КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000153, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Коростень, Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 місяців арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 18 квітня 2018 року по 01 червня 2018 року.
Позов прокурора в інтересах КЗ ІРР «Іванківська центральна районна лікарня» задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЗ ІРР «Іванківська центральна районна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення в розмірі 1899 грн 00 коп.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 місяців арешту, та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому злочині, попросив пробачення у потерпілої, характеризується позитивно, неофіційно працює, проживає з хворою матір`ю та доглядає за нею, має намір відшкодувати заподіяну потерпілій матеріальну шкоду. З урахуванням наведених обставин, на думку апелянта, призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим, та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, прокурора ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши у порядку ст. 404 КПК України надані захисником дані про особу обвинуваченого, зокрема медичну довідку про захворювання матері обвинуваченого - ОСОБА_9 , та дані про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій захисником обвинуваченого, не заперечуються.

При цьому, судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_7 , правову кваліфікацію діяння, вчиненого останнім за ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи захисника обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного судом покарання, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, а також відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а тому належним чином визначив йому покарання у виді арешту в середніх межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.
З урахуванням конкретних обставин справи, способу та характеру, мети, мотиву вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, визнання обвинуваченим винуватості, здійснення ним догляду за хворою матір`ю та відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та не є достатньою підставою для призначення йому більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Як убачається із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З наведеного убачається, що положення вказаної статті не застосовуються у випадку призначення покарання у виді арешту, а тому доводи апеляційної скарги про можливість застосування щодо обвинуваченого положень ст.ст. 75, 76 КК України, та звільнення ОСОБА_7 від призначеного судом покарання у виді 4 місяців арешту з випробуванням, колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на вимогах закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2