ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/934/19 Справа № 180/1272/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000452, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Марганця Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні за обставин, викладених у вироку, відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за наступних обставин.
Як установив суд, 22 червня 2017 року приблизно о 16-05 годин ОСОБА_7 , знаходячись навпроти банкомату, розташованого по вул. Лермонтова 25 в м. Марганці Дніпропетровської області, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_9 , який стояв біля банкомату та після здійснення операції з картою банку поклав зняту готівку до правої кишені свої шортів, і умисно, відкрито, з корисливих мотивів, застосувавши насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилося у тому, що ОСОБА_7 , підійшовши ззаду, лівою рукою обхопив шию ОСОБА_9 та шляхом ривка, правою рукою з правої кишені шортів потерпілого викрав грошові кошти в сумі 1200 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду, після чого втік з місця вчинення злочину та розпорядився викраденими грошима на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставнам справи, що вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувати до ОСОБА_7 статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі з застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України.
Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник посилається на недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 за висунутим йому обвинуваченням за ч.2 ст.186 КК України.
Вказує, що потерпілий ОСОБА_9 ні до лікарні, ні до дитячого психолога не звертався, ніякого короткочасного розладу здоров`я у нього не зафіксовано, а також судом першої інстанції встановлено, що фізичної болі потерпілий не відчував, але дуже злякався. Такий переляк, на його думку, не відноситься до видів насильства, а тому, вважає, що ОСОБА_7 не повинен нести кримінальну відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством.
Також захисник просить врахувати, що обвинувачений щиро кається, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, характеризується позитивно, цивільного позову про відшкодування шкоди потерпілим не заявлено.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України. При цьому відповідно до вимог ст.94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким у вироку суд дав належну оцінку.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 насильство, що може бути застосоване під час грабежу та кваліфікуватиметься за ч. 2 ст. 186 КК, не має бути небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. Під таким насильством слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються ч. 2 ст. 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.
З викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 доводами про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не застосовував до потерпілого ОСОБА_9 насильства під час скоєння грабежу та незаконно засуджений за ч.2 ст.186 КК України, суд апеляційної інстанції не може погодитися.
Так, згідно показанням обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні він хоч і заперечував факт застосування до потерпілого ОСОБА_9 насильства під час скоєння грабежу, однак частково визнав свою винуватість, не заперечував своєї вини у скоєнні відкритого викрадення чужого майна, а саме майна неповнолітнього ОСОБА_9 , за обставин вказаних у вироку, а саме, що він, підійшовши ззаду, шляхом ривка, правою рукою з правої кишені шортів потерпілого викрав грошові кошти в сумі 1200 грн., але стверджував, що він не хапав потерпілого за голову і за шию, але водночас він взагалі не оцінює власні дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.
Твердження захисника та обвинуваченого про те, що грабежу, поєднаного з насильством щодо потерпілого, обвинувачений не вчиняв, а також посилання на те, що в матеріалах провадження відсутні об`єктивні докази вини ОСОБА_7 в грабіжі, поєднаному з насильством, спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження.
Як пояснив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , 22 червня 2017 року він стояв біля банкомату і знімав кошти з картки, обвинуваченого він бачив неподалік, тільки він поклав у кишеню кошти в сумі 1200 грн., як ззаду підійшов обвинувачений, обхопив лівою рукою його шию, а правою рукою заліз у карман шортів та витягнув гроші, фізичного болю він не відчував, але дуже злякався і не міг чинити опір обвинуваченому, після чого обвинувачений сів в автомобіль "таксі" і поїхав.
Суд не приймає до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не застосовував до потерпілого ОСОБА_9 насильства під час скоєння грабежу, а лише скоїв грабіж, оскільки показання потерпілого як під час проведення слідчого експерименту в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду були стабільними.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині, а тому в суду не було підстав сумніватися в їх достовірності, і суд вірно обґрунтував ними свої висновки у вироку.
Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема дані протоколу огляду місця подій від 22 червня 2017 року; дані протоколів пред`явлення особи для впізнання від 20 березня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 ; дані протоколу проведення слідчого експерименту від 26 липня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_9 ; дані з виписки про рух коштів по банківській карті.
Виходячи з наведеного, доводи захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 не вчиняв відкритого заволодіння (грабіжу) поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а лише скоїв ненасильницьке відкрите заволодіння (грабіжу) грошових коштів, а тому на їх думку у суду не було підстав кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, є безпідставними.
За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_9 . З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, вважаючи його правильним.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в кримінальному правопорушенні, за яке його засуджено. Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.
Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
Таким чином, твердження захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_7 в зазначеному злочині, за яке обвинувачений був засуджений, належно перевірялися в судовому засіданні й обґрунтовано визнані безпідставними.
Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винуватим ОСОБА_7 в названому у вироку кримінальному правопорушенні.
Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
За таких обставин вважати, що ОСОБА_7 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, а тому його дії потрібно кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, як про це зазначається в апеляційній скарзі захисника, та на чому наполягав під час апеляційного розгляду захисник та обвинувачений, немає підстав.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Що ж стосується тверджень захисника про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, вони є непереконливими.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що обвинувачений відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів не перебуває. До обставин, що обтяжують покарання, суд відніс вчинення злочину щодо неповнолітнього.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4