КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6826/17
Провадження № 1-кп/552/42/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2018 року Київський районний суд м. Полтави у складi:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Полтавi кримінальне провадження № 0000993 від 22.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтави, громадянки України, освіта середня, не заміжньої, працюючої по договорах, раніше не судимої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

встановив:
22 квітня 2016 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_5 у коридорі загального користування між кімнатами № 36, 38 та 40, що на третьому поверсі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин, під час сутички з потерпілою ОСОБА_4 , правою рукою схопила останню за вказівний палець лівої кисті та здійснила прокручування, спричинивши потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому останньої фаланги 2-го пальця лівої кисті зі зміщенням, які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину не визнала та пояснила, що 22.04.2016 року умисно тілесні ушкодження ОСОБА_4 не спричиняла, вважає, що остання самостійно травмувалася, коли схопила її за волосся, а ОСОБА_5 намагалася вирватися. Позовні вимоги потерпілої не визнає в повному обсязі.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України не визнала, суд дійшов висновку, що висунуте проти неї обвинувачення повністю підтверджується сукупністю доказів, які безпосередньо досліджені судом під час розгляду справи.

Так, допитана в суді потерпіла ОСОБА_4 розповіла, що 22.04.2016 року зранку вона перебувала разом зі своїм чоловіком у себе вдома за адресою: АДРЕСА_4 . Ця квартира є малосімейкою, де вони мають кімнату. При цьому коридор, кухня та балкон перебувають у спільному користуванні з родиною ОСОБА_7 . З ОСОБА_7 вони перебували у неприязних стосунках. Особливо більш напружені стосунки з ними стали після народження у ОСОБА_8 дитини. Того дня вранці до них прийшли свекри, які забрали дитину та пішли на прогулянку, а вона з чоловіком залишилися займатися домашніми справа. Коли вона перебувала в тамбурі гуртожитку, ОСОБА_9 та її мати ОСОБА_10 , вийшли до коридору і розпочали словесно ображати її. ОСОБА_4 спробувала піти до своєї кімнати, але у дверному пройомі її затиснула ОСОБА_9 та придавила їй дверима ногу. Коли ОСОБА_8 все ж вдалося увійти з тамбура до коридору, то ОСОБА_9 почала наносити їй удари лівою рукою по голові, та одночасно схопила своєю правою рукою вказівний палець лівої руки ОСОБА_4 і здійснила його прокручування. ОСОБА_4 відчула сильний біль і їй стало зле. Побачивши чоловіка ОСОБА_4 , який вибіг із кімнати, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 забігли до своєї кімнати. Після чого, ОСОБА_4 викликала працівників поліції та, після написання відповідної заяви, звернулася до травмпункту, де її наклали гіпс. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_13 показав, що 22.04.2016 року ближче до полудня він перебував у себе в кімнаті та почув крики своєї дружини та сусідки у коридорі. Коли він відчинив двері своєї кімнати, то побачив, як ОСОБА_5 наносить удари його дружині по голові та тримає її за вказівний палець лівої руки. Побачивши його ОСОБА_5 відпустила його дружину ОСОБА_4 та забігла до себе у кімнату. Дружина одразу почала скаржитися на сильний біль у вказівному пальці лівої руки. Після чого вони викликали працівників поліції.

Свідок ОСОБА_14 показав, що 22.04.2016 року він із дружиною прийшов до сина та невістки, для того щоб допомогти доглядати за дитиною. Перебуваючи на прогулянці зателефонував син ОСОБА_13 та повідомив, щоб його дружину побила сусідка. Коли підійшли до будинку, то зустріли невістку ОСОБА_4 із явними тілесними ушкодженнями на обличчі, при цьому вона трималася за палець на лівій руці. У розмові остання повідомила, що тілесні ушкодження їй спричинила сусідка ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_15 показала, що її сестра ОСОБА_4 22.04.2016 року в телефонній розмові повідомила їй, що сусідка ОСОБА_9 побила її та зламала палець на руці. Після чого ОСОБА_16 постійно допомагала ОСОБА_17 по догляду за тримісячною дитиною, оскільки остання не в змозі була самостійно її доглядати.

Свідок ОСОБА_18 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_4 , показала, що родина ОСОБА_7 постійно агресивно ставилася до родини ОСОБА_8 , а в останнім часом тим більше. 22.04.2016 року її донька ОСОБА_17 зателефонувала і повідомила, що ОСОБА_9 спершу почала провокувати її до конфлікту, а потім почала бити в область голови та рукою викрутила її вказівний палець на лівій руці.

Свідка ОСОБА_19 , яка є матір`ю обвинуваченої, та підтвердила, що між обвинуваченою ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_4 22.04.2016 року відбулася бійка.

Крім показів потерпілої та свідків вина ОСОБА_5 також підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні:

даними протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.04.2016 року, згідно яких ОСОБА_4 повідомила, що 22.04.2016 року за адресою: АДРЕСА_3 , в коридорному приміщенні невідома особа нанесла їй тілесні ушкодження у вигляді синців та вивиху пальця;

даними протоколу огляду місця події від 05.09.2017 року з фототаблицею до нього, згідно яких оглянуто коридор загального користування, що розташований за адресою; АДРЕСА_3 , між квартирами АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 ;

висновком судово-медичної експертизи № 633 від 12.05.2016 р., згідно якого у ОСОБА_4 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого косого перелому основної фаланги ІІ-го пальця лівої кисті, зі зміщенням, яке утворилось від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук та кваліфікується як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я; синця і садна шкіри верхньої повіки правого ока, які утворились від дії тупого предмету з обмежено контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та кваліфікуюся тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в строк і за обставин на які посилається підекспертна ОСОБА_4 , не менш, як від двократної дії травмуючих факторів, тобто не характерні для утворення при падінні. Враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику вище вказаних тілесних ушкоджень, в момент спричинення тілесних ушкоджень під експертна ОСОБА_4 знаходилася у вертикальному положенні та передньою частиною тулуба до нападника.

даним протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 від 06.07.2016 р. з фототаблицею до нього, згідно яких остання розповіла та показала на статисті нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ;

додатковим висновком судово-медичної експертизи № 1147 від 28.07.2016 р., згідно якого покази потерпілої ОСОБА_4 дані нею 06.07.2016 року в ході проведення слідчого експерименту за її участі, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_4 ;

даним протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 22.11.2016 р. з фототаблицею до нього, згідно яких останній розповів та показав на статисті як ОСОБА_5 наносила його дружині ОСОБА_4 тілесних ушкоджень;

додатковим висновком судово-медичної експертизи № 290 від 03.03.2017 р., згідно якого покази свідка ОСОБА_13 дані ним 22.11.2016 року в ході проведення слідчого експерименту за його участі, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_4 ;

додатковим висновком судово-медичної експертизи № 1044 від 16.08.2017 р., згідно якого свідок ОСОБА_19 , яка є матір`ю обвинуваченої ОСОБА_5 , 05.06.2017 року під час проведення слідчого експерименту за її участі, не розповіла та не відобразила механізм утворення встановлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_4 , які були виявлені судово-медичним експертом з урахуванням представленої медичної документації, при проведенні останній судово-медичної експертизи;

додатковим висновком судово-медичної експертизи № 1333 від 10.10.2017 р., згідно якого покази ОСОБА_5 , дані нею 28.09.2017 року в ході проведення слідчого експерименту за її участі, не протирічать об`єктивним даним судово-медичних експертиз потерпілої ОСОБА_4 в пунктах давності, анатомічної локалізації і механізму тілесних ушкоджень в ділянці обличчя справа, але протирічать в пункті механізму тілесного ушкодження у вигляді: закритого косого перелому основної фаланги ІІ-го пальця лівої кисті зі зміщенням, а саме за обставин на які вказує ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_20 та рентгенолог ОСОБА_21 свої висновки підтримали в повному обсязі.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази ( параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя ( статті 5,8 Конвенції).

Судом врахована позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких, узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини справи, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.

Невизнання обвинуваченою ОСОБА_22 вини у вчиненні злочину, суд розцінює як захист від пред`явленого обвинувачення та спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки покази обвинуваченої не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

При обранні обвинуваченій міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке є злочином середньої тяжкості, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої, яка характеризується позитивно, працює по договорах, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, її поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, а також наявність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої, передбачених ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність і достатність призначення обвинуваченій покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України.

При цьому, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого злочину, поведінки обвинуваченої та ставлення її до вчиненого, суд вважає, що для досягнення цілей, визначених ч.2 ст.50 КК України, виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових злочинів можливе лише за умов реального відбуття призначеного покарання.

Потерпілою ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5729 грн., моральної шкоди в розмірі 70000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 1600 грн.

Суд вважає, що внаслідок дій обвинуваченої ОСОБА_5 потерпілій заподіяно як матеріальну, так і моральну шкоду, оскільки вона понесла витрати на лікування, перенесла моральні страждання.

Так заявлений потерпілою позов в частині відшкодування матеріальних збитків підтверджується долученими до нього товарними чеками на придбання ліків, витратних матеріалів, проходження обстежень та медичних процедур. Однак, до зазначених витрат зайве включено внески до Міжнародного Фонду допомоги хворим з наслідками травм і захворювань на загальну суму 470 грн., що є добровільними внесками.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд, з врахуванням, характеру та глибини завданих потерпілій фізичних та душевних страждань, в тому числі пов`язаних з доглядом за малолітньою дитиною, тривалості її лікування, порушення нормального перебігу її життя, а також матеріального становища винної особи, приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню частково на суму 15000 грн.

Судові витрати понесені потерпілою на послуги адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову. За таких обставин, суд вважає витрати, пов`язані з правовою допомогою, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 368, 370,374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винною у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити їй покарання один рік обмеження волі.

Строк вiдбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту добровільного прибуття для відбування покарання після набрання вироком законної сили або з моменту затримання.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 21859 грн., з яких в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 5259 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 15000 грн., та витрати за правову допомогу 1600 грн.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляцiйного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває пiд вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копiї вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1