Справа № 308/3242/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27.02.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/4806/203/19 за апеляційними скаргами прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2018.

Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання та реєстрації, з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, судимий 07.11.2013 за ч.1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі, засуджений за злочин передбачений п.13 ч.2 ст. 115 КК України, на 13 (тринадцять) років позбавлення волі.

Ухвалено: запобіжним заходом щодо ОСОБА_6 залишити тримання під вартою; строк покарання обчислювати з 17:50 05.01.2018; речові докази: військовий квиток, талон-повідомлення, виписку з картки стаціонарного хворого залишити в матеріалах кримінального провадження, решту - знищити.

ОСОБА_6 визнаний винними у тому, що приблизно о 16:40 05.01.2018 у стані наркотичного сп`яніння між торгівельними рядами на ринку «Нива» по вул. Тельмана, 1 в м. Ужгород умисно, з метою вбивства, повторно, під час сутички з ОСОБА_10 1945 року народження, на ґрунті неприязні наніс йому два удари ножем в область шиї, спричинив ними колото-різані рани з пошкодженням зовнішньої сонної артерії, які потягли за собою смерть потерпілого.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок в частині призначення покарання скасувати, винести новий вирок, за яким призначити ОСОБА_6 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі. Суд, на його думку, не врахував характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого щодо особи похилого віку, його наслідки, особу обвинуваченого, його поведінку, стійке небажання стати на шлях виправлення, його минуле і тому призначив йому покарання, яке явно не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить пом`якшити йому покарання. Вказує, що воно, на його думку, є надто жорстоким, оскільки суд приділив більше уваги обставинам, які обтяжують покарання. Посилається на те, що визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи і вимоги, викладені в апеляційних скаргах, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури і заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого, захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і заперечили проти апеляційної скарги прокурора, за клопотанням прокурора дослідив матеріали кримінального провадження, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, і не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь його тяжкості.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

А правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення .

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає: формулювання обвинувачення у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілого і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, процесуальні можливості прокурора при підтриманні державного обвинувачення, унеможливлюють правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження (т.2 а.2-5, т.4 а.2-4).

В даному випадку для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення істотне значення мають відомості про особу потерпілого, причину його перебування на місці події, його поведінку і дії як до так і під час вчинення кримінального правопорушення, обставини, які передували йому, а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора не виконаний ними припис ч.2 ст. 91 КПК України.

Зокрема, обвинувачений під час розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, загалом визнаючи свою провину у вбивстві, пояснив, що в той час, коли він влаштувався поїсти на території ринку і нарізав ножем ковбасу, потерпілий без будь-якої причини став його ображати, наступав на нього погрожуючи металевим предметом, схожим на палицю, замахнувся на нього, щоб вдарити, і саме тоді він, захищаючись від нападу, вдарив потерпілого ножем. Після цього він сам повідомив про подію до поліції.

Розслідуванням обставин, про які повідомив обвинувачений, слідчий і прокурор не займались, в обвинувальному акті, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, про них не вказали, на спростування цих показань обвинуваченого прокурор суду доказів не надав, а натомість посприяв помилковій їх оцінці судом, як визнання обвинуваченим вини в умисному вбивстві.

Суд першої інстанції на такі порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, всупереч приписам ст. 314 КПК України відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу не перевірив, не маючи повного, відповідного вимогам ст. 91 КПК України, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, був позбавлений можливості правильно їх розуміти, зіставити їх з формулюванням обвинувачення, внаслідок цього повторив недоліки обвинувального акту і ухвалив вирок, який не відповідає вимогам ст. ст. 370 і 374 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК України встановлення таких порушень кримінального процесуального закону при розгляді справи в апеляційній інстанції утворює підставу для скасування вироку.

Ухвалити новий вирок або закрити кримінальне провадження за таких обставин суд апеляційної інстанції не вправі, оскільки будь-яке з цих рішень суперечило б правилам, викладеним у ст.ст. 314, 417 і 420 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на це правило вирішувати всі інші питання, зазначені в апеляційних скаргах, як такі, що стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, оцінки доказів, переваги одних доказів над іншими, у цій ухвалі апеляційний суд не вправі.

Строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою був обмежений судом першої інстанції в часі до набрання вироком законної сили.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду у питанні про тримання особи під вартою або продовження строку тримання особи під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Апеляційний суд відзначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти особи похилого віку, покарання за який може перевищити десять років позбавлення волі, судимий, характеризується негативно. Ці обставини переконують у тому, що перебуваючи на волі він може ухилитися від виконання процесуальних обов`язків, чинити тиск на свідків або вдатись до перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинити новий злочин.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, вирок Ужгородського міськрайонного суду від 23.04.2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в Ужгородському міськрайонному суду зі стадії підготовчого провадження.

Запобіжним заходом щодо ОСОБА_6 залишити тримання під вартою на строк до 26.04.2019.

Копію ухвали надіслати до Закарпатської УВП № 9 для вручення обвинуваченому ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: