ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1314/18 Номер провадження 11-кп/814/395/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

представника ДУ «Полтавська виправна колонія №64» - ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2018 року ,-

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Приймаючи таке рішення місцевий суд вказав, що наявність у засудженого 2 заохочень та працевлаштування на виробництві, вказує на те, що він дотримується вимог порядку відбування покарання у виді позбавленні волі, стає на шлях виправлення, але не довів свого виправлення.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись з вказаним рішення суду засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно з ст. 81 КК України.

В обґрунтування поданої апеляції вказує, що він працевлаштований, має два заохочення та у нього відсутні стягнення , за період відбування покарання у виправній колонії закінчив навчання та отримав спеціальність слюсаря сантехніка. Крім того вказує, що у вчиненому злочину, щиро розкаявся.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений апеляцію підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор заперечувала з приводу задоволення апеляції , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представник установи виконання покарань не заперечував щодо задоволення апеляції засудженого, вказавши, що він довів своє виправлення.

Мотиви суду
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання.

За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції прийшов до висновку , що засуджений не довів свого виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 13.02.2017 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 187 ч. 1, 185 ч. 3, 263 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі, з зарахуванням в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення період з 25.07.2016 року по 13.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно з ст. 72 ч. 5 КК України. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 01.11.2017 року зазначений вирок змінено, пом`якшено покарання за ст. 187 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, визначено вважати засудженим за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, за ст. 263 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, за ст. 70 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавленні волі, згідно з ст. 72 ч. 5 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.07.2016 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 25.07.2016 року, кінець строку відбування покарання 27.02.2019 року.

Таким чином, на момент звернення до суду з клопотанням, ОСОБА_7 формально має право на розгляд питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Перевіряючи ухвалу суду першої інстанції колегією суддів встановлено , що за час перебування у виправній колонії, засуджений не має стягнень та має дві подяки, характеризується позитивно, працевлаштований.

Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 адміністрацією установи виконання покарання було відмовлено у зміні умов тримання як такому, що не довів свого виправлення.

Вказана обставина покладена в основу рішення місцевого суду про те, що він ще не досяг необхідного ступеню виправлення, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Позиція представника виправної колонії, викладена в судовому засіданні щодо того, що засуджений вже досяг необхідного рівня виправлення, не спростовує вказаних висновків і не може замінити офіційного висновку установи виконання покарань щодо засудженого.

Не спростовують висновків суду і обставини, наведені в апеляції засудженого на переконання його виправлення, оскільки аналогічні обставини були в повній мірі враховані судом першої інстанції і правильно були визнанні такими, що вказують на те, що ОСОБА_7 стає на шлях виправлення , а не довів своє виправлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію засудженого слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2018 року щодо нього без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3