розділу 33 (Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі) та п. 16.11. (На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх і подальшого руху) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ЗАЗ Ланос», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку № 52 від 03.01.2018 року за результатами проведення судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_9 виявлено закритого характеру уламковий перелом правої кістки в її середній третині; закритого характеру перелом ліктьового відростку правої ліктьової кістки. Наявні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як не становили небезпеки для життя потерпілого і призводить до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день.

Ушкодження виникли в результаті дії тупих предметів, індивідуальні особливості травмуючи поверхонь яких в ушкодженнях не відобразилися, або внаслідок ударів об такі предмети. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися «у вказаний у постанові час при вказаних обставинах» - а саме у пасажира легкового автомобіля за обставин автомобільної травми у вигляді зіткнення двох легкових автомобілі, яке сталося близько 18 год. 30 хв. 22.09.2017 року, у результаті ударів об конструктивні елементи салону автомобіля.

Відповідно до висновку експерта № 12-1/2647 від 21.12.2017 року за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи за спеціальністю «дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» встановлено, що за даних дорожніх обставин, водій автомобіля «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти згідно вимог п. 16.11. Правил дорожнього руху України.

За даних дорожніх обставин, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 не відповідні вимогам п. 16.11. Правил дорожнього руху України.

Водій автомобіля «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Ланос», номерний знак НОМЕР_2 , яка полягала у виконанні ним вимог п. 16.11. Правил дорожнього руху України, для чого не було перешкод технічного характеру.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме отримання ОСОБА_11 середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації своїх протиправних дій, просить вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 19.11.2018 року скасувати частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування шкоди та ухвалити новий вирок, яким у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди відмовити повністю.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована полісами цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс №АК/4254414 від 20.05.2017 року, термін дії з 22.05.2017 року по 21.05.2018 року, ліміт відповідальності становить 100000 грн. за шкоду заподіну майну та 200000 грн. за шкоду заподіяну життю здоров`ю).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки розмір шкоди, яку просив стягнути ОСОБА_9 , повністю покривається лімітом встановленим страховим полісом, на думку апелянта, саме страховик має виплачувати йому завдану шкоду.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_8 , а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того чи застраховано цивільно-правову відповідальність такої особи. У цьому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правову відповідальність якої застраховано, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування й звернутися до свого страховика з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок районного суду правильним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.370 КПК України, будь-яке судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Однак, зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було, адже при вирішенні цивільного позову неправильно застосовано норми права, які регулюють порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Разом із цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР).

Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом, викладеним у п.5 ч.1 ст.991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

У відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована полісом цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс №АК/4254414 від 20.05.2017 року, термін дії з 22.05.2017 року по 21.05.2018 року, ліміт відповідальності становить 100000 грн. за шкоду заподіну майну та 200000 грн. за шкоду заподіяну життю здоров`ю).

Потерпілим ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, у якому він просить відшкодувати йому 20000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 800 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу (т.1, а.п.63-64). Тобто у межах встановленого полісом ліміту відповідальності.

Окрім цього, згідно з відповіді Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ОСОБА_8 повідомлення про ДТП було подано за №43 від 25.09.2017 року.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Частиною 5 ст.128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, указаним Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Проте, суд першої інстанції не вірно встановив, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу потерпілого є ОСОБА_8 , не залучив до участі у кримінальному провадженні страхову компанію, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність останнього, та дійшов до необґрунтованого висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 15 194 грн. 88 коп.

Із огляду на те, що ОСОБА_8 виконав обов`язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка третій особі, шкода у межах встановленого розміру має бути відшкодована не заподіювачем, а його страховою компанією.

Колегія суддів вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.5 ст.12 ЦПК України суд керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Проте, всупереч вказаній правовій нормі районний суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню фактичних обставин справи, не роз`яснив позивачу/потерпілому порядку розгляду його цивільного позову та можливості залучення до участі у кримінальному провадженні в якості цивільного відповідача страхової компанії.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 21.03.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо неналежного встановлення місцевим судом суб`єкта, який має задовольнити позовні вимоги потерпілого.

Згідно ст.26 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду, є істотними в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 .

Із метою забезпечення реалізації абсолютного права потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду у частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, за результатами якого суду слід прийняти законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року відносно ОСОБА_8 у частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Головуючий:

Судді: