Справа № 520/2380/18
Провадження № 1-кп/520/686/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2018 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єреван, Вірменія, громадянина РФ, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 263 ч.1, 263 ч.2, 187 ч.1, ст.187 ч.3 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Під час підготовчого судового засідання обвинуваченому ОСОБА_8 за клопотанням прокурора обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 01.10.2018 року.
Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Захисник, звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт. Обвинувачений підтримав клопотання захисника.
Вислухавши думку прокурора, захисника і обвинуваченого, суд приходить до наступного.
З урахуванням даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також приймаючи до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення, а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку,суд вважає доведеним обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 263 ч.1, 263 ч.2, 187 ч.1, ст.187 ч.3КК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 не працює, не має постійного джерела прибутку, не одружений, тобто враховуючи міцність соціальних зв`язків обвинуваченого за місцем проживання, суд вважає, що існують ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

В зв`язку з викладеним суд вважає ризики, передбачені ч.1 п.п. 1, 4 ст. 177 КПК України, доведеними.

Згідно до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні зокрема: щодо злочину, вчиненого з застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом, згідно до положень ст.ст.8 і 9 Конституції України, застосовується принцип Верховенства права в кримінальному провадженні з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до ч.3 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
У рішенні ЄСПЛ «Ніколов проти Болгарії», сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується підсудний, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
В рішеннях у справах «Яблонський проти Польщі» від 21.12.2000 року, «І.А. проти Франції» від 23.09.1998 року, «Іловецький проти Польщі» від 04.10.2001 року, ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим, та ризик його ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте, згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення неповинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23.09.2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»)
Порушення вимог пп. «с» п.1 ст.5 Конвенції у справі «Третьяков проти України» констатовано з огляду на те, що рішення суду (Дзержинський районний суд м.Харкова), якими продовжувалось застосування до заявника запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не містили належного обґрунтування та визначених строків; при цьому ці рішення містили посилання на первісні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою не розглядалось.
Керуючись вказаною практикою ЄСПЛ, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку та стану здоров`я, майнового стану, та обставин злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , наявності в нього місця мешкання в м. Одесі, крім того, як зазначено в клопотання захисника, має намір проживати також за адресою особи, з якою він протягом тривалого часу перебуває у фактичних шлюбних стосунків, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, проте застосувати до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі, передбаченому для осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжкого злочину і зазначеному ч.5 ст.182 КПК України. Крім того, представник потерпілого ТОВ «Споживчий центр» звернулася до суду з клопотання не розглядати цивільний позов у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди.

На підставі викладеного, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -.

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОУВП УДПтС України в Одеській області (№21) на два місяці, тобто до 28.11.2018 року.
Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 150 000 гривень 00 копійок (сто п`ятдесят тисяч гривень) у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Одеській області.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першою за вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

- не відлучатися з м. Одеси без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

В задоволенні клопотання захисника відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3