КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваної ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0005097 від 25.05.2018 року відносно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, -

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 та звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження №0005097 від 25.05.2018 року щодо ОСОБА_6 закрито.

В обґрунтування прийнятого рішення суд, з посиланням на положення ст.ст. 285, 288 КПК України, враховуючи що ОСОБА_6 вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, щиро покаялася у його вчиненні, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала заподіяну шкоду, дійшов висновку про можливість звільнення останньої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з її дійовим каяттям.

Під час розгляду даного кримінального провадження суд встановив, що в період часу з 29.10.2014 по 30.09.2016 року ОСОБА_6 , шляхом обману, маючи прямий умисел на незаконне збагачення, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою поліпшення свого матеріального становища, заволоділа грошовими коштами резервного фонду державного бюджету в розмірі 24 871, 60 грн., надавши неправдиві відомості до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві, зазначивши у заяві завідомо неправдиві відомості щодо відсутності у неї та членів її сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів в розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2018 року відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням ст. 96-1 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню та ухвалити апеляційним судом нове рішення, яким ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 190 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, на підставі ст. 45 КК України. На підставі ст. 96-1 КК України, в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у ОСОБА_6 у власність держави грошові кошти в сумі 24 871, 60 грн.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідно до положень ст. 96-1 КК України (в редакції закону від 28.02.2016 року, тобто на момент вчинення інкримінованого злочину) спеціальна конфіскація, яка є заходом кримінально-правового характеру, полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого, зокрема, частиною 1 статті 190 КК України.

При цьому також вказав, що спеціальна конфіскація застосовується, в тому числі, на підставі ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності і відшкодування збитків, заподіяних злочином, не може бути перешкодою для застосування інституту спеціальної конфіскації. Проте, вказані обставини не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення у кримінальному провадженні, внаслідок чого до підозрюваної помилково не застосовано положення статті 96-1 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; пояснення ОСОБА_6 , яка заперечувала проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження №0005097 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва - ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Переглядаючи ухвалу суду в межах апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування вимог ст. 96-1 КК України, яка підлягала застосуванню, колегія суддів вважає, що викладена в апеляційній скарзі юридична концепція сторони обвинувачення є хибною і не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду та ухвалення апеляційним судом нової ухвали, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація, яка є заходом кримінально-правового характеру, полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само у разі вчинення інших злочинів, перелік яких наведено у цій нормі, зокрема ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 96-2 КК України та положень п.5 ч.9 т. 100 КПК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику(законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходить у власність держави, з чого слідує, що при застосуванні інституту спеціальної конфіскації слід дотримуватися принципу справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання прав потерпілого.

Згідно положень ч.5 ст. 96-2 КК України, ч.10 ст. 100 КПК України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 у період часу з 29.10.2014 року по 30.09 2016 року шляхом обману, маючи прямий умисел на незаконне збагачення, з метою поліпшення матеріального становища заволоділа грошовими коштами резервного державного фонду в розмірі 24871 грн. 60 коп., які були перераховані Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві на банківський рахунок ОСОБА_6 , якими остання розпорядилась на власний розсуд.

В подальшому, завдана кримінальним правопорушенням шкода в розмірі 24871 грн. 60 коп. відшкодована ОСОБА_6 в повному обсязі, а враховуючи, що прокурор просить застосувати до ОСОБА_6 спеціальну конфіскацію, стягнувши в дохід держави грошову суму, що відповідає вартості того майна, яке було предметом злочину, тобто зазначеного в п. 3, а не в п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, його вимоги не ґрунтуються на законі, а його посилання на ту обставину, що ОСОБА_6 вчинено умисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України не може бути безумовною підставою для застосування спеціальної конфіскації.

За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, про що ставиться питання в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям та закриття кримінального провадження №0005097 щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3