ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня2018 року

м. Київ
справа № 742/1404/16-к
провадження № 51607км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції,на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року в кримінальному провадженні № 0000520 заобвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ВирокомПрилуцького міськрайоного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;
- за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч. 2 ст. 289 КК, із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворимостаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців без конфіскації майна.
Вирішено питання про речові докази та запобіжний захід.
Як установлено судом, ОСОБА_5 у середині березня 2016 року, точна дата не встановлена, перебуваючи на подвір`ї свого господарствав м. Прилуки Чернігівської області, на території якого на тимчасовому зберіганні знаходився автомобіль ВАЗ-21134(р.н. НОМЕР_1 ),що ОСОБА_9 , не маючи при цьому права та дозволу розпоряджатися цим майном, діючи з корисливих мотивів таємно викрав з салону вказаного автомобіля передні пасажирське та водійське сидіння загальною вартістю1200 грн.
В середині березня 2016 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_5 повторно таємно викрав з вказаного автомобіля передню панель із приладамиу зборі вартістю 4096 грн та газобалонну установку третього покоління вартістю 7837,50 грн, усього на загальну суму 11933,5 грн.
17 березня 2016 року в обідній час ОСОБА_5 ,діючи повторно, незаконно заволодів автомобілем ВАЗ-21134 (р.н. НОМЕР_1 )вартістю 61250,44 грн, який без відома та дозволу власника продав іншій особі, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальної шкоди.
Ухвалою Апеляційного судуЧернігівської області від 22 лютого 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги касаційної скаргита узагальнені доводи особи, яка її подала
Укасаційній скарзіпрокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів і особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На думку прокурора, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 69 КК, що призвело до м`якості призначеного ОСОБА_5 покарання.
Також прокурор вважає, що при перегляді справи за аналогічними доводами наведеними у його апеляційній скарзі, суд апеляційноїінстанції належним чином ці доводи не перевірив, правильної оцінки їм не надав та безпідставно відмовив у задоволенні скарги, чим, на його думку, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону і постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 касаційну скаргу підтримала, просила оскаржуване рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 просили залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, а касаційної скаргу прокурора без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, поясненнясторін,перевіривши матеріали кримінального провадження, обговорившинаведенідоводи,колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та правильність наданої ним юридичної оцінки його дій сторонами під сумнів не ставляться іу касаційній скарзі не оспорюються.
Наведені у касаційній скарзі доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого колегія суддів знаходить безпідставними.
Так, відповідно до положень ст. 419 КПК,при залишенні апеляційної скарги без задоволенняврішенні апеляційного суду мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, цих вимог закону при перегляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 апеляційний суд дотримався.
Згідно з вироком суду першої інстанції, обираючи засудженому ОСОБА_5 захід примусу, суд врахував повне визнання ним своєї вини, те, що за місцем проживання він характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного. При виборі покарання також мають значення й повинні братися до уваги обставини як ті, що його пом`якшують, так і ті, що його обтяжують.
Відповідно до ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Узявши до уваги щире каяття засудженого у вчиненому та його активне сприяння в розкритті злочину, а також обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, та визначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК у розмірі зазначеному у вироку.
Саме таке покарання суд першої інстанції вважав необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів.
При перегляді справи за аналогічними доводами апеляційної скарги прокурора, а також за скаргами засудженого та потерпілого,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про дотримання місцевим судом вимог закону при прийнятті цього рішенняів задоволенні скарг відмовив.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд та обґрунтування прийнятого ним рішення.
Доводи наведені в касаційній скарзі прокурора не спростовують висновків викладених в рішенні апеляційного суду і не ставлять під сумнів його правильність.
При перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено порушень норм матеріального права чи істотних порушеньнорм процесуального права, які би були підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурораколегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями434, 436, 441 КПК, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення`КПК,Верховний Суд,
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалуАпеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3