Постанова
Іменем України
20 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 766/13786/16-к
провадження № 51-5536км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року та вирок Апеляційного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року та прокурора на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004564, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 09 серпня 2010 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 20 серпня 2016 року приблизно о 20:00, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклих неприязних стосунків на ґрунті сумісного розпивання спиртних напоїв, зі своїм братом ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, але не передбачаючи можливості настання їх суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, облив останнього невстановленою горючою речовиною та підпалив, в результаті чого спричинив ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1017 від 16 вересня 2016 року тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків вогнем, 3-2А-В ступенів, що складають 45% поверхні тіла (обличчя, шиї, тулуба, верхніх кінцівок, правої нижньої кінцівки), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в КЗ «Херсонська обласна клінічна лікарня» від термічних опіків тіла вогнем, з подальшим розвитком опікової хвороби у стадії токсемії, що ускладнилось інтоксикацією.
Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року вирок місцевого суду змінено.
На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України виключено з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ винуватості ОСОБА_7 на протокол огляду місця події від 27 серпня 2016 року.
Виключено з мотивувальної частини вказаного вироку посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - рецидив злочинів.
Цей же вирок в частині призначеного покарання та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, скасовано.
Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-УІІІ від 26.11.2015 року зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 21 по 23 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказує, що в основу вироку суду першої інстанції покладено протокол огляду місця події від 20 серпня 2016 року, який на думку захисника є недопустимим доказом, оскільки на час проведення огляду всупереч вимог ст. 233 КПК України не була отримана добровільна згода ОСОБА_7 та не надано такого дозволу слідчим суддею. Крім того, вважає, що вилучені під час огляду предмети та висновок дактилоскопічної експертизи № 172-ДК від 27 вересня 2016 року, покладені в основу судових рішень, як похідні від недопустимого доказу, мають бути визнані також недопустимими. Також вказує, що суди не взяли до уваги пояснення ОСОБА_7 про те, що він не підпалював брата, а опіки ОСОБА_8 отримав внаслідок тління ковдри, яка могла загорітися внаслідок паління останнього у ліжку. Зазначає, що апеляційний суд розглянув кримінальне провадження з порушенням статей 374, 419, 420 КПК України, на доводи, викладені в її апеляційній скарзі, вичерпної відповіді не дав.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає вирок апеляційного суду таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 407, 420 КПК України, оскільки судом ухвалено одночасно рішення і про скасування і про зміну вироку місцевого суду чим допущено, на його думку, протиріччя при постановленні судового рішення.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційні скарги захисника та прокурора не надходило.
В судовому засіданні прокурор не підтримав жодної касаційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а скарга прокурора - не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Доводи захисника про невідповідність вироку апеляційного суду положеннями ст.ст. 370, 374, 420 КПК України частково заслуговують на увагу виходячи з наступного.
У силу ст. 370 КПК України вирок апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 420 цього Кодексу.
Зі змісту вказаних норм та статей 7, 404, 419 КПК України у їх взаємозв`язку випливає, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також аргументи, наведені стороною захисту під час апеляційного провадження, дати на все вичерпну відповідь й у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
Відповідно до статей 404, 407, 420 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням ст. 409 цього Кодексу. Водночас згідно із законодавчими положеннями вирок суду першої інстанції може бути скасовано й ухвалено новий лише за наявності правових підстав і в тій частині, де йдеться про погіршення становища засудженого.
Вирішуючи питання про зміну або скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд має враховувати приписи статей 408, 420 КПК.
При перегляді вироку щодо ОСОБА_7 апеляційний суд не дотримався зазначених вимог, що в силу ст. 412 вказаного Кодексу є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, захисник засудженого подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_7 . Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник послався на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вказував на те, що будь яких доказів, які б вказували, що ОСОБА_7 облив свого брата горючою рідиною та підпалив його суду не надано. Крім того, згідно показань свідка ОСОБА_9 , який , будучи лікарем, котрий першим оглядав потерпілого та надав йому медичну допомогу, у судовому засіданні зазначив, що з огляду на розповсюдженість опіків, то вони не характерні для підпалу, а характерні для ситуації, коли людина засинає з цигаркою, від якої загоряється одяг, тліє ковдра.
Скасовуючи вирок та постановляючи свій, апеляційний суд в порушення вимог закону при розгляді апеляційної скарги захисника хоча зазначив суть апеляційних доводів, проте їх з достатньою повнотою не перевірив.
Так, як слідує з матеріалів провадження, апеляційний суд при обґрунтуванні свого рішення щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину послався на висновок судово-медичної експертизи № 1017 від 16 вересня 2016 року, однак як вбачається з матеріалів провадження та висновку експертизи перед експертами не ставилося питання про можливість утворення тілесних ушкоджень за умов засинання ОСОБА_8 у ліжку з цигаркою, що призвело до тління одягу та постільної білизни чи внаслідок відкритого вогню, що стався внаслідок підпалу з використанням займистих речовин.
Крім того, суд апеляційної інстанції поклав в основу вироку показання судово-медичного експерта ОСОБА_10 , яка в ході допиту вказала, що тілесні ушкодження характерні для дії полум`я, а не для тління одягу чи білизни.
Відповідно до вимог ст. 356 КПК України, яка передбачає мету, порядок допиту експерта у суді, суд має право викликати експерта для допиту з метою роз`яснення висновку, який він надав.
Також вказаною нормою передбачено, що експерту можуть бути поставлені запитання щодо наявності в експерта спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (використаних методик та теоретичних розробок, наукових обґрунтувань та методів тощо).
Таким чином, питання, які не були предметом дослідження експерта при призначенні експертизи, не можуть бути з`ясовані шляхом допиту експерта у суді без проведення експертного дослідження з цих питань, в тому числі шляхом призначення додаткової експертизи.
Крім того, апеляційний суд критично оцінив показання свідка - лікаря швидкої допомоги ОСОБА_9 , який здійснив виїзд та оглянув і надав першу медичну допомогу ОСОБА_8 . Так, свідок вказував, що пошкодження отримані ОСОБА_8 є більш характерні для випадків, коли людина засинає та на ній тліє одяг, належним чином не обґрунтувавши своїх висновків.
Також, з судових рішень вбачається, що судами самостійно проаналізовано та зроблено висновки щодо причин відсутності слідів займистої речовини на місці пригоди і виявлення лише слідів води внаслідок реакції горіння та розпаду речовини під час цієї реакції, тобто зроблено висновок у галузі, що потребує спеціальних знань.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, надаючи перевагу одним доказам над іншими, свого рішення належним чином не мотивував та не спростував версію сторони захисту щодо отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внаслідок тління одягу та подальшого гасіння водою засудженим слідів горіння.
За таких обставин, рішення апеляційного суду постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, а тому відповідно до ст. 438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість і достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Що стосується доводів прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що виявилися в одночасному ухваленні апеляційним судом рішення про зміну і скасування вироку суду першої інстанції, то вони є безпідставними, оскільки повністю узгоджуються з положеннями ст.ст. 407, 420 КПК України.
Також колегія суддів уважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 з установи виконання покарань у зв`язку зі скасуванням судового рішення, на виконання якого він був поміщений до цієї установи.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Звільнити ОСОБА_7 з установи виконання покарань.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3