Справа №523/6754/19
Провадження №1-кс/523/2356/19
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

06 травня 2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0000709 від 28.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, клопотання старшого слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 02.05.2019 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:

02.05.2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси від старшого слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна, за яким досудовим розслідуванням встановлено, що 27.04.2019 року приблизно об 11:30 годині інспектором роти ТОР ОСОБА_4 по вул.Нежданова 48 в м.Одесі виявлено ОСОБА_5 , а того ж дня в період часу з 12:45 до 13:10 години в ході огляду місця події біля будинку №48 по вул.Нежданова в м.Одесі, з капоту службового автомобіля марки білого кольору «Рено Дастр», з емблемою «Патрульна поліція», державний номер НОМЕР_1 , виявлено, вилучено та упаковано до коричневого конверту два поліетиленових прозорих пакета із замком «zip-lock» та стрічкою червоного кольору, з порошкоподібною речовиною блакитного кольору.

Як слідує з клопотання, за матеріалами УПП в Одеській області ДПП, СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0000709 від 28.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а у внесеному клопотанні старший слідчий ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події та прибудинкових ділянках два прозорих поліетиленові пакета із замком «zip-lock» та стрічкою червоного кольору, з порошкоподібною речовиною блакитного кольору, та в обґрунтування означеного клопотання слідчий посилається на те, що вказані пакети є доказом злочину.
Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.
В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Між тим, за ст.132 цього Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Статтями 276, 277 КПК України регламентовано, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, а письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а у випадку, передбаченому п.11 ч.2 цієї ж статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно зі ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За ч.3 ст.172 означеного Кодексу, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Проте, вказане клопотання або додані до нього документи в порушення ч.3 ст.132 КПК України не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а матеріали означеного клопотання взагалі не містять посилань щодо повідомлення у розумінні ст.ст.276, 277 цього ж Кодексу про підозру певній особі.
Крім того, всупереч приписам ч.2 ст.170, ч.2 ст.171 КПК України, у внесеному клопотанні належним чином не викладено значення цього майна для потреб кримінального провадження у конкретному випадку, а додані до клопотання матеріали суперечать його доводам та ставлять під сумнів визначені в ньому обставини, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів клопотання слідує, що згідно з рапортом командиру взводу УПП ОСОБА_4 від 27.04.2019 року, останнім у складі екіпажу патрульної поліції за отриманим об 11:00 годині від невідомої особи повідомленням про подію, по вул.Нежданової біля будинку 48 були встановлені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , останній з яких повідомив про зберігання при собі двох пакетів з речовиною синього кольору. На місце події було викликано СОГ Хаджибеївського ВП, слідча ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 було доставлено до чергової частини вказаного ВП.

Втім, частиною 1 ст.209 КПК України регламентовано, що особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою, а за ч.5 ст.208 зазначеного Кодексу, про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, який підписується особою, яка його склала, і затриманим.

Однак, матеріали внесеного до суду клопотання взагалі не містять відповідних відомостей щодо оформлення уповноваженою службовою особою будь-яких процесуальних документів про вищеописане затримання ОСОБА_5 з його доставлянням до приміщення поліції, що у свою чергу свідчить про фактичне обмеження права вказаної особи на свободу і особисту недоторканість за ст.5 Європейської Конвенції з прав людини та суперечить встановленим ст.ст.208-210 КПК України вимогам.

Відповідно до ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За ст.19 Конституції України, ст.6 Закону України «Про Національну поліцію» органи державної влади, зокрема поліція, її посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 КПК України, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інша службова особа органів державної влади під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Разом із тим, з доданих до клопотання пояснень ОСОБА_5 слідує, що виявлення працівниками патрульної поліції пакету з речовиною блакитного кольору здійснювалось при поверхневому огляді останнього, а вилучення цього пакету з речовиною відбувалось після виклику СОГ, при огляді місця події.

Означені обставини, у контексті практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року, «Олександр Мельник проти України» від 28.03.2006 року, «Волохи проти України» від 02.11.2006 року, «Хаас проти Швейцарії» від 20.01.2011 року), уявляють втручання працівників поліції у право ОСОБА_5 на повагу до приватного життя за ст.8 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) неодноразово зазначав, що поняття «приватне життя» широке і не має вичерпного значення, воно включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи, а верховенство права передбачає, що втручання органів виконавчої влади в права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження (рішення «Хаас проти Швейцарії» від 20.01.2011 року, «Волохи проти України» від 02.11.2006 року).
Суд неодноразово зазначав, що аби не суперечити статті 8 Конвенції, втручання має здійснюватися «згідно із законом», мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення цієї мети (рішення «Шалімов проти України» від 04.03.2010 року, «Кузнецов проти України» від 29.04.2003 року), а у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, Суд визначив, що вислів «згідно із законом» не лише вимагає дотримання національного права, а й стосується якості цього права, вимагаючи щоб воно не суперечило принципу верховенства права.

Згідно ж зі ст.34 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх лише у випадку існування достатніх підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.
Викладені ж в матеріалах внесеного клопотання обставини попередньої поведінки ОСОБА_5 та його зупинки працівниками патрульної поліції, не містять відомостей про існування достатніх підстав для проведення поверхневої перевірки зазначеної особи або про наявність в нього речі, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю останнього або сторонніх осіб.
Наряду з наведеним, з матеріалів клопотання слідує, що рапорт працівника поліції ОСОБА_4 від 27.04.2019 року, в порушення вимог п.п.11, 13 Розділу ІІ «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 року №100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.03.2019 року за №223/33194, з незрозумілих слідчому судді причин, начальником Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 не розглянутий та належним чином не зареєстрований.
Крім того, як слідує з означеного рапорту працівника УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_4 від 27.04.2019 року, після виявлення за певною адресою працівниками поліції у ОСОБА_5 двох прозорих пакетів блакитного кольору із порошкоподібною речовиною, на місце події було викликано СОГ і слідчого ОСОБА_2 , а вказану особу доставлено до Хаджибеївського ВП, з огляду на що та на доданий до означеного клопотання протокол огляду місця події від 27.04.2019 року, уявляє сумнівним проведення зазначеним слідчим огляду місця події за участю ОСОБА_5 , який за означеним рапортом поліцейського, був доставлений до відповідного ВП одразу після виклику на місце події СОГ.
З огляду на ст.ст.86, 94 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом та недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Попри те, з матеріалів судового провадження слідує, що при проведенні слідчим ОСОБА_2 огляду місця події за наведеною у клопотанні адресою, два поліетиленових пакети із замком «zip-lock» та стрічкою червоного кольору, з порошкоподібною речовиною блакитного кольору були виявлені та вилучені на кришці капоту службового автомобіля марки «Тойота пріус», але зміст протоколу цієї слідчої дії не узгоджується з приписами ст.9 КПК України, оскільки залишилось невідомими обставини з`явлення вилученого паперового згортку на службовому автомобілі поліції, який згідно наявному в матеріалах судового провадження рапорту працівника поліції ОСОБА_4 у ОСОБА_5 не вилучались, а відтак мали б залишатися в останнього.
Слід також відмітити, що додані до внесеного клопотання й надані до суду копії матеріалів оформлені слідчим ОСОБА_2 всупереч вимогам п.п.6, 15, 16 розділу ІІ, п.п.2, 3 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в органах Національної поліції, затвердженої наказом Голови Національної поліції України №414 від 20.05.2016 року (непрошиті), що у свою чергу не надає слідчому судді можливості пересвідчитись у ідентичності таких копій документів та обґрунтувати ними відповідне судове рішення.
Аналогічної позиції дотримувався ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у Розділі І, п.6 Розділу 2.5 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, схвалених Постановою Пленуму ВССУ 07.02.2014 року.
Наведені обставини у контексті неодноразово застосованої Європейським Судом з прав людини концепції «плодів отруєного дерева» (зокрема, рішення ЄСПЛ від 20.04.2015 року у справі «Яременко проти України»), з огляду на обґрунтування органом досудового розслідування внесеного клопотання здобутими всупереч встановленому законодавством порядку доказами, унеможливлюють призначення означеного клопотання до розгляду слідчим суддею, а відтак зазначене клопотання підлягає поверненню, згідно положень ст.172 КПК України, до Одеської місцевої прокуратури №4.
Керуючись ст.ст.1, 3, 26, 132, 167, 170-172, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання старшого слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 02.05.2019 року, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 та подане у кримінальному провадженні №0000709 від 28.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині.
Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1