Справа № 635/8841/18
Провадження по справі № 1-в/635/1047/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
секретар судових засідань ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 03 жовтня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі,
2) 28 грудня 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.3 ст.152, п.п. 6,9,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2013 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2012 року змінений, ОСОБА_4 вважається засудженим за ч.3 ст.152, п.п.9,12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна,,

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2018 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла заява засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Хролівському виправному центрі № 140, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2012 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2013 року.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2012 року за ч.3 ст.152, п.п.6,9,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2013 року, якою вирок Києво-Святошинського суду Київської області від 28 грудня 2012 року був змінений, ОСОБА_4 вважається засудженим за п.п.9,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185, ч.3 ст.152 КК України із застосуванням ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 03 червня 2014 року на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 03.10.2011 року, більш суворим за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2012 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Київської області від 16.05.2013 року, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2012 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 16 травня 2013 щодо ОСОБА_4 були залишені без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 січня 2016 року на підставі ст.72 КК України ОСОБА_4 в строк відбування покарання був зарахований строк попереднього ув`язнення з 16.03.2010 року по 16.05.2013 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 травня 2017 року засудженому ОСОБА_4 замінено невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2012 року та ухвалою апеляційного суду Київської області від 16.05.2013 року у виді позбавлення волі строком 2 роки 7 місяців 18 днів на більш м`яке - обмеження волі, звільнивши останнього з-під варти по прибуттю до місця відбування покарання.

Початок строку відбування покарання 16 березня 2010 року.

Кінець строку відбування покарання 14 грудня 2019 року.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно з матеріалами особової справи, засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16 березня 2010 року.
У період відбування покарання в Холодногріській виправній колонії №18 з 11 липня 2013 року характеризувався задовільно. Вимоги режиму тримання порушував 1 раз. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 4 рази був заохочений адміністрацією установи, однак подяка від 20 січня 2016 року була скасована начальником Холодногірської виправної колонії, у звязку з тим, що була винесена без належної оцінки поведінки засудженого в період відбуття покарання в установі.
З 14 червня 2017 року засуджений ОСОБА_4 на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 травня 2017 року відбуває покарання в Хролівському виправному центрі №140.
Як вбачається з характеристики, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби Хролівського виправного центру (№140), засудженй ОСОБА_4 за власною ініціативою з перших днів перебування в виправному центрі виявив бажання працювати. Працевлаштований на виробництві установи різноробом, до виконання поставлених завдань ставиться добре, виконує їх своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна виправного центру, здійснює за ним належний догляд, використовує його тільки за призначенням.
За час відбування покарання в установі випадків порушення вимог режиму відбування допускав один раз, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та отримав сувору догану. Після чого під впливом виховних заходів змінив свою поведінку на кращу, стягнення було достроково знято. За сумлінну поведінку, активну участь у благоустрої і ставлення до праці засуджений ОСОБА_4 заохочувався 7 разів адміністрацією установи.
У відношенні до представників адміністрації виправного центру ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре, в роботі проявляє розумну ініціативу. Порушень техніки безпеки не допускає. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, цікавиться періодичною пресою, художньою літературою. Приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених, згідно зі ст.66 КВК України. За власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження» «Підготовка до звільнення» подає позитивний приклад для інших засуджених.
За характером врівноважений, цілеспрямований. У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки з різними категоріями засуджених. Стан здоровя задовільний. Підтримує доброзичливі стосунки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень.
Однак, приймаючи до уваги позитивну характеристику засудженого ОСОБА_4 , суд також враховує встановлені в судовому засіданні такі факти.
З довідки про стягнення та заохочення вбачається, що засуджений ОСОБА_4 за період відбування покарання у Хролівському виправному центрі отримав три подяки, і лише одна з них за сумлінну поведінку та ставлення до праці, оголошена 31 березня 2018 року. Крім того, за період з червня по серпень 2018 року засуджений ОСОБА_4 отримав три заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці у виді дозволу на короткий виїзд за межі установи.
При цьому, суд зауважує, що з довідок про працевлаштування, про суми нарахованої заробітної плати та проведені утримання коштів засудженого ОСОБА_4 встановлено, що ані в березні, ані в період з червня по серпень 2018 року, коли засуджений ОСОБА_4 отримував заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, він не працював. Матеріали справи також не містять даних про залучення засудженого до безоплатних робіт, зокрема пов`язаних з благоустроєм території установи виконання покарань.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 2017 року Харківським районним судом Харківської області вже розглядалось і було задоволено питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2012 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2013 року. Однак, зазначена ухвала була скасована ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2018 року з підстав того, що суд дійшов передчасного висновку про те, що засуджений ОСОБА_4 під час відбування покарання став на шлях виправлення. Ухвалою Харківського районного суду від 23 березня 2018 року при новому розгляді у складі іншого суду зазначене клопотання було залишено без розгляду.
Враховуючи, що засуджений ОСОБА_4 повторно звертається до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення після спливу досить незначного проміжку часу, за який він отримав лише чотири заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, які, при цьому, не підтверджуються фактичними даними з матеріалів особової справи, суд вважає, що відсутні нові дані, що характеризують особу засудженого як такого, що дійсно працював і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім того, з характеристики також вбачається, що засуджений ОСОБА_4 за вироком суду має позов на завдану матеріальну шкоду на суму 17180 грн., з яких сплачено лише 10200 грн., моральна шкода на суму 66666 грн. не відшкодована, отже він не вживає заходів для відшкодування моральної шкоди.
Матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Застосування до засудженого заохочень у вигляді подяки та зняття раніше накладеного стягнення, відбуття засудженим 3/4 строку покарання та сам факт працевлаштування засудженого без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви що засуджений ОСОБА_4 під час відбування покарання став на шлях виправлення, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого ОСОБА_4 , який неодноразово судимий, вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя та статевої недоторканості, період часу відбування покарання, з урахуванням перерахунку строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2012 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Київської області від 16.05.2013 року та вважає заяву засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, ст.81 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання ухвали.
Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення зупиняє її виконання.
Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 29 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1