У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000133, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 травня 2018 року та клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Актумшук Шурчинського району Сурхандар`їнської області Республіки Узбекистан, працює директором товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-Агро», зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на п`ять місяців.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області у відшкодування спричиненого збитку 677 904,59 грн.
Ухвалено цивільний позов прокурора до ОСОБА_5 , в частині зобов`язання звільнення земельної ділянки загальною площею 540,64 га, залишити без розгляду, з роз`ясненням права пред`явлення даних вимог в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження.

Узагальнені доводи апелянта.

Вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим, таким, що ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням норм матеріального права.
На думку апелянта, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, в справі містяться суперечливі докази, яким суд не надав належної оцінки та не усунув суперечностей.
Вважає, що його вина в самовільному зайнятті земельних ділянок загальною площею 548,0054 га., та спричиненні у зв`язку з цим значної шкоди її законному власнику державі в сумі 677 904,59 грн. не доведена.
Так, висновок судово-економічного експерта № 1909/16-1 від 19.09.2016 р. не може сприйматись як належний доказ, оскільки він не вбачає в собі нормативного обґрунтування, в чому саме полягала шкода, спричинена самовільним зайняттям земельної ділянки.
Звертає увагу на те, що до бюджету Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від його підприємства ТОВ «Таврія-Агро» надходили кошти за користування земельною ділянкою площею 540,64 га, а саме: за 2012 рік 33 682,78 грн., 2013 рік 37 840,80 грн., 2014 рік 32 019,13 грн., 2015 рік 53 115,61 грн., 2016 рік (І-ІV місяці) 36 208,92 грн. Належної оцінки вказаними обставинам справи суд не надав.
Окрім цього, суд не дотримався вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки замість викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, лише зазначив, у чому він обвинувачується органами досудового розслідування, і в мотивувальній частині вироку зазначив, що вина доведена у повному обсязі, при цьому не вказав, за яких обставин, які наслідки, форму вини, мотиви, місце, час.
В описовій частині вироку судом зазначено про самовільне захоплення ним земель державної власності загальною площею 548,0054 га, в той же час, за протоколом огляду місця події від 06.07.2016 р., фактично використовується та обробляється земля загальною площею 540,64 га. Отже, у вироку відсутнє формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним.
На переконання апелянта, за таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, в тому числі і законності, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.
Звертає увагу на те, що ті самі обставини, за той же період, щодо тієї ж земельної ділянки, відносно нього встановлені вироком Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 11.01.2016 р. по справі № 477/1975/14-к, відповідно якого, суд дійшов висновку про недоведеність наявності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, і виправдав його. Даний вирок залишений в силі судом апеляційної інстанції, проте ухвала апеляційного суду скасована і призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Станом на день написання апеляційної скарги, справа в апеляційній інстанції не розглянута.
Те, що суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок щодо нього за обвинуваченням з тих же підстав, на переконання обвинуваченого, є порушенням засад кримінального судочинства.
Вважає, що призначене покарання у вигляді арешту є надмірно жорстоким, не відповідає обставинам кримінального правопорушення, способу його скоєння, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Щодо цивільного позову, обвинувачений вказує, що, з огляду на помилковий та хибний висновок суду про наявність його вини у незаконному заволодінні земельними ділянками та їх використанні, відсутні підстави для його задоволення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

23.02.2012 р. Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області, на підставі листа ТОВ «Таврія-Агро» від 16.01.2012 р. за вих. № 3 щодо реорганізації ЗАТ «Таврія-Агро», прийнято розпорядження № 127-р, яким припинено право постійного користування земельними ділянками, загальною площею 540,64 гектарів ріллі, в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області закритим акціонерним товариством «Таврія-Агро», і визнано таким, що втратив чинність державний акт серії І-МК № 001136 за реєстраційним № 131, який підтверджував це право постійного користування землею. Цим же розпорядженням ТОВ «Таврія-Агро» відмовлено у наданні зазначеної землі в оренду.
12.07.2012 р. та 12.12.2012 р. Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області письмово повідомлено ТОВ «Таврія-Агро» про прийняте рішення та необхідність припинення сільськогосподарських робіт на вищезазначених землях.
В той же час, починаючи з березня 2014 року по липень 2016 року, точної дати в ході слідства встановити не виявилося за можливе, ОСОБА_5 , будучи директором ТОВ «Таврія-Агро», діючи у супереч вимог ст. ст. 116-126 Земельного кодексу України, які визначають підстави та порядок набуття права на землю, достовірно знаючи, що вказані земельні ділянки, у встановленому законом порядку йому та його підприємству не надавалися у володіння, користування та власність, і правочинів її власником або уповноваженим ним органом про це не укладалося, діючи умисно, використовуючи сільськогосподарську техніку та осіб, які нею керували, не повідомляючи їх про протиправність своїх дій, здійснив обробку зазначених земель, фактична площа яких склала 548,0054 га, та вирощування на них сільськогосподарських культур, в тому числі ярового та озимого ячменю, озимої пшениці та соняшника. Тим самим ОСОБА_5 вчинив самовільне захоплення землі сільськогосподарського призначення в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області за межами населеного пункту, які відносяться до земель державної власності, загальною площею 548,0054 га, чим спричинив власнику землі державі, в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області збиток на загальну суму 677 904,59 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд врахував обставини та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого який раніше не судимий, характеризується позитивно, проте збиток, завданий державі не відшкодував, обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання судом не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які подали клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та просили його задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

До початку апеляційного розгляду апеляційної скарги по суті від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 197-1 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, тобто максимальне покарання за цей злочин передбачене менш суворе, ніж обмеження волі.
Вчинений ОСОБА_5 злочин, передбачений за ч. 1 ст. 197-1 КК України, є продовжуваним, а отже строк давності щодо продовжуваних злочинів обчислюється із дня вчинення особою останнього тотожного діяння з тих, що об`єднані єдиним злочинним наміром і складають продовжуваний злочин, а саме, в даному випадку з дня останньої дати самовільного зайняття обвинуваченим земельної ділянки за обставин встановлених у вироку суду, тобто з липня 2016 року.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що після вчинення зазначеного злочину обвинувачений ОСОБА_5 ухилявся від слідства або суду, або вчинив новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.
За наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності сплинув у липні 2018 року, а відтак, клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Встановивши у судовому засіданні під час апеляційного розгляду наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків даності, за згодою обвинуваченого ОСОБА_5 -Ч апеляційний суд вважає за необхідне, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, кримінальне провадження № 0000133 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 197-1 КК України закрити, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст. ст. 286, 376, 404, 405, 407, 408, 417, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п ос т а н о в и в :

клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 скасувати.
Кримінальне провадження № 0000133 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 197-1 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, закрити, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3