Провадження № 1-кп/638/705/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень та продовження запобіжного заходу

14 травня 2019 року Дзержинський райсуд м. Харкова в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження № 0004456 від 15.11.2018 у відношенні ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч. 2, 357 ч. 3 КК України,-
за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Дзержинського райсуду міста Харкова перебуває кримінальне провадження № 0004456 від 15.11.2018 ( провадження № 1-кп/638/705/19, справа № 638/19360/18 ) у відношенні ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч. 2, 357 ч. 3 КК України.
Крім того, 30.01.2019 з Харківської місцевої прокуратури № 1 до Дзержинського райсуду м. Харкова надішли матеріали кримінального провадження № 0005130 від 28.12.2018 ( провадження № 1-кп/638/997/19, справа № 638/1250/19 ), з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про об`єднання зазначених кримінальних проваджень в одне провадження, так як у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачуються одні і ті ж особи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення зазначеного клопотання прокурора.

Відповідно до ст.ст. 217, 334 КПК України матеріали кримінальних проваджень можуть бути об`єднанні в одне провадження ухвалою суду, зокрема щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення.

При таких обставинах з урахуванням думок учасників судового засідання, які просили суд вирішити питання про об`єднання в одне провадження вказаних кримінальних проваджень, суд вважає, що так як у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , з метою об`єктивності та неупередженості розгляду кримінальних проваджень, виникла необхідність у об`єднанні їх у одне провадження.

Крім того, прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення останнього у вчиненні вказаних злочинів, виходячи з даних, які характеризують особу ОСОБА_3 , наявний ризик переховування обвинуваченого від суду, можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_3 проти задоволення зазначеного клопотання прокурора не заперечував.
Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження та дослідивши відповідні матеріали кримінального провадження, вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 15.03.2019 був продовжений запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_3 до 16.05.2019.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).
Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Згідно ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність обставин, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зав`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Згідно до поданого клопотання, метою та підставою застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , є наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.
У судовому засіданні встановлено те, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень та на теперішній час у суду відсутні підстави вважати про безпідставність підозри, а також наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме : можливість переховування обвинуваченого від суду, можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.
Як встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 має зареєстроване постійне місце перебування та проживання в м. Харкові, де мешкає разом з родиною, на теперішній час не працює та не навчається, раніше судимим не був.
Враховуючи вищевказане суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 , дані про його особу, ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, та приходить до висновку про можливість продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби з покладанням на цього певних додаткових обов`язки, передбачених ст. 194 КПК України, так як інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам, а також не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.
Тому суд вважає за необхідне у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби на строк два місяці, з покладенням відповідних обов`язків.
Крім того, потерпілим ОСОБА_6 заявлено письмове клопотання про скасування арешту на належне йому майно, яке було у нього викрадено підозрюваним ОСОБА_3 та вилучено у останнього співробітниками поліції.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення зазначеного клопотання, так як останнє не ґрунтується на вимогах КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив вирішити клопотання потерпілого на розсуд суду.
Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження та дослідивши відповідні матеріали кримінального провадження, вважає клопотання потерпілого не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 21.11.2018 було накладено арешт на належний потерпілому ОСОБА_6 мобільний телефон марки «iPhone» модель «7 Plus» та банківську карту і картку для проїзду в метрополітені, які визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, які зокрема можуть бути у виді арешту майна.
Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливою конфіскації майна. Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення : збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов ), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Арешт може бути накладений у встановлено цим Кодексом порядку зокрема, на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядженням майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Приписами ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Приписами частині 1 статті 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.
Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи, що зазначене належне потерпілому ОСОБА_6 майно визнано речовим доказом по вказаному кримінальному провадженні, яке по - суті не розглянуто, відсутні підстави для задоволення клопотання щодо скасування арешту на майно.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 100, 170-174,181, 199, 193,194, 196, 197, 205, 217, 314-315, 334 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_3 , - задовольнити.
Продовжити у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч. 2, 357 ч. 3 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, за місцем фактичного мешкання, за адресою : АДРЕСА_1 строком до 14.07.2019.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- заборонити з 22:00 до 06:00 години залишати місце фактичного проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
- заборонити відвідування місць масового скупчення людей
- носити електронний засіб контролю.
В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 «Про скасування арешту на належне йому майно », - відмовити.
Об`єднати в одне провадження : кримінальне провадження № 0004456 від 15.11.2018 ( провадження № 1-кп/638/705/19, справа № 638/19360/18 ) з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч. 2, 357 ч. 3 КК України, з кримінальним провадженням № 0005130 від 28.12.2018 ( провадження № 1-кп/638/997/19, справа № 638/1250/19 ), з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України.
Об`єднаному кримінальному провадженню присвоїти № 1-кп/638/705/19, справа № 638/19360/18.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1