Ухвала

іменем України

28 січня 2019 р.

м. Київ

Справа № 344/4486/14-к
Провадження № 51-325 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Зараховано ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), строк з 3 березня 2014 року по 20 червня 2017 року у загальний строк призначеного судом покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня

2017 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII

від 18 травня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 324 384 грн матеріальної шкоди, заподіяної злочином та 150 000 грн моральної шкоди .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Державної судової адміністрації 4743,84 грн судового збору.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 щодо ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України в частині призначеного покарання змінено. Визнано ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції згідно з Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»

від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 3 березня 2014 року по 24 жовтня 2018 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 2 липня 2007 року близько 16 год. 25 хв. ОСОБА_4 , знаходячись в пункті обміну валют магазину «Оріон», який розміщений у ТК «Меркурій» по вул. Галицькій, 40 в м. Івано-Франківську, повернув гроші в сумі 8000 доларів США своєму знайомому ОСОБА_5 , які останній поклав у поліетиленовий пакет чорного кольору з написом «Воss» та зберігав при собі.
Після цього, ОСОБА_5 висунув ОСОБА_4 категоричну вимогу повернути йому решту частини боргу в сумі 1800 доларів США. В цей час ОСОБА_4 вирішив не повертати решту суму боргу ОСОБА_5 та злочинним шляхом заволодіти раніше повернутими грошовими коштами потерпілому та іншим майном, а саме відкрито напасти на ОСОБА_5 у безлюдному місці, тобто вчинити розбій. З цією метою ОСОБА_4 озброївся невстановленим колото-ріжучим предметом типу ножа.
Цього ж дня, 2 липня 2007 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу під надуманим приводом отримання грошей від своїх знайомих у сумі 1800 доларів США та повернення їх потерпілому, запропонував ОСОБА_5 зайти в під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де нібито мала відбуватись передача грошей. На вказану пропозицію ОСОБА_5 погодився.
У цей час у ОСОБА_5 при собі знаходився поліетиленовий пакет з написом «Воss» із грошима в сумі 14200 євро і 30000 грн власних коштів та 8000 доларів США, які повернув ОСОБА_4 .
Перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 з метою доведення до кінця свого злочинного умислу щодо вчинення розбійного нападу на ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за допомогою колото-ріжучого предмета типу ножа умисно наніс 4 цілеспрямовані удари правою рукою в життєво важливі ділянки тіла шию та грудну клітку ОСОБА_5 . У цей час ОСОБА_5 , намагаючись уникнути нанесення інших тілесних ушкоджень, відштовхнув руками від себе ОСОБА_4 та втік з місця події. Під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 засуджений заволодів поліетиленовим пакетом з грошовими коштами, які належали потерпілому, після чого втік з місця вчинення злочину.
В результаті злочинних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення, у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва з ушкодженням перикарду, що супроводжувалось лівобічним гемопневмотораксом та різаної рани шиї в ділянці шиї з ушкодженням перстневидного хряща, що проникла в порожнину трахеї, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1241 від 9 серпня 2007 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення та різані рани в ділянці грудної клітки та підборіддя справа, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 наніс чотири удари у життєво важливі ділянки тіла ОСОБА_5 за допомогою невстановленого колото-ріжучого предмету, передбачав настання смерті потерпілого та бажав цього.
За таких обставин, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, спрямованим на вчинення вбивства ОСОБА_7 з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, намагався умисно позбавити життя потерпілого, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілому вдалося втекти з місця події, а в подальшому йому було надано своєчасну медичну допомогу.

У результаті розбійного нападу ОСОБА_4 заволодів грошима ОСОБА_5 в сумі 8000 доларів США, які згідно курсу Національного банку України станом на 2 липня 2007 року становили 40 400 грн; 14 200 євро, які згідно курсу Національного банку України станом на 2 липня 2007 року становили 96 363 грн 89 коп., та 30 000 грн. Всього ОСОБА_4 відкрито заволодів майном потерпілого на загальну суму 166 763 грн 89 коп., що більш ніж у 600 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в особливо великих розмірах.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що апеляційний суд при призначення міри покарання ОСОБА_4 , не врахував, що він вчинив особливо тяжкі злочини та протягом досудового слідства тривалий час з 12 липня 2007 року по 3 березня 2014 рік переховувався від правоохоронних органів, перебував у розшуку, вину свою у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, що свідчить про його намір уникнути кримінальної відповідальності.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Правила, передбачені ч. 2 ст. 416 КПК, спрямовані на забезпечення недопустимості погіршення становища обвинуваченого під час нового розгляду в суді першої інстанції після скасування апеляційним судом попереднього судового рішення місцевого суду.
Так, згідно з ч. 2 ст. 416 КПК при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Тобто у цьому випадку законодавець встановлює дві обов`язкові умови, за яких допускається погіршення правового становища обвинуваченого під час нового розгляду кримінального провадження:
1) якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника (умова щодо суб`єкта апеляційного оскарження, за скаргою якого було скасовано вирок);
2) якщо вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання (умова щодо підстави скасування вироку).
Водночас звертає на себе увагу конструкція норми ч. 2 ст. 416 КПК, сформульована як виняток із загального правила про недопустимість погіршення правового становища обвинуваченого під час нового судового розгляду внаслідок застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання.
Як убачається з вироку місцевого суду, суд призначив ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначив остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахував тяжкість злочинів за їх видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, та зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчинених діянь відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки злочину виходячи з конкретних обставин їх вчинення. Крім того, суд врахував дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується нейтрально, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не одружений, не працює, на обліках ОНД та ОПНЛ №3 не перебуває, згідно з актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 83 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, перебував у стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування.

Однак, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зміни призначеного ОСОБА_4 покарання. Зокрема, в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що новий розгляд у суді першої інстанції було проведено після скасування ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2017 року, за яким було призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, десять років позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому вказаний вирок було скасовано не у зв`язку з необхідністю посилення покарання, а з інших підстав. Ухвала ж Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року не містить категоричного висновку про необхідність застосування більш суворого покарання у разі визнання особи винуватою у скоєнню злочину за тих самих обставин.
Таким чином, з урахуванням тих обставин при призначенні покарання, на які вказано судом першої інстанції, та приписів ч. 2 ст. 416 КПК України суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зміни призначеного ОСОБА_4 покарання та приведення його у відповідність до покарання, призначеного за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2017 року.
На переконання суду касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3