Справа №579/1031/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/41/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 579/1031/17 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 16 березня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Алтинівка Кролевецького району Сумської області, мешканка АДРЕСА_1 , раніше не судима

визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не розглянув її клопотання під час останнього слова про відновлення з`ясування обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження; показання потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 є суперечливими, сумнівними та не відповідають обставинам справи; в матеріалах кримінального провадження відсутня заява потерпілого про видачу ним грошових коштів працівникам поліції для проведення слідчих дій; відсутні докази того, що ініціатором неправомірної вигоди була саме обвинувачена; ОСОБА_12 не може бути потерпілим у даному кримінальному провадженні; суд не вказав чому взяв до уваги показання ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та не взяв до уваги показання свідків (членів комісії) щодо обставин проведення конкурсу; жоден доказ прямо не вказує на доведеність вини ОСОБА_9 ; у вироку не зазначено в якій редакції обвинувачення є доведеним; досудове розслідування здійснювалося з порушенням правил територіальної підслідності; частина доказів відкрита стороні захисту з порушеннями; суд не спростував належним чином доводи сторони захисту про недопустимість всіх доказів; не було повідомлено про завершення досудового розслідування та не відкриті матеріали досудового розслідування захисника, який приймав участь у слідчих діях 21.04.2017; у вироку не зазначено жодних дій, які ОСОБА_9 могла вчинити з використанням наданої їй влади та службового становища. Крім того, суд не взяв до уваги надані стороною захисту докази, які підтверджують факт проведення матір`ю обвинуваченої ремонту в приміщенні, законність порядку підготовки до засідання конкурсної комісії, відсутність у ОСОБА_9 можливості вплинути на укладення договору, факт провокації підкупу зі сторони правоохоронних органів, підробку заяви про вчинення злочину та які пояснюють чому обвинувачена діяла від імені своєї матері.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення через її необґрунтованість, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, що підтверджується допустимими доказами.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 16.03.2018 ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК, і їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади з виконання організаційно-розпорядчих функцій, пов`язані з зайняттям керівних посад в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки з конфіскацією всього майна, що є її власністю.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 з 11.11.2015 обіймала посаду заступника Кролевецького міського голови, тобто була службовою особою, яка займає відповідальне становище. Крім того, ОСОБА_9 очолювала конкурсну комісію по наданню в оренду комунального майна. На початку березня 2017 року ОСОБА_12 звернувся до ОСОБА_9 з питанням щодо можливості передачі в оренду його дружині (приватному підприємцю ОСОБА_13 ) частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 для ведення господарської діяльності, на що обвинувачена заявила про необхідність передати неправомірну вигоду у сумі 1000 дол. США, пообіцявши при цьому, що у разі згоди вона сприятиме в допуску ОСОБА_13 до участі у конкурсі, а також, що у подальшому з нею буде укладений договір оренди комунального майна. 31.03.2017 під час повторної зустрічі із ОСОБА_12 обвинувачена заявила останньому, що як голова конкурсної комісії вона вживе усіх можливих заходів спрямованих на передачу в оренду ОСОБА_13 приміщення аж до включення до учасників конкурсу підставних осіб. Частину неправомірної вигоди у сумі 13500 грн. ОСОБА_9 отримала 31.03.2017 близько 11 год. 30 хв. у своєму службовому кабінеті в адмінбудівлі Кролевецької міської ради по вул. Грушевського, 19 у м. Кролевець. 21.04.2017 відбулося засідання комісії по наданню в оренду комунального майна частини нежитлового приміщення, загальною площею 74,3 м2 по вул. Франка, 80 у м. Кролевець. Оскільки на конкурс надійшла єдина пропозиція від ОСОБА_13 , то комісія під головуванням ОСОБА_9 прийняла рішення винести на розгляд сесії пропозиції до Кролевецької міської ради розглянути питання щодо укладення договору оренди із ОСОБА_13 . Після проведення конкурсної комісії ОСОБА_9 21.04.2017 в період часу з 13 год. 17 хв. по 13 год. 28 хв. зустрілася із ОСОБА_12 у своєму службовому кабінеті і передала йому підготовлений та підписаний нею як головою комісії, а також секретарем засідання протокол засідання комісії по наданню в оренду комунального майна та відразу одержала від ОСОБА_12 другу частину неправомірної вигоди у сумі 14000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга обвинуваченої підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 вироком суду визнана винуватою в тому, що обіймаючи посаду заступника голови Кролевецької міської ради та очолюючи конкурсну комісію по наданню в оренду комунального майна, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, одержала неправомірну вигоду від ОСОБА_12 за вчинення в інтересах ОСОБА_13 будь-якої дії з використанням наданої влади та службового становища, а саме сприяння в допуску останньої до участі у конкурсі та укладення в подальшому з нею договору оренди комунального майна.

Будучи допитаною в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК, категорично заперечила та пояснила, що 07.03.2017 до Кролевецької міської ради звернувся ОСОБА_12 , який представився підприємцем з м. Глухова, повідомивши при цьому, що він планує організувати виробництво напівфабрикатів і підшукує приміщення для оренди його дружиною ОСОБА_13 . Після пошуків ОСОБА_12 виявив намір орендувати приміщення по АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим, ОСОБА_9 , як очільник конкурсної комісії, повідомила останньому які документи необхідно подати для участі у конкурсі. До виконавчого комітету надійшла лише одна пропозиція від ФОП ОСОБА_13 , яка і була допущена до участі у конкурсі. 21.04.2017 відбулося засідання конкурсної комісії по наданню в оренду комунального майна, за наслідкам якого комісією прийнято одноголосно рішення внести на розгляд сесії пропозицію розглянути питання укладення договору оренди частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 з ФОП ОСОБА_13 . Після цього, вона вручила ОСОБА_12 протокол засідання конкурсної комісії. Також обвинувачена пояснила, що 31.03.2017 і 21.04.2017 ОСОБА_12 дійсно передав їй грошові кошти, але виключно в рахунок відшкодування витрат на поліпшення приміщення по АДРЕСА_2 , яке до цього часу перебувало в оренді її матері ОСОБА_15 .

Не погодившись з вказаними показаннями обвинуваченої та правовою позицією захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 в інкримінованому їй злочині на підставі показань потерпілого, свідків, протоколів прийняття заяви про вчинення злочину, освідування особи та обшуку, матеріалів проведення негласних слідчих (розшукових) дій і письмових документів. При цьому, визнані необґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що грошові кошти ОСОБА_12 передавав ОСОБА_9 за проведений ремонт в тому приміщенні, яке він мав намір орендувати, а також, що зі сторони потерпілого та правоохоронних органів мала місце провокація злочину.

Однак такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином не вмотивовані, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, у відповідності до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законне є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями п.2 ч.3 ст.374 КПК передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Визнаючи ОСОБА_9 винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, суд першої інстанції залишив не з`ясованими ряд обставин, які мають суттєве значення для даного кримінального провадження, починаючи з внесення відомостей в ЄРДР та до ухвалення вироку.

Зокрема, суд не надав жодної оцінки тому, що від самого початку до ЄРДР були внесені дані про те, що вимагання та одержання заступником Кролевецького міського голови ОСОБА_9 від ОСОБА_12 неправомірної вигоди за передачу в оренду нежитлового приміщення комунальної власності відбулося за попередньою змовою групою осіб із головним спеціалістом з оренди комунального майна міської ради ОСОБА_16 , витяги з яких були долучені до клопотань слідчого органу досудового розслідування про відсторонення ОСОБА_9 від посади та застосування до неї запобіжного заходу, в той час як у наданому стороною обвинувачення суду витягу з ЄРДР зазначено про вчинення злочину виключно ОСОБА_9 . При цьому, із протоколу прийняття заяви про вчинення злочину вбачається, що ОСОБА_17 повідомив слідчому прокуратури про факт вимагання у нього неправомірної вигоди також лише ОСОБА_9 .

Тобто обставини «фігурування» ОСОБА_16 у вчиненні злочину (відсутність даних про неї в протоколі прийняття заяви про вчинення злочину, потім внесення відомостей відносно неї в ЄРДР, а потім знову відсутність в цьому Реєстрі) залишися не з`ясованими.

Також суд першої інстанції не в повній мірі врахував показання потерпілого ОСОБА_12 про те, що після нібито висунення ОСОБА_9 вимоги надати їй неправомірну вигоду ні він, ні його дружина ОСОБА_13 не мали жодного наміру укладати договір оренди нежитлового приміщення, а його дії були спрямовані виключно на викриття злочинних дій обвинуваченої та що саме з цією метою він звернувся до правоохоронних органів, виконуючи в подальшому їх вказівки та діючи за узгодженістю з ними.

Підлягає врахуванню і той факт, що всупереч остаточній позиції ОСОБА_18 не орендувати приміщення, останній все-таки звернувся до виконавчого комітету міської ради, однак лише 14.12.2017, тобто зі спливом майже восьми місяців після визнання ОСОБА_13 переможцем у конкурсі та після подання ОСОБА_9 заяви про вчинення працівниками поліції провокації на отримання неправомірної вигоди, що також має суттєве значення для встановлення дійсних (справжніх) намірів ОСОБА_12 , які він мав звертаючись до посадових осіб міської ради, а потім і безпосередньо до ОСОБА_9 .

Крім того, як зазначалося вище, ОСОБА_9 пояснювала, що вона отримала гроші від ОСОБА_12 виключно в рахунок відшкодування витрат на поліпшення ремонту нежитлового приміщення, яке він мав намір орендувати, оскільки до цих подій воно знаходилося в оренді її матері ОСОБА_15 , яка вклала в нього певні кошти для покращення, на підтвердження чого стороною захисту були надані суду фотозображення стану частини приміщення до та після ремонту, однак які залишені судом поза увагою.

На факт проведення ремонту частини приміщення вказували і свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , показання яких також не взяті судом до уваги через те, що вони не були свідками вчинення злочину та не спростовують доведеність вини обвинуваченої, хоча повідомлені ними обставини об`єктивно узгоджуються з показаннями обвинуваченої. При цьому суд першої інстанції не навів у своєму вироку переконливих та достатніх аргументів, чому показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_15 є сумнівними та яким чином родинні зв`язки з обвинуваченою та трудові відносини з матір`ю останньої спростовують факт виконаного ремонту частини приміщення. Також не були взяті до уваги і враховані при ухвалені судового рішення й письмові докази щодо проведення ремонту.

Не були оцінені судом і ті обставини, що згідно показань обвинуваченої вона домовилася з ОСОБА_12 про розмір відшкодування витрат за проведений ремонт у сумі 1000 дол. США і коли потерпілий 31.03.2017 заявив, що він приніс гроші у гривнях, обвинувачена спочатку дізналася курс валюти та лише після проведення калькуляційного розрахунку повідомила ОСОБА_12 , що половина необхідної суми складає 13490 грн., на що останній відрахував 13500 грн. та передав їх ОСОБА_9 , а та в свою чергу намагалася повернути йому решту (здачу), тобто різницю між отриманою та раніше обумовленою сумою, що теж об`єктивно підлягає врахуванню.

При цьому, слід враховувати, що у відповідності до усталеної судової практики ЄСПЛ будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (рішення у справах Баннікова проти Росії та Ванян проти Росії).

Як зазначає ЄСПЛ стосовно змістовного критерію, будь-яка інформація, отримана внаслідок негласної діяльності, має відповідати вимозі щодо того, що слідство має проводитись в цілому у пасивній манері. Таке виключає, зокрема, будь-які дії, що можуть бути розтлумачені, як вплив на обвинуваченого з метою вчинення ним злочину, як то прояв ініціативи в контактах, повторна пропозиція, наполегливі нагадування тощо (рішення у справі Веселов та інші проти Росії).

Судом першої інстанції також достовірно не з`ясовано походження (належність) грошових коштів, які ОСОБА_12 передавав у якості неправомірної вигоди ОСОБА_9 , оскільки згідно протоколів огляду, помітки та вручення грошей від 31.03.2017 і відбору зразків спеціальної обробки, огляду, помітки та вручення грошей від 21.04.2017 гроші в сумі 14000 грн. і 500 грн. відповідно були власністю ОСОБА_12 , а згідно його ж первісних показань в суді першої інстанції вони належали працівникам правоохоронних органів. Згодом ОСОБА_12 змінив свої показання в цій частині та повідомив, що 14000 грн. все-таки належать йому, а 500 грн. працівникам поліції, при цьому жодні докази щодо видачі ОСОБА_12 особистих грошових коштів в матеріалах кримінального провадження відсутні. Крім того, не з`ясовані обставини, за яких відбувалося зняття копій з грошових коштів, оскільки в обох випадках їх огляд, помітка та вручення здійснені в приміщенні приватних домогосподарств у м. Глухові та де саме була виконана слідча дія у вказаній частині з цих доказів не вбачається.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.365 КПК, якщо обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за своєю ініціативою або за клопотанням учасників судового провадження відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, після завершення яких відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і надає останнє слово обвинуваченому.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до надання головуючим обвинуваченій останнього слова, ОСОБА_9 подала до суду письмове клопотання про відновлення з`ясування обставин, яке обґрунтувала тим, що ОСОБА_12 є заявником у ще одній справі за фактом вимагання неправомірної вигоди, тобто є особою, яка систематично вчиняє провокації підкупу, а відтак надав суду завідомо неправдиві показання відносно того, що він лише один раз виступав заявником у вимаганні хабаря, що має істотне значення. На вказані обставини обвинувачена наголошувала безпосередньо і під час свого останнього слова, однак суд не дотримався положень ч.4 ст.365 КПК, хоча повідомлені обвинуваченою обставини є суттєвими, з огляду на особливості та специфіку розслідування інкримінованого їй злочину.

Також визнаючи доведеним факт отримання ОСОБА_9 неправомірної вигоди суд першої інстанції належним чином не розкрив об`єктивну сторону даного злочину.

Судом не враховано, що ОСОБА_12 звернувся до посадових осіб Кролевецької міської ради з метою укладення договору оренди нежитлового приміщення, на що ОСОБА_9 як голова конкурсної комісії по наданню в оренду комунального майна роз`яснила порядок проходження конкурсу та надала список необхідних документів для участі в ньому, що останнім було виконано. До участі в конкурсі звернулася лише одна особа (ФОП ОСОБА_13 ). За результатами конкурсна комісія вирішила винести на розгляд Кролевецької міської ради питання про укладення договору оренди нежитлового приміщення. Допитані судом першої інстанції у якості свідків члени конкурсної комісії ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 пояснили, що порядок проведення засідання був дотриманий, єдиним учасником була ФОП ОСОБА_13 , яка і стала переможцем.

Таким чином, судом першої інстанції не встановлено, які саме конкретні дії вчинила обвинувачена з використанням наданої їй влади та покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу, враховуючи те, що кінцевою метою ОСОБА_12 був договір оренди нежитлового приміщення, який міг бути укладений тільки на підставі відповідного рішення сесії міської ради, якому передує депутатська комісія, а також, що члени конкурсної комісії не повідомили суду жодних обставин щодо різного роду тиску чи впливу на них зі сторони ОСОБА_9 з метою визнання переможцем дружини ОСОБА_12 .

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисником було подане до суду клопотання про визнання недопустимими ряду доказів із детальним обгрунтованням та наведенням відповідних мотивів по кожному з них, які не були належним чином спростовані судом першої інстанції, хоча право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р. та національним законодавством України (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ кожне рішення суду повинно бути вмотивоване і переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудженні особи. ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

Таким чином, допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 КПК та, у разі визнання особи винуватою, зазначити у своєму рішенні докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування інших окремих доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою (ст.404 КПК), внаслідок чого позбавлений можливості усунути вказані в апеляційній скарзі порушення, дослідивши докази, і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги захисника, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки порушені ним питання спочатку підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності остаточного судового рішення бути предметом перевірки в апеляційному суді, так як суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК при скасуванні судового рішення не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 16 березня 2018 року відносно ОСОБА_29 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4