ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/271/19 Справа № 202/1015/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Калитва Ростовської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 відмовлено та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 днів із застосуванням засобів електронного контролю, до 05 квітня 2019 року, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Разом із цим, суд дійшов висновку, що слідчим не доведено, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні. З урахуванням особи підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та місце роботи, за якими характеризується позитивно, одружений, на його утриманні знаходяться дві малолітні дитини, суд вважав за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що слідчий не надав належної оцінки особі підозрюваного та обставинам кримінального провадження, внаслідок чого дійшов до необґрунтованого висновку, що запобігти визначеним ним ризикам та забезпечити належну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу. Так, на переконання прокурора, слідчий суддя хоча і встановив наявність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_7 , однак не врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, а також їх обставини. Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення, враховуючи те, що злочин вчинено в умовах очевидності та на сьогодні у кримінальному провадженні не проведено всіх процесуальних дій, а підозрюваний свою вину не визнає.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком на 60 діб з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Свої вимоги захисник обґрунтовує недоведеністю існування визначених слідчим суддею ризиків, а також відсутністю доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Адвокат вказує на те, що з метою з`ясування фіктивних обставин провадження органами досудового розслідування не проведено значний обсяг процесуальних дій, зокрема, не допитано всіх свідків, не знято інформацію з камер спостереження, не проведено огляд мобільного телефону підозрюваного ОСОБА_12 та не отримано відомості про його місцезнаходження. Поряд із цим, з позиції захисника, матеріали провадження не містять й доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Адвокат зазначає, що ОСОБА_7 ніколи не перебував у розшуку, раніше не судимий, під час затримання не чинив опір, офіційно працевлаштований на керівну посаду, має на утриманні 2 малолітніх дітей, а також має намір довести свою невинуватість. При цьому, захисник зауважує, що всі речі та документи були вилучені в ході проведення обшуків, а ОСОБА_7 та ОСОБА_12 є друзями, які підтримують міцні стосунки між сім`ями, користуються спільним житлом та мають вільний доступ до автомобілів одне одного.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення скарги захисника, захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав позицію своїх захисників, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Частиною першою статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За змістом ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання не були дотримані належним чином, внаслідок чого він дійшов до необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як видно з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя правильно встановив наявність обставин, передбачених п.п. 1, 2 ст. 194 КПК України, які слугують підставою для застосування запобіжного заходу, однак належної оцінки їм не надав та застосував до підозрюваного запобіжний захід, який не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Так, відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Індустріальним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України. 06 лютого 2019 року за підозрою у вчиненні цих злочинів затримано ОСОБА_7 та 07 лютого 2019 року повідомлено його про підозру.
Поряд із цим, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджується обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України.
Так, на наявність підозри ОСОБА_7 у вчиненні цих злочинів вказують протоколи допитів потерпілого ОСОБА_12 , висновок спеціаліста судово-медичного експерта, протоколи допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , протокол обшуку будинку, де проживає ОСОБА_7 , протокол обшуку та огляду автомобіля Lexus н.з. НОМЕР_1 , протокол огляду сторінки веб-сайту ОLX, а також іншими матеріалами провадження в їх сукупності.
На переконання колегії суддів, ці докази є належними та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.
При цьому, розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.
Що стосується встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених п.п 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то останній є такими, що об`єктивно існують.
Колегія суддів у відповідності до ст. 178 КПК України враховує вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, та обставини їх вчинення, а також покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те що ризики переховування від органів досудового розслідування, впливу на свідків, потерпілого з метою уникнення покарання або знищення, пошкодження чи спотворення документів, що мають суттєве значення для вирішення справи, є реальними.
Що стосується відомостей про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання та місце роботи, за якими характеризується позитивно, одружений, на його утриманні знаходяться дві малолітні дитини, то вони хоча і мають місце, однак не вказують на те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на цьому етапі досудового розслідування зможе запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, тоді як апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням нової, якою до підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Твердження сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у зв`язку з недоведенням обґрунтованості його підозри, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів розцінює як безпідставні, оскільки вони повністю спростовані наведеними вище обставинами, встановленими під час апеляційного розгляду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позиція адвоката щодо відсутності достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 не узгоджується з його вимогами, виходячи з того, що недоведення підозри взагалі виключає необхідність застосування запобіжного заходу, в розумінні вимог ст. 194 КПК України, в той час як захисником заявлено вимоги про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити частково.
Застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 березня 2019 року.
Підозрюваного ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4