н/п 1-кс/640/3227/19
УХВАЛА
"13" березня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
У судовому засіданні потерпілі скаргу підтримали, просили її задовольнити. Додатково зазначити безпідставність посилання у постанові на намір ОСОБА_7 затримати ОСОБА_8 при здійсненні крадіжки металу, оскільки останній до двору домоволодіння не заходив; не надання оцінки використанню ОСОБА_7 заздалегідь заготованої зброї, невстановленої марки, законності володіння нею; а також тривалості дій ОСОБА_7 зі спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень до приїзду лікарів; не встановлення особи, яка викликала швидку медичну допомогу; залишенню ОСОБА_8 у загрозливому для життя стані; відсутність заяв ОСОБА_7 станом на літо 2013р. з приводу неодноразових крадіжок будівельних матеріалів з подвір`я.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність.
Як передбачено п.3 ч.1 ст.303 КПК України, потерпілий під час досудового провадження має право оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається за наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або за наявності підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, що стосуються цього провадження в їх сукупності.
За підтвердження матеріалами справи вказаної потерпілими дати отримання оскаржуваної постанови слідчий суддя вважає строк звернення зі скаргою не пропущеним та розглядає її по суті.
28.03.2014р. ОСОБА_7 повідомлена змінена підозра за ч. 2 ст. 121 КК України (т. 2 а. к./п.194-197).
28.03.2014р. прокурором прокуратури Київського району м. Харкова ОСОБА_9 у вищезазначеному кримінальному провадженні затверджений обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України та справа передана до суду (т.3 а.к./п.17).
02.04.2014р. ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків (т.3 а.к./п.31-32).
27.11.2014р. ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова постанова від 19.09.2014р. про закриття кримінально провадження скасована. Підставою скасування вказана необхідність допиту експерта, який склав висновок №42-КЕ/2014 від 26.03.2014р. для усунення протиріч, отримання тимчасового доступу до усієї медичної документації ОСОБА_8 , стосовної наявних у нього захворювань серця та призначення повторної (або додаткової) комісійної судово медичної експертизи (т. 3 а. к./п.64-65).
13.07.2015р. ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова постанова від 12.06.2015р. про закриття кримінально провадження скасована. Підставою скасування вказані: ненадання прокурором судження щодо місця виявлення трупу ОСОБА_8 навпроти буд. АДРЕСА_1 , а не на території вказаного домоволодіння; не встановлення тривалості спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, проміжок часу, що минув між початком їх спричинення та моментом настання смерті; відсутність перевірки належними та допустимими доказами пояснень ОСОБА_7 щодо часу виклику ним швидкої медичної допомоги; ненадання судження з урахуванням загальної кількості та тяжкості спричинених ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, чи могли ці ушкодження явитись причиною смерті (т. 4 а. к./п.3-4)
20.11.2015р. на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 прокурором ОСОБА_13 наданні вказівки слідчому (т.4 а.к./п.1-2).
05.04.2018р. постановою прокурора ОСОБА_6 змінена кваліфікація дій ОСОБА_7 з ч.2 ст. 121 на ст. 124 КК України і того ж дня ОСОБА_7 повідомлена змінена підозра за ст. 124 КК України (т.4 а.к./п.147-149, 155-158).
05.04.2018р. прокурором ОСОБА_6 подане до суду клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності (т.4 а.к/п.184-189).
01.10.2018р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова за наявності заперечень як обвинуваченого щодо наявності в його діях складу злочину, передбаченого ст. 124 КК України та потерпілих щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, у задоволенні клопотання відмовлено (т.4 а.к/п.1203-204).
Підставою закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Під тяжкою шкодою при перевищенні меж необхідної оборони слід розуміти смерть особи або заподіяння їй тяжкого тілесного ушкодження. Невідповідність тяжкої шкоди, заподіяної тому, хто посягає, небезпечності посягання або обстановці захисту слід визнавати явною тоді, коли це з урахуванням обставин справи є очевидним для кожної людини, отже і для того, хто обороняється. Перевищенням меж необхідної оборони слід також вважати і випадки, коли особа заподіяла тяжку шкоду тому, хто посягає, маючи при цьому можливість відвернути чи припинити посягання із заподіянням явно меншої шкоди, усвідомлюючи наявність такої можливості.
Відповідно до ч. 5 ст. 36 КК України не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Положеннями ч. 2 ст. 233 КПК України визначено, що під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 у житло ОСОБА_7 не проникав, а проник у інше володіння особи - земельну ділянку, що знаходилась у володінні ОСОБА_7 .
Також за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною. Вона можлива від наявного посягання, тобто такого, яке вже почалось і ще не закінчилось. Оборона проти явно закінченого посягання є неправомірною.
Стороною обвинувачення не надана оцінка тому, що після чотирьох пострілів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 удвох без участі третьої особи - ОСОБА_15 припинили посягання на крадіжку металевих труб, залишили подвір?я ОСОБА_7 та спробували втекти з місця злочину, що також підтверджується і місцезнаходженням трупу ОСОБА_8 , відсутністю на трупі ушкоджень, які б свідчили про його переміщення, відповідними свідченнями (т.1 а.к./п.10-25, 28-30; т.3 а.к./п.311)
Також згідно показів ОСОБА_7 від 05.04.2018р. останній, усвідомлюючи, що посягання на крадіжку належного йому майна закінчилось, спробував затримати злочинців: спочатку погнався по вулиці за ОСОБА_14 , після чого повернувся та на вулиці поза межами власного домоволодіння затримав ОСОБА_8 (т.4 а.к/п159-163).
Також, фактично не встановлені: тривалість спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, проміжок часу, що минув між початком їх спричинення та моментом настання смерті, що має значення для вірної кваліфікації; використана ОСОБА_7 зброя та правомірність її використання.
Окрім того, після відмови 01.10.2018р. судом у задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності, що містило посилання на ряд доказів наявності в діях ОСОБА_7 ознак злочину за ст. 124 КК України, протягом майже трьох місяців досудове розслідування проводилось формально. Жодного доказу на обґрунтування радикальної зміни правової позиції за період з 01.10.2018р. по 29.01.2019р. до матеріалів провадження не додано.
Втім 29.01.2019р. прокурором винесена постанова про закриття кримінального провадження, зміст якої повністю суперечить раніше поданому ним клопотанню про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.
З урахуванням викладеного, проведене досудове розслідування неможна вважати повним та всебічним, а, відповідно, оскаржуване рішення, - законним та обґрунтованим, а тому скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.
Керуючись ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1