У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області на ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року відносно засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Шацького районного суду Волинської області від 08 серпня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 08 серпня 2018 року без змін.
Як установив суд, у лютому 2017 року ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Ковель Волинської області на Привокзальній площі, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, незаконно придбав подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальна маса якої (в перерахунку на висушену речовину) становить 62,51 г, яку незаконно зберігав з метою збуту за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ).
14 березня 2017 року у період часу з 18:10 год. по 18:25 год., поблизу будинку 24 на вул. Зелена в смт. Ратне, ОСОБА_4 незаконно збув ОСОБА_5 за одну тисячу гривень подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, маса якої (в перерахунку на висушену речовину) становить 24,22 г.
Крім того, 18 березня 2017 року ОСОБА_4 у період часу з 15:15 год. по 16:10 год., повторно, поблизу будинку 24 на вул. Зелена в смт. Ратне, незаконно збув ОСОБА_6 за одну тисячу гривень подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, маса якої (в перерахунку на висушену речовину) становить 24,65 г.
18 березня 2017 року працівниками поліції за місцем проживання ОСОБА_4 було виявлено та вилучено подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, маса якої (в перерахунку на висушену речовину) становить 13,64 г.
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Прокурор не погоджується із застосуванням до засудженого положень ст.ст. 69, 75 КК України. Вказав також на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки при залишені без задоволення апеляційної скарги прокурора, рішення апеляційного суду є немотивованим.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину, перебуває на обліку у лікаря-фтизіатра. Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття та наявність хвороби на ВДТБ обох легень, а обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
Також судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_4 здійснює догляд за непрацездатним батьком, який є інвалідом ІІ групи, глухонімим та за матір`ю, яка є інвалідом І групи, глухонімою та потребує стороннього догляду, у зв`язку з чим ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ратнівської РДА, інших членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд за непрацездатними батьком та матір`ю, немає.
За таких обставин суд касаційної інстанції вважає, що призначене покарання за ч. 2 ст. 307 КК України відповідає тяжкості злочину, не становить «особистий надмірний тягар для особи» та відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суддійшов правильного висновку про можливість призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті на підставі ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Волинської області на ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року відносно засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3