Справа № 538/1258/18
Провадження №1-кп/548/167/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

законногопредставника неповнолітнього ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол Полтавської області кримінальне провадження № 0000236 від 13 травня 2018 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 11-А класу Лохвицької гімназії № 1, неодруженого, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :
13 травня 2018 року близько 00 год. 30 хв. неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 поблизу нічного розважального закладу кафе «Абриколь», що по вул. Перемоги в м. Лохвиця Полтавської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли під час словесної сварки із неповнолітнім потерпілим ОСОБА_9 , повалив цього потерпілого на землю та наніс йму один удар правою ногою по лівій частині тулуба в область анатомічного розташування органу селезінки, в результаті чого спричинив цьому потерпілому закриту тупу травму живота: підкапсульних гематом селезінки в ділянці верхнього та нижнього полюсів, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та пояснив, що 13 травня 2018 року поблизу нічного клубу «Абриколь» в м. Лохвиця зустрів свого знайомого ОСОБА_10 , з яким у нього виникла словесна сварка з приводу дій потерпілого по відношенню до спільної знайомої дівчини ОСОБА_11 , в ході якої він смикнув потерпілого за капюшон, від чого останній впав на землю, а в подальшому, коли став підводитися, то наніс йому удар правою ногою в ліву частину тулубу в ділянку нижніх ребер. Після чого потерпілий підвівся і пішов. Наступного дня він дізнався, що потерпілий в лікарні. У вчиненому розкаявся, вказав, що дуже шкодує за свої дії. Просив застосувати до нього заходи виховного характеру та не призначати покарання.

Виходячи з того, що обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, в суді заявив, що сумнівів у достовірності доказів по справі, зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, він не має, ніякі обставини не оспорює, тому як обвинувачений, його захисник та законний представник, так і прокурор вважали недоцільним дослідження судом усих доказів, а саме показань потерпілого ОСОБА_9 та його законного представника, показань свідка ОСОБА_12 , які ніким не оспорюються. За таких обставин, після роз`яснень цьому обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження положень та наслідків ст. 349 КПК України, судове слідство по справі було обмежене допитом обвинуваченого, законного представника обвинуваченого, частковим дослідженням матеріалів кримінального провадження, які стали підставою внесення відомостей до ЄРДР, змісту протоколів слідчих експериментів, висновків судово-медичних експертиз, відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, та підтверджують повноваження учасників судового розгляду.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його виннуватість у нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я, повністю доводиться наступною сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

-письмовою заявою законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_13 , в якій останній просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , як такого, що 13.05.2018 року близько 1 години ночі поблизу бару «Абріколь» спричинив його сину ОСОБА_14 тілесні ушкодження;

-даними висновків судово-медичної експертизи № 98 від 25.06.2018 року та комісійної судово-медичної експертизи № 121 від 17.08.2018 року, згідно яких у потерпілого ОСОБА_9 виявлено закриту тупу травму живота: підкапсульні гематоми селезінки в ділянці верхноього танижнього полюсів, що відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, не є характериними для утворення при падінні з висоти власного зросту та могли утворитися при однократній дії тупого предмету.

-данними протоколів слідчих експериментів за участю обвинуваваного ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 та фототаблицями до них, які відображають динаміку розвитку конфлікту, порядок дій як обвинуваченого ОСОБА_4 , так і потерпілого ОСОБА_9 під час цього конфлікту та відображають механізм і локалізацію нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 удару потерпілому ОСОБА_9

-показаннями в суді свідка ОСОБА_6 законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що дізналася про побиття її сином потерпілого ОСОБА_9 14.04.2018 року від свого сина. Всі обставини події знає зі слів сина, ці обставини відповідають показанням сина в судовому засіданні. Вказала, що її син дуже шкодує з приводу вчиненого, кається. Вона як мати має виховний вплив на сина, хоч і виховує його сама, просила застосувати заходи виховного характеру до її сина.

Проаналізувавши та оцінивши вказану сукупність доказів, суд приходить до твердого переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 надала письмове клопотання про звільнення обвинуваченого від покарання та застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_6 , обґрунтовуючи клопотання тим, що її підзахисний неповнолітній ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості, беззаперечно визнав вину, у скоєному розкаявся та бездоганною поведінкою в сім`ї, школі та побуті довів, що на момент постановлення вироку не потребує покарання. Також захисник вважає що саме застереження та передача неповнолітнього обвинуваченого під нагляд його матері підлягає застосуванню до обвинуваченого, так як мати обвинуваченого має виховний вплив на сина, бажає здійснювати нагляд за сином і зможе забезпечити його належну поведінку в подальшому.

Прокурор в судовому засіданні під час судових дебатів просила суд, у відповідності до положень ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання та застосувати до нього заходи виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього обвинуваченого під нагляд матері, посилаючись на особу обвинуваченого, його щире розкаяння та те, що бездоганною поведінкою він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання, вказавши, що обвинувачений має гарну характеристику як за місцем навчання, так і за місцем проживання, грамоти за досягнення у спорті та хореографії.

В судових дебатах обвинувачений ОСОБА_4 , його законний представник ОСОБА_6 та захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали думку прокурора та клопотання захисника щодо звільнення обвинуваченого від покарання та застосування до нього заходів виховного характеру.

Виходячи із змісту ч. 1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. 75, 79, 104 КК України ), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України, скоєний ОСОБА_4 злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

ОСОБА_4 вину свою у вчиненому визнав повністю, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках не перебуває, навчається в 11-А класі Лохвицької гімназії №1, має постійне місце проживання зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 разом з матір`ю. За місцем навчання та проживання характеризується позитивно має добрий розумовий розвиток, володіє логічним мисленням, уміє сформулювати, аргументувати висновки, більші здібності виявляє до гуманітарних предметів. Має середній та достатінй рівень знань. На уроках активний, користується позитивним авторитетом серед товаришів. Дисциплінований, організований і відповідальний. Має розвинене почуття колективізму. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у громадському житті шкоди та класу. Був учасником шкільних та районних турнірів з легкої атлетики. Скромний принциповий веселий товариський, розсудливий, самостійний, не піддається чужому впливу. У школі дотримується правил поведінки. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Не має шкідливих звичок. Займається спортом (атлетизмом). Уболіває за проблеми свого класу, бере активну участь у їх вирішенні. Поважає старших та учителів, надійний помічник матері та бабусі, вибачився перед потерпілим.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, перше притягнення до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику за місцем навчання та проживання.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При ухваленні даного вироку, крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання. Останній виховується рідною матір`ю без батька, який проживає окремо, сім`я благонадійна, мати має постійне місце роботи, графік роботи якої дозволяє здійснювати контроль за поведінкою сина.

Враховуючи, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до злочинів невеликої тяжкості, і його вчинено обвинуваченим у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, думку прокурора, яка просила звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, та клопотання захисника про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, думки інших учасників судового розгляду, зокрема потерпілого та його законного представника, які поклалися на розсуд суду, приймаючи до уваги висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі, прохання матері, яка вважає, що вона здатна забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою, суд приходить до висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, та на який строк, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 заходи виховного характеру у виді застереження та передачі його під нагляд матері строком до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. 105 КК України, ст.368, 370 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати неповнолітнього ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, винним.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання без визначення його виду, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_6 строком до 17 вересня 2019 року.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Хорольський районний суд, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після проголошення направити учасникам судового розгляду, що не були присутні при розгляді справи в суді.

Головуючий: