Справа № 202/1364/19
Провадження № 1-кс/202/2164/2019
УХВАЛА
Іменем України

21 лютого 2019 року слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотанняпрокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області юриста 1 класу ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000014 від 23.01.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального ВП ДВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській областіперебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесенідо Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2019 року за № 0000014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

20 лютого 2019 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області юриста 1 класу ОСОБА_3 , про арешт майна .
В своєму клопотанні прокурор просить накласти арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження та користування таким майном. Розглядати вказане клопотання без повідомлення власника майна - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посилаючись на обставини викладені в клопотанні.
Прокурор у судове засідання не з`явився.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без участі власника майна.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області юриста 1 класу ОСОБА_3 , про арешт майна, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки прокурором не доведено наявність підстав передбачених КПК України для накладання арешту на майно.
В своєму клопотанні прокурор посилається на те що, квартира є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, набута кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, разом з тим, слідчому судді не надано матеріалів на підтвердження того, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000014.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області юриста 1 класу ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000014 від 23.01.2019 року - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1