Справа № 309/3673/17
Провадження № 1-кп/309/62/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000820 від 28.07.2017 року відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 27 липня 2017 р. близько 13 год. 15 хв. керуючи автомобілем « Volkswagen Transporter СП8П» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з міста Хуст в напрямку с. Сокирниця Хустського району, при здійсненні маневру повороту з головної дороги на другорядну дорогу, що веде до центру с. Сокирниця грубо порушивши вимоги пунктів правил дорожнього руху України (ПДРУ), а саме: п. 1.5 ПДР України, зміст якого полягає в тому, що «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 10.1. ПДР України, зміст якого полягає в тому, що «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 1.10 ПДР України в частині тлумачення поняття «дати дорогу» вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість, та в частині тлумачення поняття «перевага» право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу в русі зустрічному автомобілю марки «ВАЗ 21043» держаний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі в напрямку м. Хуст, внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем.

Внаслідок ДТП водій автомобіля «ВАЗ 21043» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден, розташованих на шкірних покривах чола справа та ліва, післяопераційного рубця розташованого на шкірних покривах правого кульшового суглобу з переходом на задньо-бокову поверхню правого стегна шкірних покривах правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини правого стегна до рівня пальців правої стопи накладена марлева пов`язка, яка по медичним показникам не змінювалась, консолідуючий трансацетабулярний перелом справа, стан після МОС, посттравматичний асептичний некроз головки стегна, по своєму характеру, локалізації та наслідкам вище описані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я поєднаний із стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину, і по даній ознаці, згідно п.2.1.1 («г») «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» та пунктом 137 «в» (35%), їх слід кваліфікувати, як тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком проведеної комісійної експертизи №56 від 14.11.2017 року.

Пасажир ОСОБА_9 1980 року народження отримала тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани спинки носа, синців лівої та правої орбітальної ділянок, поєднана травма: закритий перелом-вивих головки лівого стегна, закритий перелом кісток носа із зміщенням, ЗЧМТ із забоєм головного мозку середнього ступеня, забійна рана носа та травматичний шок першого ступеня, які згідно висновку проведеної судово-медичної експертизи № 423 від 31.07.2017 року кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Пасажир ОСОБА_10 1998 року народження отримала тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани лівої вушної раковини, синців нижньої третини лівого плеча по внутрішній поверхні, ЗЧМТ, струсу головного мозку, підшкірних гематом волосистої частини голови, рваної рани ушної раковини зліва, закритого багатоуламкового перелому правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням відломків, забій лівого ліктьового суглобу та правої гомілки, які згідно висновку проведеної судово-медичної експертизи № 435 від 31.07.2017 року кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді бувших тілесних ушкоджень у вигляді «S» подібного рубця білуватого сіруватого кольору, розташованого на шкірних покривах підборіддя справа, відсутність 12,11,22 та 23 зубів, травматичного консолідованого центрального перелому нижньої щелепи, післяопераційного рубця на шкірних покривах правого кульшового суглобу з переходом на задньо-бокову поверхню правого стегна, верхньої третини, на який було накладено 26 хірургічних швів білувато - рожевого кольору, різної форми рубці білувато-сірого кольору розташовані на шкірних покривах лівої долоні, на шкірних покровах правого та лівого передпліччя в кількості 18 штук, на шкірних покривах лівої гомілки розташовані сліди від бувших саден, аналогічного характеру, перенесена полі травма консолідуючий трансцебулярний перелом правого кульшового суглобу, стан після МОС, сильно виражене порушення функції опори та ходи, травматичний консолідований центральний перелом нижньої щелепи, консолідовані множині переломи ребер, стан після забою органів грудної клітки, по своєму характеру, локалізації та наслідкам вище описані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я поєднаний із стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину, і по даній ознаці, згідно п.2.1.1 («г») «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» та пунктом 137 «в» (35%) їх слід кваліфікувати, як тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком проведеної комісійної експертизи №54 від 14.11.2017 року.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини його скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_3 суду ствердив , що 27 липня 2017 р. біля 13 год . він їхав на своєму автомобілі « Фолцваген Транспортер» в с. Сокирниця Хустського району та виконуючи маневр повороту наліво, в центр с. Сокирниця, не помітив автомобіль ВАЗ 2104 , який їхав йому на зустріч в напрямку м. Хуст, внаслідок чого між автомобілями відбулося зіткнення. Свою вину у вчиненні злочину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється.

В судовому засіданні будучи допитаним, у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, потерпілий ОСОБА_6 суду ствердив, що 27 липня 2017 р. він їхав на передньому пасажирському сидінні в автомобілі ВАЗ 2104 під керуванням ОСОБА_7 . В салоні даного автомобіля на задньому сидінні також їхали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Рухаючись в с. Сокирниця він помітив , що з сторони м. Хуст їм на зустріч їхав автобус Фолцваген, який виїхав на їх смугу руху, внаслідок чого між автомобілями відбулося зіткнення. Після удару він до себе прийшов уже у лікарні.

В судовому засіданні будучи допитаним, у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, потерпілий ОСОБА_7 суду ствердив, що 27 липня 2017 р. він разом з ОСОБА_6 , який сидів на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_10 , ОСОБА_9 які сиділи позаду нього, на автомобілі ВАЗ 2104 їхали з м. Тячів в м. Хуст. В с. Сокирниця він рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год і побачив , як йому на зустріч, без увімкненого покажчика повороту, на великій швидкості наближається автомобіль Фолцваген. Побачивши це, він не встиг гальмувати , а лише сказав « Що ти робиш?» , після чого між автомобілями відбулося зіткнення. Після удару він нічого не пам`ятає , а до себе прийшов лише в реанімаційному відділенні лікарні.

В судовому засіданні будучи допитаною, у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, потерпіла ОСОБА_10 суду ствердила, що 27.07.2017 р. вона разом з ОСОБА_7 , який був за кермом автомобіля ВАЗ 2104 , ОСОБА_6 , який сидів на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_9 , яка сиділа позаду водія їхала з м. Тячів в м. Хуст. Їдучи в автомобілі вона дивилася в телефон і почула , як ОСОБА_7 сказав «Куди ти їдеш ?». Піднявши голову вона побачила , як їм на зустріч їде автомобіль Фолцваген , після чого відбулося зіткнення. Претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 вона не має.

З дослідженого судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 56 від 13 листопада 2017 року, судовим слідством встановлено, що при судово-медичній експертизі у потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження , які по своєму характеру, локалізації та наслідкам потягли за собою розлад здоровя , поєднаний із стійкою втратою працездатності не менші ніж на одну третину, і по цій ознаці, згідно п.2.1.1. «г» « Правил судово-медчного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» та п. 137 «в» (35%) (таблиці відсотків втрата загальної працездатності) їх слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження . ( а.с.141-146)

З дослідженого судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 54 від 13 листопада 2017 року, судовим слідством встановлено, що при судово-медичній експертизі у потерпілого ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження , які по своєму характеру, локалізації та наслідкам потягли за собою розлад здоровя , поєднаний із стійкою втратою працездатності не менші ніж на одну третину, і по цій ознаці, згідно п.2.1.1. «г» « Правил судово-медчного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» та п. 137 «в» (35%) (таблиці відсотків втрата загальної працездатності) їх слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження . ( а.с.151-159)

З дослідженого судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, висновку судової автотехнічної експертизи № 129/08 від 11 серпня 2017 р. , судовим слідством встановлено , що при заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, умовами настання даної ДТП є обставини, пов`язані з тим, що водій автомобіля «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_3 здійснював маневр повороту ліворуч з виїздом на зустрічну смугу руху, не впевнився у тому, що цей маневр буде безпечним, чим створив небезпеку для руху водію автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з., НОМЕР_4 ОСОБА_7 , яка наставала з такої відстані, що водій автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з., НОМЕР_4 ОСОБА_7 вже не мав технічної можливості никнути зіткнення, а тому невідповідність дій водія автомобіля «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_3 технічним вимогам п.п. 9.4.ч.І та 10.1; 10.4 ; та 1.10 (в частині визначення поняття «дати дорогу», «перевага») ПДРУ знаходиться в причинно - наслідковому зв`язку з фактом настання ДТП та її наслідками, оскільки при заданих вихідних даних вибраний водієм ОСОБА_3 момент виконання маневру, з технічної точки зору, не міг бути безпечним ( тобто таким, який би не створював небезпеки для руху водіям транспортних засобів, що рухалися по головній дорозі) і, відповідно, не міг бути безпечно завершеним.

Вказані документи суд визнає належним і допустимими доказами, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Тобто, цим джерелом доказів підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України тобто порушення правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.. 12 КК України злочин , який передбачений ст. 286 ч.2 КК України відноситься до тяжких злочинів .

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами , які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину .

Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання судом не встановлено .

Відповідно до досудової доповіді, складеної Хустським РВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 28.11.2017 р. на підставі характеризуючих даних ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький ; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький.

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, враховуючи особу підсудного, а саме те, що підсудний вину свою у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, враховуючи думку прокурора щодо необхідної міри покарання, враховуючи позицію потерпілих, які вирішення питання щодо міри покарання підсудному залишили на розсуд суду, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень)

У судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 подано письмове клопотання про звільнення від відбування покарання підсудного ОСОБА_3 відповідно до ст. 85 КК України на підставі Закону України « Про амністію у 2016 році».

Розглядаючи клопотання про застосування до ОСОБА_3 амністії згідно Закону України "Про амністію у 2016 році" (надалі - Закон), Закону України "Про застосування амністії", суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України регламентовано, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Статтею 1 Закону, визначено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: ... в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

У цій ситуації, ОСОБА_3 за цим вироком визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, який є необережним злочином, та не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України . ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності цим Законом має доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким не виповнилося 18 років.

Відповідно до положень ст. 86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в України» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Враховуючи наведені вище обставини , суд вважає , що клопотання ОСОБА_3 є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Речові докази слід вирішити в порядку передбаченому ст.. 100 КПК України

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового слідства та у суді не обиралися.

Потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні , було заявлено до обвинуваченого ОСОБА_3 та ПАТ Страхове товариство «Гарантія» цивільні позови про відшкодування матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрат на правову допомогу адвоката .

У своєму позові потерпілий ОСОБА_6 зазначає, що після ДТП ним було витрачено на лікування 103 000 грн. про що свідчать розрахункові документи , також внаслідок ДТП у нього були вибиті зуби і на даний час необхідно зробити хірургічне втручання , а саме шинування щелепи вартістю 90 000 грн. Крім цього за п`ять місяців лікування він як керівник та засновник ФГ « Добруник» втратив заробіток 50 000 грн. , а також втратив 125 000 грн. за представництво інтересів як позивачів так і відповідачів у судах.

Також позивачу внаслідок ДТП були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань характеру його немайнових втрат становлять 500 000 грн.

В позовній заяві ОСОБА_6 просив стягнути з ПрАТ « Страхове товариство «Гарантія» на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 200 000 грн., яка складає загальну вартість придбання потерпілим лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, та подальшу заміну стегнового суглобу. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 200 000 грн., яка складає загальну вартість придбання потерпілим лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення та подальшу заміну стегнового суглобу. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 500 000 грн. та 20 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката .

У своєму позові потерпілий ОСОБА_7 , зазначає, що після ДТП ним було витрачено на лікування 100 000 грн. про що свідчать розрахункові документи. Крім цього за п`ять місяців лікування він маючи в розпорядженні трактор, яким надавав послуги населенню втратив заробіток в розмірі 50 000 грн.

Також позивачу внаслідок ДТП були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань характеру його немайнових втрат становлять 300 000 грн.

В позовній заяві ОСОБА_7 просив стягнути з ПрАТ « Страхове товариство «Гарантія» на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 200 000 грн., яка складає загальну вартість придбання потерпілим лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, та подальша заміна стегнового суглобу. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 50 000 грн., яка складає загальну вартість придбання потерпілим лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, та подальша заміна стегнового суглобу. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну ( немайнову) шкоду в розмірі 300 000 грн. та 20 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 у задоволені цивільних позовів просив відмовити з підстав викладених у запереченнях . ( а.с. 85-92, 209-212)

Представник цивільного відповідача ПрАТ « Страхове товариство «Гарантія» у задоволені цивільних позовів просив відмовити з підстав викладених у запереченнях ( а.с. 129-146, 222-227)

Представник ПрАТ « Страхове товариство «Гарантія» будучи повідомленим про день, час та місце розгляду провадження до суду не прибув, однак дана передумова не перешкоджає розгляду спору по суті, а тому, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

У даному випадку, судом визнано доведеним, що в наслідок дій обвинуваченого потерпілим було завдано тілесні ушкодження, які призвели до втрати працездатності та тривалого і вартісного лікування, додаткових витрат, викликаних необхідністю придбанням ліків, протезуванням, та особливостями стороннього догляду тощо.

Відповідно до письмових розписок, які підписані потерпілим ОСОБА_6 , та які наявні в матеріалах кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_6 29 липня 2017 р. отримав від ОСОБА_3 на лікування 1000 доларів США , та 31.07.2017 р. 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ на день написання розписок становить 77730 грн., а також 3 серпня 2017 р. отримав на лікування від ОСОБА_3 70000 грн. тобто потерпілий ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 147730 грн. (сто сорок сім тисяч сімсот тридцять.) ( а.с. 89-91).

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, що стосуються завданої матеріальної шкоди на лікування потерпілого ОСОБА_6 вбачається , що ним на лікування витрачено 100698 грн. (сто тисяч шістсот дев`яносто вісім) 28 коп. ( а.с. 26-38)

У своїй позовній заяві потерпілий ОСОБА_6 вказує , що йому необхідно провести додаткове хірургічне втручання шинування щелепи , оскільки внаслідок ДТП у нього вибиті зуби, і вартість цієї реабілітації становить 90000 грн., а також ним втрачено заробіток як керівник та засновник ФГ « Добруник», та як представник позивачів та відповідачів у суді в розмірі 125 000 грн.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що потерпілим ОСОБА_6 відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано належних та допустимих доказів та у суді не доведено завдання йому матеріальних збитків більших ніж йому було відшкодовано підсудним ОСОБА_3 , а тому в цій частині цивільний позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду ствердив , що він не отримував від ОСОБА_3 29 липня 2017 р грошових коштів в розмірі 1000 доларів США , оскільки в той час перебував в післяопераційному стані, і хто їх отримав він не знає.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Потерпілим ОСОБА_6 відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України не подано суду доказів та не доведено факт не отримання від ОСОБА_3 29 липня 2017 р. грошових коштів в сумі 1000 доларів США , натомість у матеріалах даної справи наявна копія розписки ОСОБА_6 від 29.07.2017 р. яка свідчить про протилежне ( а.с.89)

Також потерпілим ОСОБА_6 заявлено позовні вимоги до ОСОБА_3 про відшкодування йому завданої внаслідок ДТП моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_6 , яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з ОСОБА_3 з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_6 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 20 000 грн. на правову допомогу адвоката, а також 125 000 грн. втраченого заробітку, як керівник та засновник ФГ « Добруник», та як представник позивачів та відповідачів у суді, оскільки ці вимоги жодним письмовим належним та допустимим доказом ним не доведені.

Відповідно до письмових розписок підписані дружиною потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_13 , які містяться в матеріалах кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_7 23 серпня 2017 р. отримав від ОСОБА_3 на лікування 53000 (п`ятдесят три ) грн.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, що стосуються завданої матеріальної шкоди на лікування потерпілого ОСОБА_7 вбачається , що ним на лікування витрачено 118589,23 грн. (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять ) 23 коп. без врахування продуктів харчування на суму 1152 грн. та дизельного палива на суму 599,9 грн. ( а.с. 161-176).

За наведених обставин, суд вважає, що на даний час залишається не відшкодованою потерпілому ОСОБА_7 матеріальна шкода завдана внаслідок ДТП в розмірі 65589,23 грн.(шістдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять)

У своїй позовній заяві потерпілий ОСОБА_7 вказує , що ним втрачено заробіток, оскільки до ДТП він надавав послуги односельцям трактором, який знаходиться у його володінні в розмірі 50 000 грн.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що потерпілим ОСОБА_7 відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано належних та допустимих доказів та у суді не доведено, що він у власності має трактор , яким надає послуги односельчанами та його втрачений заробіток складає 50000 грн. а тому в цій частині цивільний позов не підлягає до задоволення.

Також потерпілим ОСОБА_7 заявлено позовні вимоги до ОСОБА_3 про відшкодування йому завданої внаслідок ДТП моральної шкоди в розмірі 300 000 грн.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_7 яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з ОСОБА_3 з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_7 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 20 000 грн. на правову допомогу адвоката, оскільки ці вимоги жодним письмовим належним та допустимим доказом ним не доведені.

Суд не може взяти до уваги твердження представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_5 про відсутність у потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральних претензій до ОСОБА_3 , оскільки з досліджених у судовому засіданні письмових розписок таке не вбачається.

Також суд звертає увагу на той факт , що в матеріалах справи наявні письмові розписки від 31.07.2017 р. , з яких вбачається , що потерпілий ОСОБА_7 не має претензій до ОСОБА_3 щодо пошкодженого внаслідок ДТП його автомобіля, оскільки ОСОБА_3 сплатив узгоджену його вартість, а тому не приймає до уваги твердження адвоката та обвинуваченого той факт , що ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди сплатив ОСОБА_7 3000 доларів США. ( а.с.215-216)

Є дійсним факт, що за полісом № АЕ/8827900 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застрахована відповідальність страхувальника в частині забезпечення експлуатації ТЗ «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , в ПрАТ « Страхове Товариство «Гарантія» , зі строком дії з 01.09.2016 до 31.09.2017 р, та з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза -1000 грн.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до ст.ст. 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В даному вадку між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був укладений 1 вересня 2016 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхове Товариство «Гарантія» і діяв на момент скоєння ДТП, встановлено, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми. Положеннями вищезазначеного Закону передбачено межі ліміту відповідальності страхової компанії за шкоду, завдану майну, у розмірі 100 000 грн, а за шкоду, завдану здоров`ю потерпілого, - 200 000 грн.

Згідно ст. 23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).

За наведених вище обставин, суд вважає, що встановлена в ході судового слідства різниця не відшкодованої обвинуваченим ОСОБА_3 матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 в розмірі 65589,23 грн.(шістдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) підлягає стягненню саме з ПрАТ «Страхове Товариство «Гарантія»

Керуючись ст.ст. 128, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік .

На підставі ст. 86 КК України, ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в України», п. в) ст. 1, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_3 від відбування основного та додаткового покарання за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 мешканця АДРЕСА_2 20 000 (двадцять тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 мешканця АДРЕСА_3 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ПрАТ « Страхове Товариство «Гарантія» 14000 м. Чернігів вул.. Шевченка № 5 на користь ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 мешканця АДРЕСА_3 65589,23 грн. (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовити.

Речові докази по справі: транспортні засоби марки «ВАЗ 21043» синього кольору д.н.з. НОМЕР_2 та «Вольцваген Транспортер» червоного кольору д.н.з НОМЕР_1 . Які відповідно до розписки від 1 серпня 2017 р. перебувають на зберіганні у ОСОБА_3 ( а.с. 44) залишити на зберіганні у ОСОБА_3 .

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду підпис: ОСОБА_1 .

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1