Справа № 750/808/18
Провадження № 1-кп/750/35/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року колегія суддів Деснянського районного суду м. Чернігова у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю: секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
предст. потерпілих ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинуваченої ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001739 від 04 березня 2017 року щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Киріївка Сосницького району Чернігівської області, останнє тимчасове місце проживання АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , має двох малолітніх дітей, раніше судимої вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.,

обвинуваченої за ч. 5 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_12 , діючи самовільно, незаконним методом, всупереч встановленому порядку реалізації громадянами своїх законних або передбачуваних прав, що призвели до порушення прав та законних інтересів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та завдало значної шкоди потерпілим, вчинила протиправні дії, правомірність яких оспорюються потерпілими, тобто, самоправство, за наступних обставин.

03 березня 2017 року близько 14 год. 00 хв. маючи намір реалізувати своє законне, на її думку, право на власність, яку вона вважала спільною власністю подружжя, прибула до квартири АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Того ж дня близько 14 год. 00 хв., перебуваючи біля вхідних дверей вказаної квартири, ОСОБА_13 , яка не є співучасником злочину та не була обізнана про злочинний умисел ОСОБА_12 на заволодіння чужим майном, представившись працівником газової служби, спонукала потерпілу ОСОБА_15 до відкриття вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , що надало можливість ОСОБА_12 в такий спосіб незаконно проникнути до приміщення вказаної квартири.

ОСОБА_12 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , 03 березня 2017 року у проміжок часу приблизно з 14 год. по 14 год. 30 хв. у присутності потерпілої ОСОБА_15 , яка усвідомлювала явно злочинний характер дій ОСОБА_12 , за допомогою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які не є співучасниками злочину та не усвідомлювали злочинного характеру дій ОСОБА_12 , протиправно заволоділа майном, вважаючи, що має на нього право, та перемістила його за межі вказаної квартири, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 5» вартістю 2089 грн. 39 коп. з карткою мобільного оператора «МТС» вартістю 25 грн., жіночу замшеву сумочку бузкового кольору вартістю 400 грн. з грошовими коштами в сумі 2000 грн., жіночу туалетну воду марки «Miss Васі» об`ємом 50 мл. вартістю 363 грн., кобеля йоркширського тер`єра вартістю 3500 грн.;

- металевий сейф з кодовим замком «EURO LINE» вартістю 30000 грн. з грошовими коштами в сумі 5 000 грн., 2 000 доларів США, що згідно курсу, зазначеному у довідці Національного банку України № 61- 0050/18244 від 10.03.2017 становить 54 182 грн. 60 коп., 500 євро, що згідно курсу, зазначеному у довідці Національного банку України № 61-0050/18244 від 10.03.2017 становить 14 240 грн. 66 коп., електрочайник марки «Philips HD 4670» вартістю 1325 грн. 15 коп., кавомашину марки «Delonghi» модель EC AM 23.120 вартістю 10651 грн. 50 коп., радіоняню марки «ТОРСОМ KS-4240» вартістю 1757 грн. 40 коп., пляшку віскі марки «Red Label» ємкістю 4,5 літри вартістю 3229 грн., роутер марки «TP Link TL WR841N» вартістю 449 грн. 10 коп., роутер марки «TP Link TL WR841N» вартістю 450 грн., ноутбук марки «Lenovo Idea Pad 310-15 ІАР (80TT001SRA) 8300» вартістю 6969 грн. 15 коп., телевізор марки «Samsung UE65F8000» діагональ 65 дюймів серія 8 Smart TV3D Full LED вартістю 62206 грн., телевізор марки «Dex» LT 22E1F s/n LT - 22Е109040149 вартістю 3200 грн.;

- дорожню сумку чорного кольору вартістю 450 грн., дорожню сумку чорного кольору вартістю 790 грн., а всього майна на загальну суму 233 277 грн. 95 коп.

Обвинувачена ОСОБА_12 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України, визнала частково та пояснила суду, що у березні 2008 року одружились з ОСОБА_17 , проживали на орендованих квартирах. Чоловік спочатку працював водієм на Чонобильській АЕС, потім став агентом-постачальником на цьому ж підприємстві, де окрім заробітної плати, отримував чималі «відкати». Вона теж працювала приватним підприємцем, на фірмі ТОВ «Вольтаж ком», яка була пов`язана з роботою чоловіка, певний час займалась туристичним бізнесом. У 2013 році на заощаджені та подаровані на весілля їй з чоловіком кошти вони придбали у АДРЕСА_4 квартиру. Потерпілий ОСОБА_7 , батько її чоловіка, до придбання вказаної квартири не має ніякого відношення і своїх коштів не вкладав. Враховуючи, що оформлення квартири на неї чи її чоловіка могло викликати на роботі у чоловіка незручні для них запитання з приводу набуття коштів, вони вирішили оформити квартиру на його батька ОСОБА_7 . Гроші за квартиру у сумі приблизно 346 000 грн. вносила в касу банку «Хрещатик» особисто вона, ОСОБА_7 був при цьому лише присутній. Участі у ремонті квартири потерпілий ОСОБА_7 також не приймав, він був проведений за їх спільні з чоловіком кошти, як і все придбане у квартиру майно, окрім телевізора Самсунг з великим екраном, який подарував її батько. Фактично з чоловіком та дітьми вони проживали у цій квартирі з 2014 року по листопад 2015 року. Потім стосунки розладились, вона певний час проживала в цій квартирі, а чоловік знімав іншу. 02 лютого 2016 року вона з дітьми поїхала на день народження до сестри у м. Славутич і після цього до квартири не повернулась, так як чоловік поміняв у дверях квартири замки. Усі її особисті та дитячі речі залишились у цій квартирі і на її прохання ОСОБА_18 повернув лише частину дитячих речей. Шлюб з чоловіком розірвали 17 жовтня 2017 року.

Станом на 03 березня 2017 року вона орендувала квартиру у м. Чернігові і до неї з м. Славутича цього дня приїхала сестра ОСОБА_19 з подругою ОСОБА_13 , щоб допомогти перевезти речі на іншу квартиру. Вона запропонувала їм також піти на квартиру по АДРЕСА_4 , щоб забрати свої речі. Потрапивши до квартири, де була лише дружина її колишнього чоловіка ОСОБА_20 , вона забрала лише речі, які вважала своїми, а також сейф зі спальні, у якому мали бути грошові кошти у сумі близько 5 000 доларів США та її особисті документи. Телефон «Айфон» 5, на який претендує потерпіла ОСОБА_9 , теж належить їй, так як він перебував на ремонті, коли вона виїхала з квартири, після чого ОСОБА_18 подарував їй цей телефон. Забрані речі та сейф на таксі відвезли на орендовану квартиру на просп. Миру, при цьому плазмовий великий телевізор не вмістився до салону автомобіля, тому вона залишила його біля смітника на вулиці. У сейфі грошових коштів виявилось лише 2 000 доларів США, 5 000 грн. та 500 євро., решту ОСОБА_21 мабуть потратив на свої потреби. Сейф після вилучення з нього грошей викинула на смітник. Погоджується, що спосіб, у який вона повернула свої речі та кошти, є протиправним, але вважає, що мала право на їх отримання.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченою ОСОБА_12 перебував у зареєстрованому шлюбі приблизно з 2008 року, офіційно розірвали шлюб 17 жовтня 2016 року. Спочатку проживали в орендованих квартирах у м. Славутичі Київської області, а в 2014 році переїхали у м. Чернігів, де проживали у квартирі на АДРЕСА_4 . Квартира належала на праві власності його батьку та мала все необхідне для проживання: меблі, оргтехніка, кухонне приладдя, які були придбані батьками до їх вселення. Особисто він з ОСОБА_12 у цю квартиру, окрім продуктів харчування та одягу, нічого не купували. Автомобіль придбали під час спільного проживання за його власні заощадження.

У 2016 році у спальні в шафу був вмонтований сейф, який теж належав батьку і в ньому він зберігав свої заощадження та документи. Тоді ж була встановлена система відеоспостереження З дозволу батька він теж користувався цим сейфом, де також тримав свої кошти та документи. На час викрадення у сейфі зберігалися батькові збереження у сумі, що вказана в обвинувальному акті, та документи.

За час спільного проживання з обвинуваченою у цій квартирі вони періодично сварилися, після чого певний час проживали кожен окремо у своїх батьків. У січні 2016 року обвинувачена вкотре поїхала до своєї мами, а в кінці цього місяця попросила дозволу забрати з квартири усі свої речі. Так як подружнє життя між ними не складалося, він не заперечував та власним автомобілем відвіз разом з ОСОБА_12 зібрані нею у квартирі речі до її мами. ОСОБА_12 забрала усі свої особисті речі і більше жодних претензій до нього з приводу майна чи коштів не пред`являла. При розлученні Славутицьким міським судом також постановлено рішення про розподіл їх спільного майна.

03 березня 2017 року йому зателефонував сусід та повідомив, що його колишня дружина ОСОБА_12 зачинила у квартирі нинішню дружину та виносить з квартири речі, після чого він прибув на місце, де виявив відсутність речей, грошей із сейфу та документів.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що квартира АДРЕСА_3 придбана ним у березні 2012 року, у ній з 2014 року з його згоди проживав син ОСОБА_18 зі своєю дружиною ОСОБА_22 . Усі речі та побутова техніка у квартирі належать йому та були придбані до вселення сина. Його речами у квартирі син з невісткою користувалися вільно, лише оплачували комунальні послуги. Восени 2016 року після розірвання шлюбу між сином та невісткою у квартирі на другому поверсі у шафі був встановлений сейф та камери відео спостереження. Сейфом користувався в основному він, але з його дозволу син теж мав до нього доступ. На момент злочину у сейфі зберігалися його гроші та документи сина. Чи знала обвинувачена про сейф, йому не відомо.

Удвох з дружиною вони не були задоволені рішенням сина одружитися з ОСОБА_22 , оскільки та вела розгульний спосіб життя. 02 лютого 2016 року ОСОБА_23 остаточно виїхала з квартири, забравши усі свої речі.

03 березня 2016 року від сина по телефону він дізнався, що ОСОБА_12 пограбувала його квартиру, забравши ряд речей, оргтехніки та сейф з грошима та документами. Підтверджуючих документів на кошти, що знаходились у сейфі, він не має, але стверджує, що вони дійсно знаходилися у сейфі та в основному зароблені ним за час роботи на ЧАЕС, від отриманої в Росії у 2000 році спадщини, проданої земельної ділянки, двох автомобілів КАМАЗ, ЗІЛ та ГАЗ, а також підприємницької діяльності протягом 1997-1998 років.

Потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що з потерпілим ОСОБА_8 почала зустрічатися з червня 2016 року, а після 14 серпня 2016 року стали проживати спільно з ним у квартирі АДРЕСА_3 . До 03 березня 2017 року вона не була знайома з обвинуваченою ОСОБА_12 , інформацію про неї отримала лише із соціальних мереж Інтернету. Одного разу вона зустрілась із нею, коли разом з чоловіком та його і Теплової Інни сином ОСОБА_24 вийшли з магазину. ОСОБА_12 мала намір поспілкуватися зі своїм сином, але він цього не бажав. Після цього ОСОБА_12 погрожувала їй через соціальні мережі Інтернету.

03 березня 2017 року вона була вдома на вул. Льотній та чекала свою маму. Пролунав дзвінок у двері та через домофон невідома дівчина повідомила, що вона є представником служби газового господарства та перевіряє лічильники. Коли вона відчинила вхідні двері, до квартири увійшли ОСОБА_12 та дві дівчини. ОСОБА_12 одразу повідомила, що прийшла до квартири забрати все, що побажає. На її заперечення, що такі дії носять кримінальний характер, ОСОБА_12 , яка, на її погляд, перебувала під впливом наркотичних засобів, одразу закрила на замок квартиру, відібрала в неї мобільний телефон, забрала ноутбук, ключі та собаку породи йоркширський тер`єр, поклавши все до сумки, а також стала складати в сумки інші речі. Мірна та ОСОБА_25 всіляко перешкоджали їй пересуватися по квартирі, при цьому самі теж складали до сумок речі без вказівок ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вона їх теж вважає співучасниками. В ході пограбування ОСОБА_12 спочатку хотіла відвести її на другий поверх квартири, а потім дала вказівку двом іншим дівчатам відвести її до ванної кімнати. Вона пручалась, тому ОСОБА_12 вдарила її по обличчю, щоб подавити опір, після чого втрьох заштовхнули до ванної кімнати та зачинили двері. Коли виносили речі з квартири, вхідні двері закрили зовні на замок, але вона поставила квартиру на сигналізацію і коли ОСОБА_12 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 в черговий раз відімкнули двері, спрацювала сигналізація і вони злякались та втекли. В результаті пограбування з квартири зникли речі: телефон з першого поверху, кавоварка, ноутбук, ключі, телефон з дитячої кімнати, велика пляшка віскі, телевізор, а також її особисті речі: мобільний телефон, духи, собака, кошти в сумі 2 000 грн., що були в сумці. Про наявність сейфу на другому поверсі у спальній кімнаті їй відомо, але доступу до нього вона не має і вміст сейфу на час пограбування їй не відомий. Собака на даний час повернута.

Свідок ОСОБА_27 суду повідомив, що у 2006 році з потерпілим ОСОБА_8 працював на одному підприємстві та перебував з ним у дружніх стосунках. У 2013 році він поселився у квартирі на АДРЕСА_4 , а в 2014 році випадково зустрівся з ОСОБА_8 , який повідомив, що живе з дружиною в сусідньому під`їзді цього будинку. Тоді ж він познайомився і з його дружиною ОСОБА_22 , був у них в гостях у квартирі. Зі слів ОСОБА_28 йому відомо, що квартира, де вони проживають, належить його батьку, про сейф йому нічого не відомо. На момент заселення ОСОБА_8 з дружиною у квартиру там уже був ремонт і всі необхідні меблі та техніка. Після того як ОСОБА_29 з ОСОБА_30 посварилися та розійшлися, він у квартирі не був.

Свідок ОСОБА_16 повідомив суду, що працює водієм таксі «РЕД» та як таксист знає ОСОБА_12 кілька разів її підвозив. 03 березня 2017 року на прохання ОСОБА_12 підвозив її з двома дівчатами на АДРЕСА_4 та допомагав виносити речі з квартири - якийсь клунок та сумку. Чия це була квартира і речі йому не відомо, ОСОБА_12 у квартирі орієнтувалась добре

Свідок ОСОБА_31 пояснив, що знайомий з потерпілим ОСОБА_8 з 2016 року, так як має поруч з ним квартиру, у якій він тоді проводив ремонт. Спілкувався з потерпілим, але не тісно. З обвинуваченою ОСОБА_22 не знайомий, але протягом року бачив її кілька разів у будинку коли вона заходила до квартири, де мешкають потерпілі, хоча на той час вона там уже не проживала. Місяців за два до події на прохання ОСОБА_32 міняв у них у квартирі вимикач, тоді з нею і познайомився та бачив у квартирі собаку породи йоркширський тер`єр. 03 березня 2017 року в обідній час він прибув на квартиру, вийшов з ліфту на 10 поверсі та на сходовому майданчику побачив пакети, пакунки та великий плазмовий телевізор. На майданчику стояли ОСОБА_23 та дівчина 18-19 років. Він подумав, що їм потрібна допомога та запропонував свої послуги, однак ОСОБА_12 відмовилась, повідомивши, що у них сімейні розбірки і вони розберуться самі, що викликало у нього підозру, так як у нього склалося враження, що вони дуже поспішають. Після цього побачив, як ОСОБА_12 постукала у двері квартири потерпілих, їй хтось відчинив зсередини, тому заспокоївся, подумавши, що вони дійсно ділять майно, та пішов до квартири. Уже з квартири у дверне вічко побачив, як ОСОБА_12 складала у ліфт речі, заштовхнула телевізор, який він раніше бачив у квартирі ОСОБА_33 , та разом з молодшою дівчиною відправила ліфт вниз. Через 15-20 хв. він вийшов на сходовий майданчик, де з квартири ОСОБА_33 почув плач та прохання про допомогу, тому викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_34 суду повідомив, що через своїх знайомих познайомився з Тепловими ОСОБА_35 та ОСОБА_29 , а також ОСОБА_22 приблизно у 2014-2015 роках, коли допомагав їм придбати необхідні побутові речі у їх квартиру, зокрема, телевізор, пральну машину, кавоварку, чайники та сантехніку. У квартирі потерпілих, коли точно не пам`ятає, бачив собаку породи йоркширський тер`єр. Також йшла мова про сейф, припускає, що можливо він теж його купував.

Свідок ОСОБА_36 надала суду свідчення про те, що займається розведенням та продажем собак породи йоркширський тер`єр. У кінці листопада 2016 року ОСОБА_20 придбала у неї таку собаку з підшкірним чіпом, потім двічі перед Новим ОСОБА_37 та після приводила її до неї на щеплення, а також отримала на нього ветеринарний паспорт. Обвинувачену ОСОБА_38 вона не знає.

Свідок ОСОБА_39 повідомив, що обвинувачену раніше не знав, але у березні 2017 року здав їй в оренду квартиру АДРЕСА_5 . Грошей у обвинуваченої у той день не було, тому він дозволив їй залишити речі, а ключі залишив у себе та повідомив, що віддасть їх після оплати оренди житла. ОСОБА_40 привезла речі на квартиру на таксі з двома дівчатами, заносили у квартиру у його присутності. З речей пам`ятає дорогий алкоголь, кавоварку, чорний металевий ящик, схожий на сейф. Наступного дня ОСОБА_12 по причині відсутності у неї коштів на оплату житла забрала свої речі та залишила квартиру, грошей за 1 добу він не вимагав.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомила, що обвинувачена ОСОБА_12 є її рідною сестрою, з потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вона також знайома, була у них раніше у квартирі на АДРЕСА_4 , коли її сестра проживала з ОСОБА_17 .

02 лютого 2016 року її сестра ОСОБА_23 посварилась зі своїм чоловіком ОСОБА_41 та пішла з квартири, а наступного дня ОСОБА_8 поміняв замки у квартирі, тому сестра протягом року не змогла забрати усі свої та дитячі речі.

03 березня 2017 року сестра запропонувала їй та її знайомій ОСОБА_13 піти на вказану квартиру та забрати свої речі. Вони знали, що вдома може бути лише нова дружина ОСОБА_8 , а він сам працює у м. Славутичі. За спільною домовленістю вона з сестрою стояли біля квартири поза межами видимості, а ОСОБА_13 подзвонила у двері квартири та представилась працівником газового господарства. Двері квартири відчинила ОСОБА_20 і вони утрьох проникли всередину, відсторонивши ОСОБА_42 . Її сестра майже одразу після проникнення у квартиру відібрала у потерпілої мобільний телефон, повідомивши їй, що поверне, коли підуть з квартири. Потерпіла була налякана, під час їх перебування у квартирі нервувала, ходила по квартирі, намагалась натиснути кнопку тривожної сигналізації, але вона цьому перешкоджала. Потім її з потерпілою зачинили у ванній кімнаті, щоб потерпіла не змогла зателефонувати своєму чоловікові. Особисто вона була весь час біля потерпілої і не бачила, як збиралися речі. Усі речі завантажили у викликане таксі, а самі їхали іншим, речі залишили в орендованій квартирі, а потім перевезли у м. Славутич. Не пам`ятає всіх речей, що були винесені з квартири, але бачила велике покривало, в яке був завернутий чорний ящик, який при перевезенні на іншу квартиру кудись зник. Сейф забрали тому, що сестра хотіла отримати з нього свої документи, а також говорила, що там має лежати близько 5 000 доларів США. По квартирі також бігала невелика собака, але не пам`ятає, чи вони її забирали. Тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 не завдавали.

Свідок ОСОБА_13 надала суду аналогічні свідчення, додавши, що на прохання ОСОБА_14 вони приїхали з м. Славутича у м. Чернігів до ОСОБА_12 на орендовану квартиру, де всю ніч складали її речі і ОСОБА_43 розповідала про свого колишнього чоловіка та про її майно, що залишилось на квартирі, де вони проживали, а вранці запропонувала їм поїхати на цю квартиру. За спільною домовленістю вона подзвонила у квартиру, представившись співробітником газу, їм відчинила двері молода дівчина, після чого утрьох проникли до квартири. Вона навіть не припускала протиправність свої дій, так як була переконана, що ОСОБА_12 забере лише свої власні речі. Удвох з ОСОБА_44 вони були на першому поверсі квартири у кімнаті-студії разом з потерпілою ОСОБА_45 а ОСОБА_23 складала по квартирі речі. Було багато пакетів, мішки, як мінімум, 2 чемодани, які допомагав виносити на вулицю таксист, плазмовий телевізор. Усі речі відвезли на іншу орендовану квартиру на просп. Миру, після чого поїхали на іншу квартиру, в якій ОСОБА_12 тимчасово проживала, але там їх уже чекали співробітники поліції, які відвезли їх до відділку поліції.

Свідок ОСОБА_46 пояснила, що обвинувачена ОСОБА_12 є її донькою. У 2008 році донька вийшла заміж за ОСОБА_28 , весілля організовувала вона зі своїм чоловіком, батьки ОСОБА_28 не прийшли на весілля, посилаючись на відсутність у них грошей. У 2014 році за свої спільні кошти діти купили квартиру у АДРЕСА_4 ., ОСОБА_47 участі у придбанні квартири не приймав. Ремонтом та облаштуванням квартири займалась дочка ОСОБА_48 теж за рахунок накопичених ними коштів. 02 лютого 2016 року ОСОБА_49 привіз та залишив дочку з дітьми у м. Славутич, поміняв на квартирі у м. Чернігові замки вхідних дверей, після чого ОСОБА_48 не мала доступу до цієї квартири. На прохання дочки віддати речі, ОСОБА_8 повідомив, що усі її речі він викинув, а дитячі привозив частинами. Про обставини проникнення донькою до вказаної квартири 03 березня 2017 року їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_50 повідомив суду, що ОСОБА_38 знає з 2008 року. Квартиру на АДРЕСА_4 подружжя Теплових придбали у 2013 році за свої кошти, але оформили на батька ОСОБА_28 . Допомагав облаштовувати балкон на вказаній квартирі, гроші за ремонт платила обвинувачена. Стосунки у подружжя останнім часом не складалися і коли ОСОБА_43 приїхала в гості у м. Славутич, ОСОБА_49 поміняв замки у квартирі в м. Чернігові, позбавивши її доступу до квартири.

Окрім зазначеного, винуватість ОСОБА_12 підтверджується також наданими прокурором та оголошеними в судовому засіданні наступними доказами:

-протоколами від 03.03.2017 прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_51 , ОСОБА_7 з приводу відкритого заволодіння майном потерпілих (т. 1 а.п. 218, 219);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2017, де потерпіла ОСОБА_52 упізнала дівчину на ім`я ОСОБА_53 , яка 03.03.2017 приблизно о 14-й год. разом з двома іншими особами жіночої статі виносили речі з квартири АДРЕСА_3 (т. 1 а.п. 247-249);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2017, де потерпіла ОСОБА_52 упізнала дівчину на ім`я ОСОБА_54 , яка 03.03.2017 приблизно о 14-й год. разом з двома іншими особами жіночої статі виносили речі з квартири АДРЕСА_3 (т. 1 а.п. 250-252);

-протоколом огляду місця події від 07.03.2017, проведеного за адресою: АДРЕСА_6 , під час якого були виявлені та вилучені ноутбук марки «Леново» з usb-адаптером до безпровідної миші «Trust», кавомашина марки «Delonghi» та два роутери (т. 2 а.п. 3-9);

-протоколом огляду місця події від 21.03.2017, під час якого потерпіла ОСОБА_52 надала відеореєстратор марки «Tecsar», на якому містяться записи з камер спостереження в квартирі АДРЕСА_3 (т. 2 а.п. 17);

-протоколом обшуку від 23.03.2017, згідно якого в квартирі, де фактично проживала ОСОБА_12 , було виявлено та вилучено пляшку віски «Red Label», пульт керування марки «Sumsung», модем «Inango» із зарядним пристроєм, радіоняню марки «ТОРСОМ KS-4240», грошові кошти в сумі 407 доларів США (4 купюри номіналом 100 доларів США, 2 купюри номіналом 2 долари США та 3 купюри номіналом 1 долар США), флакон туалетної води «Miss Basi» телевізор марки «Dex» LT 22E1F в корпусі чорного кольору із зарядним пристроєм (т. 2 а.п. 21-28);
-протоколом пред`явлення речей для впізнання по фотознімкам від 25.03.2018, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав телевізор, яким 03.03.2017 відкрито заволоділа ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 31-34);

Органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні дії ОСОБА_12 за фактом відкритого проникнення до квартири АДРЕСА_3 та заволодіння майном кваліфіковані за ч. 5 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, вчинене в особливо великих розмірах. В ході судового розгляду така кваліфікація дій обвинуваченої свого підтвердження не знайшла.

За змістом суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 186 КК України, грабіж передбачає тільки прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета матеріальний інтерес. При цьому, предметом злочину, передбаченого ст. 186 КК України, є саме чуже майно.

У ході судового розгляду беззаперечно доведено факт протиправного проникнення обвинуваченої ОСОБА_12 до квартири АДРЕСА_3 , чого не заперечує сама обвинувачена, як і не заперечує факту та обставин заволодіння зазначеним у обвинувальному акті майном та сейфом з грошовими коштами, однак при цьому обвинувачена і потерпілі дотримуються кожен своєї версії щодо права на майно.

Зокрема, згідно позиції сторони обвинувачення, ОСОБА_12 проникла у квартиру, що належить потерпілому ОСОБА_7 на праві власності, де відкрито заволоділа майном та грошовими коштами потерпілого ОСОБА_55 на загальну суму 1 609 271 грн. 76 коп., майном потерпілої ОСОБА_32 на загальну суму 8 377 грн. 39 коп. та майном потерпілого ОСОБА_28 на загальну суму 1 240 грн.

У свою чергу, обвинувачена ОСОБА_12 , не заперечуючи кількісного переліку та вартості викраденого майна, стверджує, що майно та грошові кошти, яким вона заволоділа, частково є як її особистою власністю, так і спільною власністю з ОСОБА_21 , та були набуті за період проживання з ним у шлюбі, а відтак вважає, що вона мала на них законне право.

Сторони кримінального провадження не заперечують, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі та з 2014 року до січня 2016 року удвох проживали у квартирі АДРЕСА_3 , обоє працювали, офіційно шлюб розірвали 17 жовтня 2017 року. Зазначені обставини є підставою вважати про можливу наявність між сторонами прав на спільне майно подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках,- на потерпілого.

Орган досудового розслідування у цьому провадженні обмежився лише констатацією правового факту належності квартири потерпілому ОСОБА_7 , а також прийняв до уваги лише свідчення потерпілих про наявність усього майна в цій квартирі цьому ж потерпілому, однак не взяв до уваги та не перевірив доводів обвинуваченої щодо факту придбання квартири, майна у квартиру та грошових коштів.

Окрім доводів сторін, інших беззаперечних доказів належності майна матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, у судовому засіданні стороною обвинувачення не доведена одна із складових злочину суб`єктивна сторона, а саме, умисел на заволодіння чужим майном, що виключає кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 5 ст. 186 КК України.

Зазначені дії обвинуваченої ОСОБА_12 охоплюються складом злочину, передбаченим ст. 356 КК України, як самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюються окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Враховуючи, що ОСОБА_12 протиправно, всупереч встановленому законом порядку, реалізувала право на майно, вважаючи його своїм, а це право оспорюється потерпілими, що підтверджується їх позовами, дії ОСОБА_12 містять усі ознаки самоправства, тому підлягають перекваліфікації з ч. 5 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України.

В частині обсягу майна, яким протиправно заволоділа ОСОБА_12 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Переглянутим у судовому засіданні відеозаписом з камер спостереження квартири АДРЕСА_3 , наданим у ході досудового розслідування потерпілою ОСОБА_9 , вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 відкриває бокс з грошовими коштами, з якого бере кілька купюр, однак з цього відео, з огляду на його якість, прискорений перебіг та короткотривалість запису, неможливо ідентифікувати як валюту грошових коштів (гривня, долари чи євро), так і їх суму по видах валюти і загалом.

Обвинувачена ОСОБА_12 категорично заперечує наявність у сейфі при його заволодінні суми коштів у розмірі 156 000 грн., 45 000 доларів США та 4 000 євро, а стверджує, що там було лише 2 000 доларів США, 5 000 грн. та 500 євро.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, а тому, за відсутності інших достовірних та беззаперечних доказів, враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом точну суму грошових коштів, що знаходились у сейфі станом на 03 березня 2017 року, суд приймає достовірними у цій частині свідчення обвинуваченої ОСОБА_12 .

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_12 є раніше судимою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має двох малолітніх дітей, щодо якої батьківських прав не позбавлена. З врахуванням зазначеного, з огляду на тяжкість скоєного кримінального правопорушення, який за критеріями ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_12 , покарання у виді штрафу у межах санкції статті, за якою вона засуджується.

23 травня 2018 року ОСОБА_12 засуджена за вироком Славутицького міського суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., у зв`язку з чим, враховуючи, що цей злочин вчинений до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання ОСОБА_12 належить призначити за сукупністю злочинів за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

У зв`язку з наявністю спірних правовідносин між потерпілими та обвинуваченою щодо права власності, які, виходячи зі специфіки кримінального судочинства, вирішити у даному кримінальному провадженні є неможливим, цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно залишенню без розгляду.

Процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в розмірі 4 278 грн. 42 коп. підлягають стягненню з обвинуваченої.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

ОСОБА_12 визнати винуватою за ст. 356 КК України та призначити покарання 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань за даним вироком та вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одну тисячу сімсот) грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_12 у виді тримання під вартою скасувати, негайно звільнивши її з-під варти в залі судового засідання.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 4 278 грн. 42 коп.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази після набрання вироком законної сили:
-записи з камер відео спостереження зберігати у матеріалах кримінального провадження;
-майно, визнане речовими доказами згідно постанов слідчого від 10.03.17, 21.03.17, 23.03.17, 03.04.17 повернути законним володільцям.

Арешти, накладені ухвалами Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 березня 2017 року та 23 серпня 2017 року скасувати.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3