Провадження № 11-кп/824/455/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 286 ч.1 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілої ОСОБА_13 ,
законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року, яким
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванковичі Васильківського району Київської області, громадянина України, освіта середня, пенсіонер, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді арешту строком на 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_15 17 021 грн. 27 коп. на відшкодування матеріальних збитків, 60 000 гривень на відшкодування моральних збитків, вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат,
В С Т А Н О В И Л А:
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта № 843/е від 22.05.2018 року мали місце: перелом та розрив - дозволяють стверджувати, що вказана закрита травма правого колінного суглоба відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Між подіями транспортної травми від 19.04.2018 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_13 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Крім того, згідно висновку експерта № 844/е від 22.05.2018 року у ОСОБА_15 ,2008 р.н., мали місце: перелом та розрив, що дозволяє стверджувати, що вказана закрита травма правого колінного суглоба відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Між подіями транспортної травми від 19.04.2018 року та отриманням тілесних ушкодження ОСОБА_15 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та визнати невинуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за відсутністю в його діях складу злочину та виправдати, у задоволенні позовних вимог законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що у матеріалах справи немає належних доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину. Зокрема, показання потерпілої ОСОБА_13 носять досить сумнівний характер та не можуть бути взяті до уваги судом, крім того, з показань потерпілої не можливо дослідити чи дотрималась потерпіла правил безпеки руху при переході дороги та чи впевнилась у безпечності дорожнього руху, переходячи через пішохідний перехід за п. 4.10, 4.14 ПДР, а потерпіла малолітня ОСОБА_15 взагалі не впевнилась в безпечності дорожнього руху, оскільки в неї не було можливості подивитися вправо, оскільки праворуч від неї була ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_16 взагалі не бачив момент наїзду. Зазначає, що з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2018 року, висновків судово-медичних експертиз № 843/е та 844/е не можливо встановити чи порушував ОСОБА_9 правила дорожнього руху, в матеріалах справи відсутній висновок автотехнічної експертизи, який б дозволяв встановити взаємне розташування автомобіля і потерпілих у момент зіткнення. Підкреслює, що у обвинуваченого була обмежена можливість побачити пішоходів у зв`язку з рухом автобуса, який рухався у крайній лівій смузі руху у напрямку метро Васильківська, а ДТП сталося з вини пішоходів, які порушили вимоги ПДР. Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, оскільки потерпілі отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, загиблих в ДТП немає, обставини справи, так як в обвинуваченого була обмежена можливість бачити пішоходів, які виходили із-за габаритного автобуса та не переконалися у безпечності дорожнього руху, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психічним наглядом не перебуває, має постійне місце проживання за яким скарг та нарікань від сусідів не надходило, відчуває провину у тому, що постраждала дівчинка, є пенсіонером, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Щодо цивільного позову зазначає, що, крім відсутності доказів винуватості ОСОБА_9 , доказів розмірів матеріальної і моральної шкоди, суд не взяв до уваги і ту обставину, що між ОСОБА_9 та ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_15 ОСОБА_14 подано заперечення на апеляційну скаргу, у яких остання вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув матеріали кримінального провадження і надав належну правову оцінку фактичним обставинам справи, а висновок суду про часткове задоволення цивільного позову є повністю обґрунтованим та законним. Вважає призначене ОСОБА_9 покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину, більш м`яке покарання може спричинити скоєння нових злочинів, оскільки обвинувачений зневажає безпекою пішоходів та ПДР в цілому.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу, потерпілу, законного представника неповнолітньої потерпілої та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Винуватість ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, за обставин, викладених у вироку, стверджується доказами, які містяться у:
- показаннях обвинуваченого, який не заперечив факту наїзду на пішоходів на пішохідному переході, але стверджував, що наїзд відбувся внаслідок їх несподіваного виходу на проїзджу частину;
- показаннях потерпілої ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона з дитиною по пішоходному переходу переходили автодорогу, транспортні засоби їх пропустили, пройшли три смуги в одному напрямку, а коли почали переходити смуги руху у протилежному напрямку, на них здійснив наїзд автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_9 ;
- показаннях малолітньої потерпілої ОСОБА_15 , яка допитана за участі її законного представника та психолога, які узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_13 ;
- показаннях свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що 19.04.2018 року йшов в бік м. Васильківська по тротуару на зустріч автомобілю, який збив пішоходів, момент наїзду не бачив, він чув звук гальм та удару, а, підійшовши ближче, побачив, що автомобіль збив жінку і дитину, які перебували на пішохідному переході у крайній лівій смузі, по якій рухався цей транспортний засіб, в сидячому положенні;
- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2018 року по вул. Васильківській, 19/15 в м. Києві та долученими до нього фототаблицею та схемою місця пригоди, згідно яких автомобіль ВАЗ НОМЕР_1 знаходиться за нерегульованим пішохідним переходом, позначеним дорожньою розміткою 1.14.3 ПДР, у крайній лівій смузі, зафіксований гальмівний шлях до пішохідного переходу, що складає 13,7м, та пошкодження автомобіля, зокрема, наявність потертостей на передньому лівому бампері;
- даними, що містяться в медичних документах та висновках судово-медичних експертиз № 843/е та № 844/е, відповідно з якими потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_15 19.04.2018 року отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, між подіями транспортної травми 19.04.2018 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_13 та ОСОБА_15 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
На підставі сукупності досліджених доказів суд надав належну оцінку і дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_9 допущено порушення вимог п. 2.3 б), 18.1, 18.4 ПДР, які перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками у вигляді заподіяння тілесних ушкодженьсереднього ступеню тяжкості потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , а також про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Сукупністю даних, які містяться у показаннях обвинуваченого, потерпілих, свідка, письмових доказах, наданих стороною обвинувачення, спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б стверджували винуватість ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що призвело до отримання потерпілими тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Та обставина, що у матеріалах кримінального провадження відсутній висновок автотехнічної експертизи, не є доказом невинуватості ОСОБА_9 і не може бути підставою для визнання недоведеним висунутого йому обвинувачення.
Також є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження твердження апеляційної скарги про відсутність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, так як, з огляду на гальмівний шлях, що становить 13,7 м до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.3 ПДР «нерегульований пішохідний перехід у місцях з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод», дії обвинуваченого характеризуються необережною формою вини за ознакою злочинної недбалості, оскільки, помітивши «зебру», він не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен бути і міг їх передбачити.
Доводи апеляційної скарги про те, що причиною ДТП стали лише дії потерпілих, які, як пішоходи, не дотрималися при переході нерегульованого пішохідного переходу вимог ПДР , є безпідставними, так як причиною порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_9 не були дії пішоходів.
З вироку випливає, що судом першої інстанції при судовому розгляді детально з`ясовані позовні вимоги представника потерпілої ОСОБА_15 - ОСОБА_14 до ОСОБА_9 та судове рішення постановлено на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно вимог ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Цивільним відповідачем та його представником в апеляційній скарзі заперечуються як позовні вимоги представника потерпілої ОСОБА_15 - ОСОБА_14 в цілому, так і розмір майнової та моральної шкоди, стягнутої на її користь, проте у порядку ч.3 ст.404 КПК України представником чи цивільним відповідачем не заявлялось клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, чи про дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.
З власної ініціативи суд апеляційної інстанції позбавлений можливості досліджувати обставини чи докази, що стосуються цивільного позову у кримінальному провадженні.
Отже, виходячи з положень ст. 81 ЦПК України, представником цивільного відповідача не доведено обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.
Наявність у ОСОБА_9 страхових відносин з ПРАТ «СК Арсенал Страхування» не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог законного представника неповнолітньої потерпілої про відшкодування заподіяної шкоди, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.
Покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України у вигляді 5-ти місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки судом визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, згідно з характеристики по місцю проживання скарг та нарікань від сусідів не надходило, є пенсіонером, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, правової позиції законного представника малолітньої потерпілої,яка, підкреслюючи факт відсутності добровільної матеріальної допомоги на лікування малолітньої потерпілої, вимагала суворого покарання обвинуваченому.
На думку колегії суддів, покарання, визначене судом першої інстанції, є справедливим і домірним вчиненому.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин вирок є законним.
Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_9 без зміни.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Суддя: Суддя: Суддя: