Справа № 442/5511/17 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/16/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 442/5511/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2018 року ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст. 125 КК України на шість місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків призначено покарання, визначене за даним вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, який ухвалено виконувати самостійно.

ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 17 квітня 2017 року близько 04.00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив конфлікт зі ОСОБА_10 , під час якого умисно наніс їй один удар головою в область носа, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому носа в дистальній третині з кутовим зміщенням, садна на чолі справа ближче до головки правої брови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком шість місяців; на підставі ч.2, ч.4 ст. 71 КК України, шляхом поглинення цим покаранням покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, заміненого ухвалою цього ж суду від 19 грудня 2016 року на 50 годин громадських робіт, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді арешту строком шість місяців. В обгрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: судове рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за сукупністю вироків. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_9 вчинив 17 квітня 2017 року, тобто після постановлення вироку Шевченківським районним судом м. Києва від 28 березня 2016 року. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 301 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. У подальшому, відповідно до ч.5 ст. 53 КК України, ст.ст. 537, 539 КК України ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року покарання у виді штрафу замінено на 50 годин громадських робіт за місцем його проживання. Отже невідбутою частиною основного покарання слід вважати покарання у виді громадських робіт. Окрім цього, після заміни покарання статус ОСОБА_9 не змінився і він продовжує залишатися засудженою особою вироком Шевченківського районного судом м. Києва від 28 березня 2016 року, якій лише замінено покарання в порядку, встановленому ч.3 ст. 53 КК України, у зв`язку із несплатою штрафу на громадські роботи. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області при ухваленні 15 лютого 2018 року вироку щодо ОСОБА_9 , в порушення вимог ст. 71 КК України, не встановлено невідбуту частину основного покарання і неправильно зазначено його вид та розмір. Всупереч положенням ч.1, ч.4 ст. 71 КК України суд ухвалив рішення про самостійне виконання вироку Шевченківського районного судом м. Києва від 28 березня 2016 року, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Беручи до уваги те, що судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, ОСОБА_9 визначено покарання у виді арешту строком шість місяців, що відповідно до ч.1 ст. 60 КК України є максимальним розміром для даного виду покарання, на підставі ч.2, ч.4 ст. 71 КК України остаточне покараня ОСОБА_9 слід призначити шляхом поглинення одного покарання іншим.

Прокурор апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 підтримала частково, просить вирок змінити в частині призначення покарання за сукупністю вироків і на підставі ст. 71 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року більш суворим, призначеним цим вироком, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання шість місяців арешту.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково й вирок змінити з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги на підставі ч.1 ст. 404 КПК України.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого, призначення покарання в апеляційній скарзі не оспорюються.

Суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 28 березня 2016 року засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 301 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року при вирішенні питання виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року ОСОБА_9 в порядку ст. 53 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України замінено покарання у виді штрафу на 50 годин громадських робіт за місцем його проживання.

Злочин, у скоєнні якого оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим, вчинено 17 квітня 2017 року, тобто до відбуття ОСОБА_9 покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року.

За змістом ч.1, ч.4 ст. 71 КК України та відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж

невідбута частина покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку, передбаченому зазначеною статтею, загальний його розмір не може бути більшим за максимальну межу, встановлену для цього виду покарання в Загальній частині КК. Якщо за знову вчинений злочин призначено передбачене законом максимальне покарання, невідбута частина покарання за попереднім вироком підлягає поглиненню.

При визначенні обвинуваченому остаточного покарання суд першої інстанції цих вимог закону не врахував і допустив неправильне застосування кримінального закону.

За вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2018 року ОСОБА_9 призначено покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 125 КК України, - шість місяців арешту, яке згідно з ч.1 ст. 60 КК України є максимальним для даного виду покарання.

Отже відповідно до ч.4 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року (за яким ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року покарання у виді штрафу замінено на 50 годин громадських робіт) більш суворим, призначеним вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2018 року, слід визначити шість місяців арешту.

У решті вирок суду - залишити без змін.

Апеляційні вимоги заступника прокурора Львівської області про скасування вироку та ухвалення нового вироку в частині застосування ч.2, ч.4 ст. 71 КК України задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Зважаючи на апеляційні вимоги прокурора, передбачених законом підстав для ухвалення нового вироку немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання за сукупністю вироків.

На підставі ч.4 ст. 71 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, за яким ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року покарання у виді штрафу замінено на 50 годин громадських робіт, більш суворим, призначеним цим вироком, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання шість місяців арешту.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4