Справа № 138/991/16-к
Провадження №:1-кп/138/22/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2019 року м.Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області кримінальне провадження № 0000062 від 23.01.2016 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Могилів-Подільського, Вінницької області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , судимого 08.06.2011 вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за ст.185 ч.2, 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.05.2014 звільненого на невідбутий строк 7 місяців 8 днів, згідно ст.7 Закону України «Про амністію в 2014 році», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.156 ч.2, 190 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
20.11.2015 приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись на території садиби ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 , з метою особистого незаконного збагачення, вирішив заволодіти шахрайським шляхом грошовими коштами останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно з огляду на попередню судимість, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що повідомляє неправдиві відомості про те, що у нього онкохвора дружина, на лікування якої потрібні кошти, ОСОБА_4 , під вказаним вигаданим приводом, попросив в борг у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1000 грн. ОСОБА_6 , будучи введеним в оману ОСОБА_4 , передав у руки останньому 1000 грн., розраховуючи на те, що 10.12.2015 той їх поверне, так як ОСОБА_4 його в цьому запевнив та власноруч написав розписку про отримання ним грошових коштів.

21.11.2015, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , знаходячись на території вказаної садиби, використовуючи створені з ОСОБА_6 довірливі стосунки, з метою особистого незаконного збагачення вирішив ще заволодіти шахрайським шляхом грошовими коштами останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що повідомляє неправдиві відомості про те, що у нього онкохвора дружина, на лікування якої потрібні кошти, ОСОБА_4 , під вказаним вигаданим приводом, знову попросив в борг у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1000 грн. ОСОБА_6 , будучи введеним в оману ОСОБА_4 , передав у руки останньому 1000 грн., розраховуючи на те, що 10.12.2015 той їх поверне, так як ОСОБА_4 його в цьому запевнив і зробив дописку про отримання даних коштів в розписці, даній ОСОБА_6 20.11.2015.

Зазначеними вище грошовими коштами в сумі 2000 грн. ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Оскільки, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському міськрайонного управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина останнього ОСОБА_7 була визнана потерпілою у даному провадженні.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2000 грн., вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Також, 10.12.2015 приблизно об 11 год. 00 хв., ОСОБА_4 на території ринку, що розташований по АДРЕСА_4 , з метою особистого незаконного збагачення, вирішив шляхом обману заволодіти чужим майном. Реалізу-ючи свій злочинний умисел, діючи повторно, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи, що своїми шахрайськими діями заволодіває чужим майном, попросив у свого знайомого ОСОБА_8 , який займається продажем мобільних телефонів, дати йому мобільний телефон у користування, пообіцявши розрахуватися за нього через 2 дні. ОСОБА_8 , будучи введеним в оману ОСОБА_4 , передав йому у руки мобільний телефон марки «Samsung D 500», розраховуючи на те, що останній через 2 дні розрахується грошовими коштами за вказаний телефон. Однак, заволодівши майном шляхом обману, ОСОБА_4 з місця злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, передавши телефон згодом своєму знайомому ОСОБА_9 .

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 172 від 24.02.2016 ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung D 500», станом на 10.12.2015, могла становити 199 грн. 02 коп.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 199 грн. 02 коп., вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у розбещенні неповнолітніх, вчиненому щодо малолітньої особи, а саме в тому, що 23.01.2016 приблизно о 02 год. 15 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_10 , де проживав ОСОБА_11 зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 та її малолітньою донькою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після спільного розпи-вання спиртних напоїв із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, окрім малолітньої ОСОБА_13 , умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, посягаючи на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої ОСОБА_13 оголив свій статевий орган, тим самим демонструючи його, і пропонував останній вступити з ним в статеві зносини та вчинив непристойні дотики щодо малолітньої ОСОБА_13 , чим розбещував останню.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.156 КК України: розбещення неповнолітніх, вчинене щодо малолітньої особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, натомість вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України не визнав та пояснив наступне. По епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 обвинувачений зазначив, що побачивши ОСОБА_6 , якого знав, вирішив заволодіти його грошовими коштами, збрехавши, що дружина ОСОБА_4 онкохвора і їм необхідно позичити гроші на ліки. Обдурений ОСОБА_6 позичив йому спочатку 1000 грн., а наступного дня ще 1000 грн. ОСОБА_4 написав йому розписку про отримання цих грошей ніби-то як позики. Отримані кошти він витратив на власні потреби, так і не повернувши. В скоєному щиро кається і частинами відшкодовує збитки дружині покійного потерпілого. По епізоду заволодіння телефоном ОСОБА_8 обвинувачений пояснив, що попросив у свого знайомого ОСОБА_8 , який торгує мобільними телефонами, один з телефонів, обіцяючи через 2 дні розрахуватись і усвідом-люючи, що цього не робитиме. Останній повірив йому і дав телефон, який ОСОБА_4 через кілька днів віддав ОСОБА_9 , у якого позичав гроші. В скоєному щиро кається. По епізоду розбещення неповнолітньої ОСОБА_13 обвинувачений пояснив, що перебував 22.01.2016 в гостях у ОСОБА_14 , де були останній, ОСОБА_15 , її чоловік, ОСОБА_16 , ОСОБА_12 і її малолітня донька ОСОБА_13 . Вони, крім дитини, яка гралась телефоном ОСОБА_4 марки «Lenovo», вживали алкогольні напої і при цьому обвинувачений з ОСОБА_17 посварився та вдарив його по обличчю, а дружина ОСОБА_18 подряпала обвинуваченому обличчя. Спочатку з квартири пішло подружжя ОСОБА_19 , а згодом звідти втік обвинувачений, оскільки почув звук гальм автомобіля і подумав, що приїхали працівники поліції за викликом ОСОБА_19 про побиття. Він так поспішав, що втік босий. При цьому він підійшов до дитини, яка гралася його телефоном і забрав його, однак дитина почала плакати і він залишив телефон в кухні. До дитини він не чіплявся і не торкався її. Пішов він до ОСОБА_20 , у якої на той час робив ремонті роботи, бо до дружини боявся іти п`яний та босий. Мати малолітньої ОСОБА_21 просила в той вечір обвинуваченого подарувати чи продати їм вказаний телефон, але він відмовився, а тому вважає заяву останньої про розбещення її доньки ОСОБА_4 помстою за це.

Вина обвинуваченого по епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 підтверджується:

показаннями свідка ОСОБА_22 , яка є дружиною ОСОБА_4 і повідомила, що онкохворою не була ніколи, в тому числі у 2015 році і не розуміє навіщо ОСОБА_4 обманув ОСОБА_6 , вигадавши таку страшну історію про неї, та взяв гроші, яких вона не бачила;

рапортом чергового ОСОБА_23 , який зареєстрований в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення 04.02.2016 №517, згідно якого 04.02.2016 о 15 год. 45 хв. надійшов рапорт о/у ОСОБА_24 про те, що 04.02.2016 в ході проведення оперативно-пошукових заходів було встановлено, що ОСОБА_4 , увійшовши в довіру до ОСОБА_7 , шахрайським шляхом під приводом купівлі ліків для своєї онкохворої дружини заволодів грошовими коштами в сумі 2000 грн. (а.с.52 т.2);

згаданим рапортом о/у ОСОБА_24 від 04.02.2016 про виявлений злочин (а.с.53 т.2);

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.02.2016, згідно якого ОСОБА_7 повідомила, що 20.11.2015 ОСОБА_4 увійшовши в довіру шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 2000 грн. (а.с.54 т.2);

листом головного лікаря КУ «Могилів-Подільська ОЛІЛ» №01/01-05-474 від 04.03.2016, згідно якого ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з серпня 2015 р. по січень 2016 р. на обліку у лікаря-онколога не перебувала (а.с.56 т.2);

протоколом добровільної видачі від 08.02.2016, згідно якого ОСОБА_7 добровільно видала розписку, власноруч написану ОСОБА_4 про отримання ним у борг грошових коштів, з доданою ним ксерокопією його паспорта (а.с.60 т.2);

згаданою вище розпискою ОСОБА_4 від 20.11.2015, згідно якої він ніби то взяв в борг в ОСОБА_25 2000 грн. і зобов`язався їх повернути до 10.12.2015 та ксерокопією його паспорту (а.с.61, 62 т.2);

протоколом огляду від 08.02.2015, згідно якого оглянуто вказану вище розписку ОСОБА_4 та ксерокопію його паспорту (а.с.63 т.2).

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 розглянути у її відсутність, зазначивши, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Вина обвинуваченого по епізоду заволодіння телефоном ОСОБА_8 підтверджується:

показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що обвинувачений є його другом і в 2015 році він, розпиваючи пиво біля магазину «Україна» з ОСОБА_4 , дав останньому грошові кошти на бокал пива в обмін на телефон. Обвинувачений запевнив, що це його телефон і дістав з нього сім карту. Вони розійшлися, а згодом працівники поліції вилучили в ОСОБА_9 даний телефон;

рапортом чергового ОСОБА_26 , який зареєстрований в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення 01.02.2016 №460, згідно якого надійшов рапорт о/у ОСОБА_24 про те, що ОСОБА_4 10.12.2015 шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном «Самсунг Д 500», належним ОСОБА_8 (а.с.40 т.2);

згаданим вище рапортом ОСОБА_24 від 01.02.2016 про виявлений злочин (а.с.41 т.2);

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.02.2016, згідно якого ОСОБА_8 просив вжити заходів до ОСОБА_4 , який 10.12.2015 шахрайським шляхом заволодів його мобільним телефоном марки «Самсунг Д 500» (а.с.42 т.2);

висновком експерта №172 від 24.02.2016, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону «Samsung D 500», з урахуванням зносу, у робочому та справному стані, який був придбаний бувшим у використанні 01.12.2015 за грошові кошти в сумі 200 грн., станом на 10.12.2015, могла становити 199 грн. 02 коп. (а.с.44, 45 т.2);

протоколом добровільної видачі від 05.02.2016, згідно якого ОСОБА_9 добровільно видав бувший у використанні мобільний телефон марки «Samsung D 500», чорного кольору, типу слайдер у справному стані без сім карти (а.с.46 т.2).

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив судовий розгляд проводити за його відсутності, зазначивши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захис-ту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частина 2 статті 9 КПК України покладає на прокурора та слідчого обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положеннями ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підляга-ють доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обста-вини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримі-нального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

По епізоду розбещення неповнолітньої ОСОБА_13 стороною обвинувачення надано докази, які не лише не доводять винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а й спростовують її, підтверджуючи позицію захисту.

Так, свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні підтвердила, що взимку біля чотирьох років тому під ранок босоніж до неї прийшов ОСОБА_4 , який на той час вставляв їй двері в будинку. Потім йому зателефонували і кудись викликали та він пішов. Про якісь злочинні дії останнього вона не знає, він їй нічого не розповідав і характеризує вона його виключно позитивно.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що кілька років тому вони з чоловіком були в гостях у ОСОБА_11 з ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , донькою останньої ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , де вживали алкогольні напої. Між обвинуваченим та її чоловіком був конфлікт, а вона фізично захищала останнього. Після цього вони пішли додому. Наступного дня ОСОБА_12 прийшла до неї і розповіла, що ОСОБА_4 показував її доньці свій статевий орган. З самою дитиною свідок ОСОБА_15 не спілкувалася і непристойної поведінки з боку ОСОБА_4 по відношенню до дитини теж не бачила.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 вона бачила кілька років тому в гостях у сусідів, де, крім обвинуваченого і господаря були ОСОБА_12 , її донька, ОСОБА_27 , її чоловік. Всі вони вживали спиртне, а вона пила каву. В квартирі стався конфлікт між ОСОБА_4 і ОСОБА_15 , в ході якого вони зчепилися. Потім Тьосові пішли. Вона не бачила, щоб ОСОБА_4 чіплявся до доньки ОСОБА_21 , однак пам`ятає розмову про ніби то дарування їй його телефону. Наступного дня ОСОБА_21 розповіла їй, що ОСОБА_4 чіплявся до її доньки, а потім втік. Про те, що ОСОБА_4 змушував її дитину мацати його статевий орган ОСОБА_21 не казала.

Свідок ОСОБА_22 , яка є дружиною обвинуваченого і довгий час з ним мешкала, зазначила, що у неї є три онучки, однак ОСОБА_4 до них ніколи не чіплявся і не виявляв жодним чином таких збочень.

Рапортом чергового Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_28 , який зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальні правопорушення та події Могилів-Подільського МВ 23.01.2016 №336, підтверджується лише надходження 23.01.2016 о 05 год. 50 хв. заяви від ОСОБА_12 , 1993 року народження про те, що 23.01.2016 близько 02 год. 15 хв. ОСОБА_29 у її квартирі схиляв до вступу в статеві зносини її малолітню доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та демонстрував їй свої статеві органи (а.с.6 т.2).
Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.01.2016 також підтверджує лише факт надходження заяви ОСОБА_12 про вжиття заходів до ОСОБА_30 , який ніби то близько 02 год. 15 хв. 23.01.2016 схиляв до вступу у статеві зносини її доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та демонстрував їй свої статеві органи (а.с.7 т.2).
Згідно рапорту оперуповноваженого Могилів-Подільського ВП ОСОБА_31 останній доповів, що 23.01.2016 біля 14 години розшукав ОСОБА_4 , який підозрюється у розбещенні неповнолітньої особи та запросив його до Могилів-Подільського ВП (а.с.8 т.2).
Протоколом огляду місця події від 24.01.2016 та фототаблицею до нього підтверджується лише наявність в квартирі АДРЕСА_5 пари чоловічих кросівок чорного кольору з білими вставками з надписом «Clasica» та мобільного телефону марки «Lenovo A778i», залишених ОСОБА_4 , чого не заперечу-вав і сам обвинувачений, надаючи показання про причину своєї втечі з квартири через страх переслідування поліцією після бійки з подружжям ОСОБА_19 (а.с.9-15 т.2).

Згідно висновку експерта № 21 від 24.01.2016 у ОСОБА_4 мали місце такі тілесні ушкодження: дві подряпини в центрі лоба, розташовані в один ряд, подряпина в лобній дільниці справа на межі з волосистою частиною голови, дві подряпини біля основи носа, подряпина на нижній повіці правого ока, подряпина на підборідді від правого краю рота до низу, які виникли від дії предмета з загостреною травмуючою поверхнею, якими могли бути нігті пальців рук нападаючого, можливо, 23.01.2016, та належать до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.16 т.2). При цьому наявність у ОСОБА_4 вказаних тілесних ушкоджень він обгрунтовує саме бійкою з ОСОБА_19 , факт якої підтвердили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Протокол від 23.01.2016 підтверджує лише факт затримання о 18 годині 45 хвилин підозрюваного ОСОБА_4 (а.с.18, 19 т.2), а карта амбулаторного медичного огляду №48 від 23.01.2016 підтверджує лише те, що ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.23 т.2).

Потерпіла ОСОБА_13 та її законний представник ОСОБА_12 вибули з України і на неодноразові виклики в судові засідання не з`являлись. Від ОСОБА_12 , яка зазначає, що знаходиться в м.Кишинів, Республіки Молдова, тричі надходили лише письмові заяви про неможливість та небажання приймати участь в судовому провадженні у зв`язку з сімейними обставинами, про підтримання показань, раніше даних іншому складу суду та відсутність претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_4 (а.с.8, 9; 109, 110; 121, 122 т.4). У зв`язку з цим сторони обвинувачення та захисту клопотали про закінчення судового розгляду без допиту зазначених осіб, з огляду на його неможливість. Таким чином, показання потерпілої та її законного представника суду для дослідження та оцінки не надавались.

Стаття 17 КПК України визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами ст.62 Конституції України, від-повідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того, згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_4 було пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.156 КК України, суд надав належну оцінку кожному з них та у їх сукупному взаємозв`язку і встановив, що жоден з цих доказів об`єктивно не доводить того, що ОСОБА_4 вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_13 , а тому він підлягає виправданню за цей злочин.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 лише у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинених повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Злочини, передбачені ч.2 ст.190 КК України, є злочинами середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений. Крім того, суд зважає на стан здоров`я обвинуваченого, який страждає на ВДТБ (01.2016) обох легень.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевихован-ня ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі, що відповідатиме меті покарання, визначеній ч.2 ст.50 КК України.
Згідно з ч.5 ст.72 КК України слід зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу немає, оскільки домашній арешт закінчився 02.03.2019, сторони не заявляли відповідних клопотань і обвинувачений сумлінно виконував покладені на нього кримінальним процесуальним законодавством обов`язки, зокрема щодо явки в судові засідання.

Долю речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Понесені по справі процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись ст.12, 63, 65-67, 72 ч.5, 156 ч.2, 190 ч.2 КК України, ст.100, 122, 124, 368-370, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.156 КК України та виправдати, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання (з 23.01.2016) по день набрання вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Віницької області від 23.08.2016 законної сили (16.01.2017) та з моменту його прибуття в Державну установу «Вінницька установа виконання покарань №1» після ухвалення Постанови Верховного Суду від 17.04.2018 (з 24.05.2018) по день заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт (02.01.2019), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також у строк покарання слід зарахувати частину відбутого покарання у виді позбавлення волі з 17.01.2017 по 23.05.2018.

Понесені по справі процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 306 (триста шість) грн. 90 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung D 500», який знаходиться у ОСОБА_8 , залишити останньому, як законному володільцю; чоловічі кросівки чорного кольору, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Могилів-Подільського ВП ГУНП України у Вінницькій області, повернути законному володільцю ОСОБА_4 ; ксерокопію паспорта на ім`я ОСОБА_4 та розписку про отримання грошових коштів, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити там же.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та надіслати потерпілим і законному представнику малолітньої потерпілої.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1