КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009517, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного прибуття в кримінально-виконавчу установу.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді домашнього арешту в певний період доби, до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 190 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

06 жовтня 2018 року, близько 09 години ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. І. Миколайчука, 13, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, спрямовану на заволодіння чужим майном шляхом обману, розподіливши при цьому свої злочинні ролі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_6 , який перебував біля пошти, що за адресою: м. Київ, вул. І. Миколайчука, 13, та з метою ввести останнього в оману, запитав, чи не загубив він поліетиленовий пакет з документами, серед яких знаходяться грошові кошти, а в разі якщо грошові кошти належать не йому, запропонував поділити їх порівну. На це ОСОБА_6 повідомив, що будь-яких документів не губив та одночасно погодився на пропозицію ОСОБА_7 , після чого вони направились до внутрішнього двору будинку та присіли на лавку.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , підійшла невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та з метою ввести останнього в оману, запитав, чи не знаходили вони його гроші, на що ОСОБА_6 повідомив, що у нього є тільки грошові кошти, які належать йому.
Продовжуючи свій злочинний умисел, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, попросила ОСОБА_6 , щоб він показав свої грошові кошти під приводом їх впізнання, на що той, нічого не підозрюючи, будучи введеним в оману, добровільно передав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої грошові кошти в сумі 2400 гривень. Невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, імітуючи перерахування грошових коштів, непомітно для ОСОБА_6 , сховала у долоню грошові кошти в сумі 1800 гривень, які належать ОСОБА_6 та непомітно для останнього передала грошові кошти ОСОБА_7 , після чого, повернув ОСОБА_6 грошові кошти лише в сумі 600 гривень.
В подальшому, ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, шахрайським шляхом заволодівши грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 1800 гривень, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, однак ОСОБА_7 невдовзі був затриманий працівниками поліції.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просив вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з обмеженням волі.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не врахував, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, з`являвся за викликом органу досудового розслідування, прокурора та суду, неофіційно працює водієм-таксистом, фактично утримує матір похилого віку ОСОБА_10 та сестру ОСОБА_11 , яка є інвалідом 3 групи, характеризується позитивно, раніше не судимий, має постійне місце проживання, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги думку прокурора ОСОБА_12 , що здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, який у судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, змінивши вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, потерпілого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та прокурора ОСОБА_5 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши у порядку ст. 404 КПК України дані, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим, не заперечуються.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_7 , правову кваліфікацію діянь, вчинених останнім за ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи захисника обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни вироку шляхом призначення покарання, не пов`язаного із обмеженням волі, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, не одружений, офіційно не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, та правильно призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.

Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Врахувавши наведені обставини в їх сукупності, оцінивши суспільну небезпеку та характер вчиненого ОСОБА_7 умисного корисного злочину проти власності, вчиненого стосовно особи похилого віку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України, оскільки по справі не встановлено будь-яких обставин, що можуть вказувати на можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання або істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував фактично усі обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, у тому числі і дані про особу обвинуваченого, визнання ним винуватості, щире каяття, яке у відповідності до ст. 65 КК України визнано обставиною, що пом`якшує покарання.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні матері похилого віку та сестри, яка є інвалідом 3 групи, а також посилання захисника у судовому засіданні на те, що обвинувачений примирився із потерпілим, відшкодував заподіяну йому шкоду, та останній не має претензій до ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не є достатніми підставами для пом`якшення йому покарання. Такі дані, з урахуванням конкретних обставин справи, способу та характеру, мети, мотиву, ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та не є достатньою підставою для пом`якшення йому покарання.

Крім того, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Це може полягати зокрема у: повідомленні про всі відомі обставини вчинення злочину, наданні доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.
Даних про таку поведінку обвинуваченого, та вищенаведену оцінку ним своїх дій, матеріали кримінального провадження не містять, а тому суд першої інстанції обгрунтовано не врахував під час призначення покарання таку обставину, як активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3