Справа № 452/1256/17
Провадження № 1-кп/452/101/2019
ВИРОК
іменем України

14 лютого 2019 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

із участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника-адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження №0000569 від 11.05.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 ; українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого викладачем Львівського держаного університету внутрішніх справ, неодруженого, раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 ; українця, громадянина України, із вищою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

- обидвох у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 10.05.2016 року о 14:30год. на присадибній ділянці ОСОБА_5 у с. Корничі Самбірського району Львівської області разом із рідним братом ОСОБА_7 під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , на ґрунті особистої неприязні, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому декілька ударів кулаком руки по голові та в область грудей зліва; ОСОБА_7 наніс ОСОБА_5 декілька ударів кулаком правої руки в область грудей та два удари долонею в обличчя справа, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді двох синців на передній поверхні грудної клітки зліва в підключичній ділянці, синець на боковій поверхні грудної клітки зліва по задній паховій лінії та, відповідно синець на правому плечовому суглобі, що згідно висновку експерта є легкими тілесними ушкодженнями.

Судом зазначене обвинувачення обидвох визнається доведеним у результаті з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, - у результаті аналізу показань обвинувачених та потерпілого у судовому засіданні, свідків, експерта, доказів досудового розслідування в сукупності та, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що передбачено ч. 1 ст. 125 КК України.

На підтвердження встановлених судом обставин винність обидвох осіб вбачається із пояснень допитаного судом самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину у вчиненні злочину не визнав та показав, що 10.05.16р. о 10.30год. була адміністративна комісія, яка встановлювала межі земельних ділянок. Потім близько 14.20год. того дня ОСОБА_5 стояв на цьому місці та викрикував, що колики (межові знаки) переставили; матір ОСОБА_10 запитувала його «що Ти хочеш?» і тоді вони підійшли до коликів; ніхто їх не витягував, а ОСОБА_5 говорив, що рядом наміряли, він був неадекватний у поведінці, казав, що трупом ляже, а землі не віддасть; та коли вони якось вже розходились, то він палицею замахнувся на ОСОБА_6 , котрий її зловив; тягали кожен у свій бік і тут підбіг ОСОБА_11 і став між ними; потім тією палицею він наніс удар по спині зліва ОСОБА_6 , а також один удар кулаком правої руки по обличчю в область лівого ока, через що він на якусь мить втратив свідомість; ОСОБА_6 бачив як біля нього стояв брат ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , який піднімався; потерпілого він не бив жодного разу, а лише тримав за палицю; очевидців цієї події не було, а ОСОБА_12 пізніше появилася.

Аналогічне суду показав обвинувачений ОСОБА_7 , що у вказаний час він вийшов на спірну землю, де ОСОБА_5 викрикував, що межові знаки змінені, але ніхто їх не переставляв і почалася суперечка; потім ніби розійшлися, але ОСОБА_5 почав бігти за ОСОБА_13 та намагався вдарити його палкою. У свою чергу ОСОБА_11 підбіг та схопив палицю по середині, а ОСОБА_5 її виривав і в той момент ударив його рукою знизу по голові; коли ОСОБА_6 присів, то ОСОБА_5 ще раз вдарив його по голові. На думку обвинуваченого ОСОБА_7 виглядало так, що він не допускав ОСОБА_5 до брата ОСОБА_6 , типу розбороняв їх; потерпілому ОСОБА_5 він ударів не наносив, а лише біля трьох разів відштовхував його щоб уникнути бійки; потерпілий у свою чергу тоді наніс йому декілька ударів ладонею руки по спині.

Суд на такі всі пояснення зважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своїми показаннями про абсолютне невизнання вини на досудовому слідстві та в суді мають намір пом`якшити відповідальність чи уникнути її за вчинене та використали таке поводження як спосіб захисту; на переконання суду за сукупністю досліджених і далі викладених доказів є визначальним у встановленні суспільної небезпечності та характеру вчиненого особами і кожним стосовно потерпілого ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, оскільки у поясненнях обидвох обвинувачених не міститься жодних аргументів на їх виправдання і нічим іншим це не підтверджено.

Водночас не заслуговує на увагу та не підлягають задоволенню клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими, а саме: висновку судово-медичної експертизи стосовно потерпілого ОСОБА_5 , слідчих експериментів та показання свідка ОСОБА_12

Конституцією України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Ч. 2 ст. 3 Конституції регламентовано, що головним обов`язком держави проголошено утвердження та забезпечення прав і свобод людини, а отже, правоохоронні органи та суд при встановленні істини під час розслідування і розгляду кримінальної справи зобов`язані дотримувати гарантій прав і свобод людини і громадянина, закріплених у Конституції та в інших законах України. Згідно зі ст. 9 Конституції чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. при визначенні кримінального обвинувачення кожному гарантовано право на справедливий розгляд справи щодо нього незалежним і безстороннім судом і застосування презумпції невинуватості.

Як установлено судом у рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000569 від 11.05.2016 року, проведені були ці слідчі дії у відповідності до вимог Кримінального процесуального Закону України, як докази були отримані належним суб`єктом, який наділений повноваженнями проводити процесуальну дію, під час якої отримані ці докази; важливі для справи фактичні дані були одержані зі встановлених законом джерел, що перераховано у ст. 65 КПК України, що було перевірено у суді; докази були отримані з дотриманням порядку проведення процесуальних дій; під час отримання цих доказів були дотримані вимоги закону щодо фіксації перебігу та результатів такої процесуальної дії; зібрані докази й інші матеріали кримінальної справи є достатніми для здійснення аналізу й перевірки достовірності та законності отримання фактичних даних, - отже, отримані у встановленому законом порядку.

Разом з тим у суді не встановлено, що мало місце порушення будь-яких прав обвинувачених, котрі напротивагу цьому вживали різноманітних заходів захисту в спосіб подання різного роду безпідставних скарг, заяв про відводи, клопотань всупереч вимогам процесуального Закону, - всі дані про що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Тому винність обвинувачених установлена показаннями допитаного судом потерпілого ОСОБА_5 про те, що він 10.05.2016 року йшов із пасовища і, проходячи біля свого городу, який розташований неподалік будинку ОСОБА_14 , побачив як хтось змінив межу його городу, що зранку наміряла комісія. Тим часом до нього підійшли ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та їх матір ОСОБА_10 та між ними виник словесний конфлікт з приводу межі городу. Після сварки коли вже розходились, то ОСОБА_15 некоректно його обізвав «дебілом», на що у відповідь ОСОБА_5 обізвав його однаково і відразу ОСОБА_6 підійшов до нього та наніс один удар кулаком правої руки по голові над лівим вухом. ОСОБА_5 в той час тримав у руці дерев`яну палку, якою він почав відбиватись від ОСОБА_6 та наніс йому один удар в плече зліва. Відразу після цього ОСОБА_13 наніс йому ще удар кулаком правої руки в область грудей; у подальшому підбіг його брат ОСОБА_7 і вони вдвох намагались відібрати від нього палицю, яку він тримав руками; у той момент ОСОБА_16 , який стояв навпроти нього справа, наніс один удар кулаком правої руки також в область грудей. Потім ОСОБА_7 двічі вдарив ОСОБА_5 в обличчя справа долонею руки, а потерпілий у свою чергу зігнувся, захищаючи обличчя, та отримав ще декілька ударів по спині та голові, всього 10 чи 15 ударів, а ще один удар наніс йому ОСОБА_13 знизу кулаком руки по обличчі, а саме по носі, і від отриманого удару ОСОБА_5 . інстинктивно, тобто різко випрямився та, піднімаючись вгору головою потрапив ОСОБА_13 по обличчі в область лівого ока. У той час матір обвинувачених ОСОБА_10 кричала: «дайте йому добре!». Після цього ОСОБА_16 побіг до свого будинку звідки вийшов з ножем у руках, та направився в сторону потерпілого, однак був зупинений на подвір`ї матір`ю ОСОБА_17 .

Однаковим зверненням потерпілого у формі заяви від 10.05.16р. до Самбірського відділу поліції про прийняття заходів до його сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , які того дня о 14.30год. напали на нього і побили; зареєстрованим у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень рапортом із змістом повідомлення від чергової медсестри Самбірської ЦРЛ про те, що на лікування із діагнозом СГМ поступив гр. ОСОБА_5 , якого 10.05.16р. побив гр. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; дана подія зареєстрована в ЖЕО №2868 (Т. 1 а. с. 139, 140).

Показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що вона бачила конфлікт між ОСОБА_14 і ОСОБА_19 10.05.16р. о 14.30год. і виглядало так, що ОСОБА_5 нібито назад відступав, у руках мав палицю, а потім ОСОБА_15 його бив спереду, а ОСОБА_11 збоку копав; на той час у неї виникла думка, що брати ОСОБА_14 можуть набити ОСОБА_19 . Потім чомусь ОСОБА_16 бігав додому, але коли повернувся, то їх мати ОСОБА_10 його зупинила і говорила « ОСОБА_16 перестань, заспокойся». Безпосередньо бійку свідок бачила, але через сплив часу не змогла ствердно повідомити хто і кому та в який момент скільки наносив ударів.

Даними допитаного судом судово-медичного експерта ОСОБА_20 у судовому засіданні, котрий підтримав і роз`яснив висновок судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_5 від 13.05.2016 року №112/16.

Безпосередньо із самого висновку експерта Самбірського відділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ №112/16 від 13.05.2016 року установлено, що при проведенні судово-медичної експертизи та вивченні медичних документів громадянина ОСОБА_5 , 1961 року народження, виявлено наступні ушкодження: два синці на передній поверхні грудної клітки зліва в підключичній ділянці, синець на правому плечовому суглобі, синець на боковій поверхні грудної клітки зліва по задній пахвовій лінії, які утворилися від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних у постанові та потерпілим, не характерні для утворення при падінні і відносяться до легкого тілесного ушкодження (Т. 1 а. с. 141).

Із протоколів проведення слідчого експерименту від 22.07.2016 року і 01.03.2017р. та доданих до них фототаблиць, вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 розказує та показує, як саме та при яких обставинах наносили йому удари ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Т. 1 а. с. 142-157).

Тому з об`єктивної сторони обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили нанесення легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 . Із суб`єктивної сторони умисел осіб був спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, на що вони не мали права; кваліфікація дій кожного обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України є вірною і вони повинні би за це понести кримінальну відповідальність у встановленому порядку.

При цьому суд звертає увагу на те, що як потерпілий так і свідок надали суду однакові показання, послідовні і без розбіжностей; у тому числі про деталі вчиненого обвинуваченими кожним кримінального правопорушення, - про час, місце, наявність обставин вчиненого і фактів, що мають значення для кримінального провадження. Наведені вище їх показання узгоджуються між собою, не містять протиріч і сумнівів; а також суд констатує, що вони узгоджуються у тому числі з висновком судово-медичного експерта, слідчих експериментів; також з показаннями самих обвинувачених та допитаного свідка ОСОБА_18 , котрі однаково не заперечили наведених обставин і фактів, крім визначеного ними способу захисту Козловських, що нібито ОСОБА_5 самостійно напав на обвинувачених та невідомо звідки і в який спосіб отримав тілесні ушкодження; узгоджуються із встановленими обставинами у вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19.06.2017 року, яким було визнано винуватим ОСОБА_5 у цій же бійці між цими ж учасниками. Єдине що було виключено із цього вироку, це покликання як на доказ на висновок судово-медичної експертизи №112/16 від 11.05.2016р. (Т. 2 а. с. 14 23).

Розглядаючи кримінальну справу в межах установленого звинувачення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового розслідування в сукупності із поясненнями обвинувачених; із урахуванням осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , поведінки до і після вчинення кримінального правопорушення, суд прийшов до висновку, що слід призначити кожному покарання у виді штрафу.
При вивченні осіб обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що вони кожен на обліку в наркологічному і психіатричному кабінетах Самбірської ЦРЛ не перебувають, по місцю проживання характеризуються позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягалися (Т. 1 а. с. 159 167).
При призначенні покарання обвинуваченим судом ураховано окрім загальних засад такого, і роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Отже, щодо призначення покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд прийшов до висновку виходячи із тяжкості вчиненого, обставин вчинення, беручи до уваги особи винних, їх поведінки до і після вчинення кримінального правопорушення та інших обставин; що виправлення обвинувачених можливе при застосуванні до них покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян кожному, - що на переконання суду є необхідним і достатнім для їхнього виправлення та попередження вчиненню ними нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Разом з тим згідно санкції ч. 1 ст. 125 КК України покарання передбачене менш суворе, ніж обмеження чи позбавлення волі, а тому відповідно до ст. 12 КК України вищевказане кримінальне правопорушення відноситься до злочину невеликої тяжкості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.
Як роз`яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року, - особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності та відбування покарання за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули визначені строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минув строк два роки, а подія кримінального правопорушення мала місце 10.05.2016 року, тому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України; по суті власних позицій крім обвинувачених учасники судового розгляду не заперечили закриття кримінального провадження з цієї підстави, кримінальне провадження розглядалось у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом. Крім того за змістом ч. 5 ст. 74 КК України однаково вказано, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
У зв`язку із виниклими правовідносинами у даній кримінальній справі потерпілим ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до обвинувачених про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину на суму 50000 гривень (Т. 1 а. с. 14) і при вирішенні даного спору суд виходить із наступного:
У силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Виходячи з пояснень учасників судового розгляду в судовому засіданні, аналізуючи матеріали кримінального провадження, при визначенні суми і підстав її присудження суд також виходить із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Суд уважає, що діями обвинувачених завдана моральна шкода потерпілому, яка проявилася у фізичному болі та душевних стражданнях. Разом з тим, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховано негативні наслідки, які настали для потерпілого, характер та обсяг його страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав потерпілий, ступінь вини обвинувачених та їх майновий стан, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задовольнити частково та для відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди слід присудити стягнути солідарно із обвинувачених у користь ОСОБА_5 15000 гривень; пред`явлену суму позивачем п`ятдесят тисяч гривень суд вважає значно завищеною і нічим не обґрунтованою у такому розмірі.
Судових витрат і речових доказів у справі немає.
Керуючись ст. ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850(вісімсот п`ятдесят) гривень.
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850(вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від призначеного покарання в зв`язку із закінченням строку давності за ст. 49 КК України. Провадження у кримінальній справі закрити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у користь ОСОБА_5 15000(п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя