ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4522/17 Номер провадження 11-кп/814/452/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001585 за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , який брав участь у даному провадженні, та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 31 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, маючий неповнолітню дитину, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.15 та ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 8 вересня 2017 року близько 13 год., перебуваючи біля будинку №1/8 по вул. Арсенальній в м. Кременчук Полтавської області, відкрито, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , заволодів золотим ланцюжком вартістю 11119 грн. 60 коп., що знаходився на шиї потерпілої, після чого, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив злочин з причин, які не залежали від його волі, оскільки намагався втекти, але був затриманий випадковим свідком.
За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 стверджує про свою невинуватість. Зазначає, що взяв потерпілу за шию, оскільки вважав, що то його знайома і мав намір пожартувати.
Наголошує про відсутність в матеріалах провадження відеозапису події з нагрудних камер працівників поліції, які прибули за викликом на місце злочину.
Вказує, що судом не був допитаний свідок, який був на місці події.
Звертає увагу, що під час огляду його кишень належний потерпілій ланцюжок вилучений не був, а в потерпілої відсутні видимі тілесні ушкодження, які могли бути отримані внаслідок нападу.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.
При цьому зазначає , що місцевий суд вийшов за межі обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.15 та ч.2 ст.186 цього Кодексу.
Стверджує про наявність в діях ОСОБА_8 складу закінченого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки до моменту затримання він мав можливість незаконно розпорядитись викраденим майном, а саме: викинути, знищити, віддати іншій особі.
Вважає, що такі обставини підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , а також протоколом огляду місця події.
Звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вину у вчиненому злочині не визнав та намагався ввести суд в оману щодо фактичних обставин події.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав за необхідне кваліфікувати дії обвинуваченого як закінчений злочин, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину встановлена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду, оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Так, обвинувачений в суді пояснював, що ідучи біля будинку №1/8 по вул. Арсенальній в м. Кременчук Полтавської області, побачив попереду потерпілу, яка котила дитячу коляску. Подумавши, що то його знайома, ззаду взяв її за шию з метою пожартувати, а коли потерпіла почала кричати, хотів втекти, розуміючи що може бути звинувачений у грабежу, але тут же був затриманий свідком.

Проте, версія обвинуваченого спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка стверджувала, що обвинувачений почав душити її двома руками за шию, зірвавши золотий ланцюжок, після чого побіг. На її крики про допомогу, випадковий свідок затримав обвинуваченого та відразу після цього на місце злочину прибули працівники поліції. Ланцюжок їй повернули у відділенні поліції.

Вказані показання потерпілої є стабільними, логічними та послідовними і узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , який бачив, як обвинувачений підбіг до потерпілої, почав душити її рукою та намагався зірвати з неї ланцюжок, після чого почав тікати, але був затриманий.

Обставини виявлення і вилучення з кишені у ОСОБА_8 ланцюжка потерпілої підтверджується протоколом огляду місця події від 8 вересня 2017 року, складеним слідчим СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_12 в присутності понятих, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону (ст.237 КПК України). При цьому протокол відповідає приписам ст.104 цього Кодексу і зауважень на нього не надходило.

Крім того, показання потерпілої та свідка ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 працівників поліції, які прибули на місце події за викликом та підтвердили обставини затримання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність в матеріалах кримінального провадження відеозаписів з нагрудних камер цих патрульних поліцейських не спростовують висновків суду про доведеність його винуватості. Більше того, поліцейські не були безпосередніми очевидцями події, а прибули на місце вчинення злочину після затримання обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_15 , який був очевидцем події, помер під час розгляду місцевим судом кримінального провадження, що підтверджується актовим записом про смерть №1788 від 21 липня 2018 року, а тому і не міг бути допитаний в судовому засіданні (т.1, а.с.196).

Згідно з частиною 2 статті 186 КК України однією з кваліфікуючих ознак грабежу є застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При цьому, відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

З огляду на викладене, твердження обвинуваченого про відсутність у потерпілої видимих тілесних ушкоджень не спростовують в даному випадку висновки суду першої інстанції про наявність в його діях вказаної кваліфікуючої ознаки.

Доводи прокурора про вчинення ОСОБА_8 закінченого злочину, а не замаху на його вчинення, є необґрунтованими.

Згідно зі ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльність), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Пленум Верховного суду України в п.4 постанови №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснив, що крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Тобто, грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо).

Як правильно встановив місцевий суд, і ніким не оспорюється, що ОСОБА_8 відразу після заволодіння ланцюжком був затриманий очевидцем події. При цьому сам обвинувачений підтвердив, що не зміг втекти і постійно був в полі зору потерпілої та свідків на відкритій місцевості.

Очевидно, що об`єктивної можливості розпорядитись викраденим у обвинуваченого за таких обставин не було.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але грабіж не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості й достовірності, місцевий суд правильно встановив обставини кримінального провадження, навів у вироку, відповідно до вимог ст.374 КПК України, докази, якими обґрунтував висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.15 та ч.2 ст.186 КК України.

При цьому суд діяв у відповідності з приписами ч.3 ст.337 КПК України, відповідно до якої з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Визначаючи вид та розмір покарання місцевий суд дотримався вимог ст.65 та ст.50 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що обтяжують покарання та відсутність обставин, які його пом`якшують.
Покарання у встановленому місцевим судом розмірі, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів і є справедливим.
Тому підстав для посилення покарання, про що прохає прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 31 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4