07.05.2019 Провадження по справі № 1-кп/380/3/19
Справа № 380/640/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Тетіївський районний суд Київської області у складі :

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі : ОСОБА_2

з участю прокурора : ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

законного представника обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві кримінальне провадження № 0000018 від 14.01.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов?язаного, раніше не судимого,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 13.01.2016 року близько 23 год., перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, діючи умисно, з метою незаконного проникнення до житла, шляхом ривка рукою, відчинив вхідні двері, які були з внутрішнього боку зачинені на дерев?яну палицю та проник до приміщення веранди будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , без її дозволу.

Окрім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України. Так, 13.01.2016 року близько 23 год. ОСОБА_4 діючи умисно, з метою задоволення статевої пристрасті, використовуючи безпорадний стан потерпілої, тобто відсутність у потерпілої можливості чинити опір через свій похилий вік, застосовуючи насильство, що виражалося у заламуванні рук потерпілої, схопив ОСОБА_7 та повалив на підлогу в одній із кімнат, вищезазначеного будинку, роздягнув, після чого природнім способом здійснив з нею статевий акт проти її волі.

Далі ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, використовуючи безпорадний стан потерпілої, тобто відсутність у потерпілої можливості чинити опір через свій похилий вік, застосовуючи насильство, що виражалося у заламуванні рук потерпілої, схопив ОСОБА_7 та повалив на підлогу в одній з кімнат зазначеного будинку, роздягнув, після чого неприродним способом задовольнив статеву пристрасть.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України визнав повністю, та підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. Разом з тим зазначив, що не визнає себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України. Показав суду, що 13.01.2016 року близько 19 год. він , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп?яніння, вирішив зайти пощедрувати до своєї знайомої ОСОБА_8 . Про те, що вона проживає з матір?ю він не знав. Як потрапив до будинку та що там робив він не пам?ятає. Вказав що взагалі не пам?ятає чи вступав в статеві відносини з потерпілою, оскільки був дуже п?яний.

Потерпіла ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 виданого 31.01.2019 року Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 43. (Т.4 а.с.-181)

Представники служби у справах дітей та ювенальної превенції в судове засідання не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Разом з тим, пред?явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і визнано судом недоведеним із наступних підстав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала суду, що на момент вчинення злочину, її вдома не було. Вночі 14.01.2016 року коли вона повернулася додому, то її матір ОСОБА_7 виносили на ношах до карети швидкої допомоги та вже були присутні працівники поліції. В лікарні матір оглядав гінеколог, потім її перевели в палату. Мати їй про зґвалтування нічого не говорила. В будинку звична обстановка порушена не була. Після повернення з лікарні і до останнього часу мати їй конкретно так і не сказала чи ґвалтував її ОСОБА_4 чи ні. Також зазначила, що під час проведення слідчого експерименту, який проводився із обвинуваченим, останній зазначав, що він взагалі нічого не пам?ятає, бо був дуже п?яний.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що потерпіла ОСОБА_7 це її сусідка, яка проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_9 14.01.2016 року близько 01 год. 15 хв. до неї прийшла ОСОБА_7 , яка сказала що їй погано та просила викликати швидку допомогу. Після виклику швидкої допомоги, вона завела потерпілу до будинку, в якому двері були відчинені навстіж, а палка, на яку закривалися двері, була зламана. Зайшовши до будинку, вона поклала потерпілу на диван. В будинку обстановка була порушена у веранді були сліди боротьби, в коридорі холодильник розвернутий. На запитання що сталося, потерпіла відповіла « ОСОБА_11 , он надо мной поиздевался», проте не вказала хто це зробив, нічого конкретного їй не розповідала, і, в подальшому, жодного разу при ній не говорила що її зґвалтували.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що вона працює фельдшером на швидкій допомозі Сквирської ЦРЛ і 14.01.2016 року вночі вона була за викликом у будинку ОСОБА_7 , у якої був високий тиск, видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не було. Обстановка в будинку вказувала на сліди боротьби, оскільки доріжка на підлозі була закочена, в кімнатах був безлад. Потерпіла нічого про зґвалтування не говорила, лише сказала, що «Он надо мной поиздевался», не конкретизувавши особу кривдника.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 показав суду, що ушкодження, виявлене у ОСОБА_7 у вигляді тріщини задньої спайки при вході у вагіну могло виникнути від дії тупого предмета, можливо в час та за обставин, вказаних в постанові, а могло виникнути і раніше, і не обов?язково при статевому акті. Враховуючи відсутність у медичній документації необхідних вихідних даних про розміри тріщини задньої спайки, її дно та інших даних, неможливо визначити механізм утворення даного тілесного ушкодження.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4 ) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують обвинуваченого, обтяжують чи пом?якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов?язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов?язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Як на докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України, окрім показань свідків, прокурор посилається на:

-Протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.01.2016 року;

-Протокол огляду місця події від 14.01.2016 року з доданою схемою та фототаблицями;

-Протокол огляду місця події від 14.01.2016 року із фототаблицями;

-Протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2016 року;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 15.01.2016 року;

-Висновок судово-психіатричного експерта № 41 від 27.01.2016 року; висновок експерта № 4-03/97 від 29.01.2016 року; висновок експерта № 28/Д від 10.03.2016 року.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 15.01.2016 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 з впевненістю сказав, що вирвав вхідні двері до будинку потерпілої, проте про саме зґвалтування ОСОБА_7 як природним так і не природним способом нічого розповісти не зміг, що ставить під сумнів можливість вчинення ним злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України.

Із протоколу пред?явлення особи за фотознімками від 15.01.2016 року вбачається, що в порушення вимог ст. 228 КПК України, яка регламентує порядок пред?явлення особи для впізнання, обвинувачений ОСОБА_4 пред?являвся для впізнання потерпілій за фотознімками разом із іншими фотознімками з особами, які виглядають значно старшими за ОСОБА_4 та їх одяг має різкі відмінності від одягу обвинуваченого, що дає суду підстави для висновку про порушення порядку проведення впізнання та неможливості покладення отриманих в результаті впізнання даних, в основу висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України.

Для даної категорії кримінальних проваджень одним із найважливіших доказів є висновок експертиз, які б підтвердили контакт обвинуваченого з потерпілою. В даному кримінальному провадженні для експертного дослідження було зібрано та надано багато речових доказів: зокрема: одяг потерпілої і обвинуваченого, кров та інші біологічні рідини.

Із висновку судової молекулярно-генетичної експертизи речових доказів № 19/6-01/116 від 30.06.2016 року вбачається, що на наданому на дослідження об?єкті (жіночій кофті), слідів, схожих на сліди сперми не виявлено.

Із висновку судової молекулярно-генетичної експертизи речових доказів №19/6-01/152 від 30.06.2016 року вбачається, що на наданих на дослідження змивах із статевого органу ОСОБА_4 виявлені клітини, кров не виявлена. Встановлені генетичні ознаки клітин, виявлених на змивах із статевого органу ОСОБА_4 , які збігаються між собою, не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_7 і збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_4 . Походження вищевказаних клітин від потерпілої ОСОБА_7 виключається.

Відтак, всі експерті дослідження не доводять, а навпаки спростовують причетність ОСОБА_4 до контакту з потерпілою та вчинення даного злочину.

Проведені слідчі дії та експертизи жодним чином не підтверджують винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України і не можуть оцінюватися судом як належні докази, в розумінні ст. 85 КК України.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.01.2016 року, складений зі слів ОСОБА_7 , як і протокол огляду місця події від 14.01.2016 року з доданими схемою та фототаблицями (огляд домоволодіння потерпілої та огляд в палаті терапевтичного відділення Сквирської ЦРЛ), не доводять винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України стороною обвинувачення суду не надано.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 « Про виконання судами законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішення питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов?язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує кожному право на справедливий суд; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Так, в справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов?язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов?язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський Суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності так і переконливості.

При оцінці доказів, суд керується критерієм доведення вини особи «поза розумним сумнівом». Таке доведення, як зазначено у п. 65 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Коробов проти України» має випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд може ухвалити обвинувальний вирок лише тоді, коли надані докази спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Відповідно до п. 86 рішення Європейського Суду з прав людини від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України», судом має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

Згідно п. 49 рішення Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Луценко проти України», у разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердження його доказами з інших джерел.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв?язку для ухвалення вироку, суд вважає, що пред?явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України не доведено в судовому засіданні, що є підставою для його виправдання за недоведеністю його вчинення.

Відповідно до ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави ухвалення.

Відповідно до ч.1. п.2 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд, оцінюючи в сукупності докази, що зібрані органами досудового розслідування та досліджені безпосередньо в судовому засіданні, дійшов висновку, що органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 162 КК України як умисні дії, що виразилися в незаконному проникненні до житла особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не одружений, не працюючий, розкаюється у вчиненому, а також обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Як пом`якшуючі його вину обставини, суд враховує визнання вини, щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп?яніння.

Враховуючи всі обставини по справі, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним у виді штрафу в розмірі 50 (п?ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень.

Разом з тим, враховуючи що обвинувачений, який на момент вчинення злочину, був неповнолітнім, вчинив злочин невеликої тяжкості та надав свою згоду на застосування амністії, суд вважає, що існують правові підстави для звільнення останнього від відбуття покарання на підставі п. »а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз слід віднести на рахунок Державного бюджету України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 373-376 Кримінального процесуального кодексу України суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п?ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень.

ОСОБА_4 звільнити від відбуття призначеного судом покарання на підставі п. »а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України та виправдати за недоведеністю його вчинення.

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України та виправдати за недоведеністю його вчинення.

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз віднести на рахунок Державного бюджету України.

Речові докази по кримінальному провадженню: DVD диски залишити в матеріалах кримінального провадження; пакет № 1985384 з одягом ОСОБА_7 , пакет № 1985136 із спортивними штанами, пакет № 1985385 із спортивними штанами, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП знищити; пакет № 33002156 з ранцем сірого кольору, пакет № 3302157 з курткою сірого кольору, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП повернути у розпорядження ОСОБА_4 ; пакет № 3227510 з двома ганчірками, пакет № 3227509 зі скляною пляшкою з написом «Вермут Хрещатик класичний», пакет № 2214141 з чоловічими трусами чорного кольору, пакет № 0586273 з двома білими ґудзиками середнього розміру, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП - знищити; паперовий пакет № 1, № 2 зі змивами з правої та лівої руки ОСОБА_7 , пакет № 1 з двома фрагментами дерев?яної палиці, спецпакет № 0586580 зі слідами рук, спецпакет № 0586581 з дактилокартою ОСОБА_4 , чотири паперових пакети зі зразками слини ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які знаходяться на зберіганні в камері схову Сквирського ВП ГУ НП у Київській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1