Провадження № 1-кп/761/1555/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002842 від 02.08.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-

в с т а н о в и л а :

До Шевченківського районного суду м. Києва 09 січня 2019 року з Київського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002842 від 02.08.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, а також продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду. Щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 заперечили.
Зазначили, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження Києво-Святошинським районним судом Київської області обвинувачений прибував до суду на кожне судове засідання, позитивно характеризується за місцем відбування покарання, має ряд хронічних захворювань. У зв`язку з цим, просили скасувати вказаний запобіжний захід.
Заслухавши сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджено ч.4 ст.296 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на 8 років позбавлення волі На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постановою Верховного Суду від 21 червня 2018 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року щодо останнього скасовано, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, допущеними апеляційним судом.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року скасовано вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Як зазначено у вказаній ухвалі, відповідно до обвинувального акта у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, однак, обвинувачення щодо вказаних злочинів викладено не конкретно.
Враховуючи категорію вказаних злочинів, обвинувальний акт повинен містити виклад всіх об`єктивних обставин та мотивів особи щодо вчинення нею кримінально караних діянь.
Зокрема, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Відповідно до абзацу 2 п. 4 ППВСУ №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року, судам слід мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинений лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки й бажає їх настання).
Таким чином, для встановлення вказаних обставин має бути з`ясовано мотив вчинення суспільно-небезпечного діяння, оскільки він визначає спонукання до вчинення злочину.
Зокрема, це стосується обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки мотив його дій у формулюванні обвинувачення відсутній і судом першої інстанції з`ясований не був.
Як встановлено в ході судового розгляду, конфлікт у ОСОБА_7 виник з ОСОБА_8 , однак, потерпілим у кримінальному провадженні є ОСОБА_9 , який участі у бійці не приймав, ініціатором конфлікту не являвся, однак, органом досудового слідства не встановлено мотивів посягання на життя саме ОСОБА_9 .
Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не було ретельно досліджено докази, що мають значення для з`ясування спрямованості умислу ОСОБА_7 при здійсненні пострілів, хоча це має істотне значення для вирішення питання про доведеність вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого.
Це ж стосується і обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки не було встановлено мотиву на вчинення хуліганських дій і на підставі чого він виник у ОСОБА_7 .
Зокрема, відповідно до абзацу 2 п. 1 ПП ВСУ №10 «Про судову практику в справах про хуліганство» від 22.12.2006 року, при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості дізнання і досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм справедливе покарання, так і вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також з`ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.
Однак судом першої інстанції вказані вимоги дотримані не були.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів зазначила, що не може прийти до однозначного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні саме інкримінованих йому кримінальних правопорушень і вказані обставини не можуть бути усунуті в ході судового розгляду в апеляційній інстанції.
В подальшому ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у зв`язку з неможливістю утворити склад суду у Києво-Святошинському районному суді Київської області в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України, вказану кримінальну справу було передано Шевченківському районному суду м. Києва для розгляду.
Пунктом 5 частиною 2 статті 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення /час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше/.

Разом з тим, вказані вимоги кримінального процесуального закону не виконані.

При викладенні в обвинувальному акті органом досудового слідства фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, не зазначено мотиву вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення, не встановлено мотивів та мети посягання останнім на життя потерпілого ОСОБА_9 , про що зазначено і в ухвалі Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року.
Також не встановлено мотиву на вчинення ОСОБА_7 хуліганських дій і на підставі чого цей мотив у нього виник.
Крім того, в обвинувальному акті не викладено обставин вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

При викладенні формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України в обвинувальному акті не зазначено зміст частини 3 статті 15 КК України.

Таким чином, вищезазначені обставини перешкоджають колегії суддів призначити судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акту.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, про неможливість призначення судового розгляду на підставі вказаного обвинувального акту, що є наслідком його повернення прокурору.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Колегія суддів при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дійшла висновків, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не змінилися, що полягають у високій ймовірності ухилитися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на обставини обвинувачення та тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується останній.
При цьому колегія суддів враховує дані про обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою.
Наведені стороною захисту дані щодо особи ОСОБА_7 не переважають встановлених судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не гарантують в подальшому належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Аналізуючи наведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 слід відмовити.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 314, 315, 316, 318 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002842 від 02.08.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України повернути прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 15 березня 2019 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Головуючий суддя:

Судді: