ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
При секретарі ОСОБА_4
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2018 року в кримінальному провадженні № 0000254 від 24.04.2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 09.08.2016 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2018 року в кримінальному провадженні № 0000254 ОСОБА_6 визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. Згідно ст.70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.08.2016 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів 3 (три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обчислено з 09.08.2016 року.
Провадження №11кп/822/88 /19 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст. 185 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_9 .
Вирішено питання про речові докази по справі.
Як встановлено вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 23.04.2016 року приблизно о 12 год. 00 хв., проводячи своє дозвілля в приміщенні житлового будинку потерпілого ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_2 та переконавшись, що його ніхто не бачить і що, ОСОБА_10 відпочиває, скориставшись цим ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, реалізуючи умисел, який виник всередині приміщення на крадіжку майна, з корисливих спонукань, таємно викрав з кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «Lenovo А 369і», вартістю 1500 гривень, який був у користуванні, посвідчення учасника бойових дій, гаманець з грошима в сумі 1000 гривень. Після цього з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 2500 гривень.

На вказаний вирок суду І інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Посилається на те, що з даним вироком суду першої інстанції він не згідний, так як не вчиняв інкримінованого йому злочину. Свідка ОСОБА_11 він не знає і ніколи його не бачив.

Також просить перерахувати строк його перебування в ДУ Чернівецькій установі виконання покарань за Законом ОСОБА_12 , тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його адвоката, які підтримали апеляційну скаргу повністю та просили її задовольнити, вислухавши прокурора, яка вважає вирок районного суду законним і просить його залишити без змін , а апеляційну скаргу обвинуваченого як необґрунтовану без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, під час судового розгляду суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі докази, які були представлені стороною обвинувачення, надав їм оцінку, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
ОСОБА_6 свою винуватість в пред`явленому обвинуваченні, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не визнав та пояснив, що дійсно в квітні 2016 року він разом з потерпілим та свідком ОСОБА_13 відпочивали в домогосподарстві ОСОБА_10 , де розпивали спиртні напої. Після того, як потерпілий пішов в кімнату відпочивати, ОСОБА_6 разом із свідком розійшлися по домівках. При його перебуванні в місцях позбавлення волі, йому повідомили, що він підозрюється в крадіжці ( помешкання потерпілого). Вказував, що ніяких речей у потерпілого не викрадав.
Незважаючи на те, що ОСОБА_6 свою вину не визнав за обставин вказаних в обвинуваченні, його винуватість в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 , які він надав в суді першої інстанції було підтверджено те, що в квітні 2016 року (точної дати не пам`ятає), останній разом з ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_13 розпивали спиртні напої в домогосподарстві потерпілого, що за адресою с. Глиниця. Через деякий час потерпілий пішов відпочивати, а свідок та обвинувачений ще залишилися у нього.
Коли потерпілий проснувся, він помітив, що у нього пропав гаманець з грошима в сумі 1000 грн., мобільний телефон марки «Леново» та посвідчення учасника бойових дій. Також підтвердив те, що коли він йшов по дорозі до магазину йому знайомі хлопці повідомили, що бачили ОСОБА_14 , який хизувався посвідченням учасника бойових дій. В магазині ОСОБА_10 попросив продавця набрати зі свого телефону на його зниклий телефон. На вказаний дзвінок відповів ОСОБА_6 , який сказав, що зазначене посвідчення його викинув, після чого вимкнув телефон.
Показаннями свідка ОСОБА_13 в суді першої інстанції було підтверджено те, що останній разом із обвинуваченим та потерпілим розпивали спиртні напої в помешканні ОСОБА_10 в с. Глиниця та після того, як потерпілий пішов відпочивати, він разом з обвинуваченим через деякий час розійшлися.
Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що працює продавцем у магазині «Галина» в с. Глиниця. При цьому підтвердила, що у 2016 році (точної дати не пам`ятає) обвинувачений разом із потерпілим заходили до неї в магазин і купували горілку. Через деякий час в магазин зайшов ОСОБА_10 та повідомив, що його обікрали. На прохання останнього вона набрала зі свого мобільного телефону його телефонний номер. Потерпілий деякий час з кимось розмовляв по телефону.
Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаним в суді першої інстанції, підтвердив той факт, що в квітні 2016 року на радіоринку, що біля готелю «Черемош» в м. Чернівці, ним було придбано мобільний телефон марки «Леново», чорного кольору, який був у користуванні за 1000 грн. Через 2 місяці він видав вказаний телефон працівникам поліції, які повідомили, що телефон був крадений.
Показаннями свідка ОСОБА_16 , які він надав в суді першої інстанції було підтверджено те, що останній вказав на ОСОБА_6 , як на особу у якого в 2016 року придбав вказаний сенсорний телефон, чорного кольору, марки «Леново» та який згодом продав свідку ОСОБА_11 .
Крім зазначених показань потерпілого та свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується наступними письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.04.2016 р. згідно якого було встановлено, що ОСОБА_10 звернувся із усною заявою до поліції про те, що 23.04.2016 р. під час проведення дозвілля по місцю свого проживання в АДРЕСА_2 , малознайомий йому чоловік на ім`я ОСОБА_14 , скориставшись тим, що потерпілий відпочиває, викрав з кишені його куртки гроші в сумі 1000 грн., посвідчення учасника бойових дій та мобільний телефон марки «Леново».

Протоколом огляду місця події від 23.04.2016 року було встановлено, що оглядалося місце проживання потерпілого ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , де було вчинено крадіжку.
З акту добровільної видачі від 01.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_11 в присутності понятих видав оперуповноваженому Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_17 мобільний телефон марки «Леново - А 369і», з акумулятором чорного кольору, який він придбав на радіоринку в м. Чернівці біля ресторану «Черемош» в 2016 році.
З протоколу огляду речей від 02.08.2016 р. вбачається, що виданий ОСОБА_11 мобільний телефон являється сенсорним, чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 і розрахований на дві сімкарти.
Також винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13.04.2018 року з якого вбачається, що орган досудового розслідування отримав інформацію від ПРАТ «ВФ Україна» вхідних та вихідних дзвінків абонента № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 та вставлено, що вищевказаний номер працював в телефоні марки «Леново - А 369і » ІМЕІ НОМЕР_4 в період з 23.04.2016 року по 25.04.2016 року в різних межах базових станцій м. Чернівці. Після чого був змінений на інший номер телефону.

Вищенаведеними доказами, які є достовірними, достатніми і допустимими, підтверджується висновок районного суду про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а саме, таємно, потворно викрав чуже майно (крадіжку) потерпілого ОСОБА_10 , в зв`язку з чим спростовується твердження апелянта про те, що останній не скоював даного злочину.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтував своє рішення та визнав дані докази об`єктивними і достовірними.
Законним та обґрунтованим є також призначене ОСОБА_6 районним судом покарання, яке на думку колегії суддів відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості і індивідуалізації покарання.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, і призначив покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ст.185 ч.2 КК України із застосуванням вимог ст. 70 ч.4 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апелянта з приводу зарахування йому в строк покарання перебування обвинуваченого у слідчому ізоляторі, а саме, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то колегія суддів не може погодитися з таким, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.5 ст. 72 КПК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року встановлено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 був засуджений вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.08.2016 року за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України до трьох років позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_6 обчислено з моменту взяття його під варту в залі суду, тобто з 09.08.2016 року. В подальшому обвинувачений почав відбувати покарання за даним вироком у ДУ «Личаківська виправна колонія № 30».
По даному кримінальному провадженню за яким ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, встановлено, що до останнього не застосовувалися заходи попереднього ув`язнення.
Лише 05.07.2018 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області ОСОБА_6 було етаповано з ДУ «Личаківська виправна колонія № 30» до ДУ «Чернівецька установа виконання покарань № 33» для участі у судовому розгляді вказаного кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що підстав для зарахування обвинуваченому в строк покарання перебування його в слідчому ізоляторі, а саме, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно вимог ч.5 ст. 72 КПК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року немає.
Тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376,404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.185 ч.2 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий підпис ОСОБА_9

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом : суддя ОСОБА_9