Справа № 216/1443/19
Провадження № 1-кс/216/2457/19
У Х В А Л А
про відмову у арешті майна

04.05.2019 м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна, у досудовому розслідуванню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416 від 04.03.2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.04.2019 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна.

Дане клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу «Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців» №6 к/тр від 04.01.2016 р., ОСОБА_5 з 01.01.2016 р. переведено з посади старшого майстра на посаду виконуючого обов`язки заступника директора, зазначеного центру.

ОСОБА_5 , обіймаючи посаду виконуючого обов`язки заступника директора, використовуючи своє службове становище, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою реалізації попередньої змови з ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на розтрату чужого майна, вчинила службове підроблення, а саме склала завідомо неправдивий офіційний документ - табель обліку робочого часу співробітників Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , куди внесла завідомо неправдиві відомості про відвідування робочого місця та виконання покладених на них обов`язків достовірно знаючи, що останні не знаходилися в «Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців» та фактично роботу не виконували. У подальшому на підставі вищевказаних табелів обліку робочого часу співробітникам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було сформовано та нараховано заробітну плату.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , розтратила бюджетні кошти на загальну суму 16504 гривень.

18.03.2019 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Діями ОСОБА_5 матеріальний збиток завдано Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради.

В ході проведення досудового розслідування, встановлено, що у власності ОСОБА_5 знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці, загальною площею 0,15 га.

Крім цього згідно інформації з Національної інформаційної системи (НАІС), ОСОБА_5 має у власності легковий автомобіль MITSUBISHI COLT 1.3, VIN: НОМЕР_1 , 2007 року випуску, НОМЕР_2 червоного кольору.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Враховуючи, що згідно ч. 1 ст.170 КПК України, - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Виникла необхідність накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_5 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці, загальною плошею 0,15 га та на легковий автомобіль MITSUBISHI COLT 1.3, VIN: НОМЕР_1 , 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , червоного кольору з метою подальшого відшкодування заподіяного матеріального збитку.

Відповідно до вимог статей 40, 131, 132, 167, 170, 171, 236 КПК України, слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 та її адвокат ОСОБА_6 , заперечували щодо задоволення клопотання.
Перевіривши додані до клопотання матеріали, беручи до уваги зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 170 КПК України «Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб».

Згідно із ч.1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 9 Конституції України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні в справі «Смирнов проти Росії» від 07 червня 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішенні в справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року Європейський суд з прав людини встановив, що існування заборони на користування своїм майном являється непропорційним та непомірним тягарем для володільця, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод і свавільним обмеженням права власника на мирне володіння своїм майном.

Крім того, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що необхідність накласти арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці, загальною площею 0,15 га та на легковий автомобіль MITSUBISHI COLT 1.3, VIN: НОМЕР_1 , 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , червоного кольору, відсутня, оскільки слідчим та прокурором в судовому засіданні не наведенно достатньо підстав для накладення арешту, доводи слідчого щодо проведення спеціальної конфіскації не знайшли підтвердження, оскільки відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України вона не передбачена за інкриміновані ОСОБА_5 діяння, передбачені ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Обставини, викладені в клопотанні підтверджуються: копією витягу з ЄРДР 0000416, копією договору купівлі-продажу жилого будинку, копією справи №2-29 за 2005 рік, копією повідомлення про підозру від 18.03.2019 року, копією протоколу допиту представника потерпілого від 25.04.2019 року.

На підставі викладеного в задоволенні клопотання слід відмовити.

В зв`язку з вищевикладеним та керуючись ст.ст. 170-173 КПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна, у досудовому розслідуванню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416 від 04.03.2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 07 травня 2019 року о 14-30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1