№ 336/1943/16-к
Пр. 1кп/336/171/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

11 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого- судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, батька дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2000 року за ч. 3 ст. 81 КК України в редакції 1960 року до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію» від 11.05.2000 року;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2002 року за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2001 року та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2007 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2002 року, визначено покарання у вигляд 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2011 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України до 6 років позбавлення волі;

- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2011 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 17 жовтня 2014 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 9 місяців 27 днів,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений, який має судимості за корисливі злочини проти чужої власності, вчинені різними способами, а також за незаконні дії в сфері обігу наркотичних засобів, під час невідбутої частини покарання, призначеного попереднім вироком, в період з квітня по серпень 2016 року, скоїв кілька епізодів протиправних таємних та відкритих посягань проти чужої власності за таких обставин.

Приблизно о 19-00 годині 13 квітня 2016 року, ОСОБА_6 , керуючись умислом на відкрите викрадення чужого майна, на території парку ім. Гагаріна по вул. Європейській у м. Запоріжжі шляхом ривку з рук потерпілого ОСОБА_7 відкрито викрав мобільний телефон «Samsung GT 7172» у корпусі чорного кольору вартістю 2400 гривень, з сім картою оператора «мтс» НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, та з сім карткою оператора «Лайф» НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, після чого зник з місця скоєння злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.

Описаними діями потерпілому ОСОБА_7 спричинено майнову шкоду на суму 2400 гривень.

Продовжуючи вчинення кримінально караних діянь проти чужої власності, 30 травня 2016 року, близько 11-00 години, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, біля кіоску № 7 за адресою: м. Запоріжжя вул. Базарна 16, шляхом вільного доступу з вітрини вказаного кіоску викрав мобільний телефон «Самсунг С 5230», вартість якого згідно висновку експерта № ОЦ-72/3 від 29.08.2016 року складає 227 гривень 50 копійок, та мобільний телефон «Самсунг GT 3752», вартість якого згідно експертного висновку № ОЦ-72/3 від 29.08.2016 року складає 490 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 717 гривень 50 копійок.

1 червня 2016 року, приблизно об 11-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, біля кіоску № 32 за адресою: м. Запоріжжя вул. Базарна, 16, шляхом вільного доступу з вітрини вказаного кіоску, викрав мобільний телефон «Самсунг ЖТ-Е 2652», вартість якого згідно висновку експерта № ОЦ-72/2 від 26.08.2016 року складає 490 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 490 гривень.

22 червня 2016 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, обвинувачений, діючи з умислом на крадіжку, з лавочки в парку біля вокзалу «Запоріжжя-2» по вулиці Костянтина Великого, 5, в м. Запоріжжі таємно викрав мобільний телефон «Нокіа 925», вартість якого згідно висновку експерта №1325 від 15.09.2016 року складає 2558 гривень 46 копійок в чорхлі вартістю 100 гривень, який потерпілий ОСОБА_10 залишив на скам`ї, відійшовши від неї.

Описаними діями потерпілому ОСОБА_10 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 2658 гривень 46 копійок.

2 липня 2016 року, в період часу з 07-00 години до 07 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , керуючись умислом на таємне викрадення чужого майна, з салону автомобіля «Opel Kadett», коричневого кольору, державний номер НОМЕР_3 , на перехресті вулиць Української та Поштової в м. Запоріжжі, куди він проник шляхом вільного доступу через незачинене вікно, таємно для потерпілого ОСОБА_11 , який спав в салоні, викрав мобільний телефон «Самсунг G531» вартістю згідно висновку експерта № ОЦ-72/1 від 29.08.2016 року 2937 гривень 50 копійок в захисному чохлі вартістю 100 гривень з захисним склом вартістю 100 гривень.

Описаними діями обвинувачений спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3137 гривень 50 копійок .

8 липня 2016 року, в період часу з 01 години 30 хвилин до 01 години 40 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за адресою: м. Запоріжжя, площа Пушкіна, 1, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_12 не зачинив свій автомобіль «Газель», державний номер НОМЕР_4 , та пішов у невідомому напрямку, з салону вищевказаного автомобіля, куди він проник шляхом вільного доступну, таємно викрав належний потерпілому мобільний телефон «Huaweі ТІТ U 02», вартість якого згідно висновку експерта №1320 від 08.09.2016 року складає 3786 гривень 45 копійок.

24 липня .2016 року, приблизно о 22 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 , керуючись умислом на таємне викрадення чужого майна, на вокзалі «Запоріжжя-2», за адресою: м. Запоріжжя вул. Костянтина Великого, 5, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_13 відволікся та не спостерігав за своїм мобільним телефоном, підійшов до останнього та таємно з заднього карману шортів викрав мобільний телефон «HTS One S», вартість якого згідно експертного висновку №1321 від 09.09.2016 року складає 1272 гривні, в якому знаходилася сім - картка оператора «МТС», вартістю 25 гривень та гроші на її рахунку в сумі 80 гривень, які належать ОСОБА_13 .

Описаними діями потерпілому ОСОБА_13 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1377 гривень.

27 липня 2016 року, приблизно о 10-00 годині, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3 , де він опинився зі згоди потерпілого ОСОБА_14 , викрав холодильник «LG» у корпусі білого кольору вартістю 5200 гривень, який належить ОСОБА_14 , та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на вказану суму.

29 липня 2016 року, приблизно о 10 годин 25 хвилин, ОСОБА_6 біля цокольного поверху головного лікувального корпусу комунальної установи «Запорізькій обласний клінічний онкологічний диспансер» за адресою: вул. Культурна, 177-а у м. Запоріжжі, керуючись умислом на крадіжку, шляхом вільного доступу викрав візок «Є-Універсал» у корпусі синього кольору вартістю 841 гривня, який належить КУ «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер», та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши зазначеній установі охорони здоров`я матеріальної шкоди на вказану суму.

Приблизно об 11 годині 45 хвилин 30 липня 2016 року ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, біля будинку № 21 по вул. Комарова у м. Запоріжжі із застосуванням насильствая, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, схватив однією рукою за шию ОСОБА_15 та шляхом ривку другою рукою з шиї потерпілої відкрито заволодів ланцюжком із золота 585 проби вагою 3 грами вартістю 3000 гривень, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

1 серпня 2016 року, приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, біля водойми ріки Дніпро, неподалік від супермаркету «Епіцентр», по вулиці Запорізькій, 1-В, в м. Запоріжжі, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_16 , пішов до водойми та не спостерігав за своїми речами, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон «FLY IQ 4404», що належить ОСОБА_16 , вартістю згідно висновку експерта №1322 від 09.09.2016 року 1066 гривень 67 копійок, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

Продовжуючи протиправну діяльність, 3 серпня 2016 року, приблизно о 13-00 годині, обвинувачений з умислом на відкрите заволодіння чужим майном біля будинку № 4 по вул. Комарова у м. Запоріжжі, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для потерпілої, схватив однією рукою за шию ОСОБА_17 та шляхом ривку другою рукою з шиї потерпілої відкрито заволодів належними потерпілій золотими виробами, а саме: ланцюжком із золота 585 проби вагою 12 грамів вартістю 12 000 гривень та підвісом із золота 585 проби вагою 4 грама вартістю 4000 гривень на загальну суму 16 000 гривень, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Допитаний в суді обвинувачений вину у вчиненні інкримінованих йому кримінально караних діянь за викладених в обвинуваченні обставин визнав повністю і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караних діянь.

Пояснив, що вчинював крадіжки та грабежі, оскільки випробовував гострі фінансові труднощі, залишившись без джерел постійного доходу після звільнення з місць позбавлення волі у відсутність підтримки як матері, яка категорично відмовила йому в наданні місця для проживання в належному їй житлі та у майновій допомозі, так і дружини, яка під час відбування ним покарання за останнім вироком припинила шлюб і виїхала за межі держави, забравши з собою малолітню доньку обвинуваченого. Відсутність будь-яких соціальних зв`язків та пов`язані з цим розчарування і відсутність соціальних і духовних цінностей на тлі важкого майнового стану зумовили вчинення ним низки протиправних посягань, в яких в судовому засіданні він щиро кається.

Що стосується обставин вчинення кримінально караних діянь, викладених в обвинувальних актах, об`єднаних в одне провадження, показав, що вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєних злочинів.

Обвинувачений детально описав обставини, що утворюють предмет доказування в кримінальному провадженні, виказуючи обізнаність особи, яка безпосередньо брала участь в подіях, які описує.

Викраденими речами розпоряджався, продаючи їх на різних ринках м. Запоріжжя, зокрема, на Центральному, Критому, радіоринку, використовуючи отримані гроші на власні потреби.

Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого та щиро жалкує про скоєні дії.

Він поновив добрі стосунки з матір`ю, в житлі якої проживає, повернувся до духовних та моральних цінностей, відвідує церковні служіння; хоча й без офіційного працевлаштування працює вантажником за договором з приватним підприємцем на Центральному ринку по вул. Анголенка в м. Запоріжжі.

Цивільні позови потерпілих визнав повністю.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинена повторно;

- за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання. а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 скоїв сукупність тяжких і середньої тяжкості злочинів.

Враховує суд і наявність у обвинуваченого судимостей за вчинення корисливих кримінально караних посягань проти чужої власності, незаконних дій в сфері обігу наркотичних засобів, що характеризує його як особу, схильну до вчинення кримінально караних діянь.

Наявність захворювання, що створює небезпеку для оточення, як випливає з довідки комунальної установи «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради (т. 7 а. с. 123), також свідчить про певний ступінь його соціальної небезпеки.

Наведені обставини не дають суду підстав для звільнення обвинуваченого від покарання, застосування положень закону про кримінальну відповідальність про призначення більш м`якого покарання або покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті обвинувачення.

Разом з цим суд бере до уваги і щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, є батьком малолітньої дитини, що свідчить про достатній рівень його соціалізації, дають суду підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини самої суворої статті обвинувачення.

З описаних міркувань виходить суд, дійшовши висновку про можливість застосування не самого суворого покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, а також для призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого.

Враховуючи вказані обставини, суд приймає рішення про часткове приєднання до покарання за цим вироком покарання, що не відбуте за вироком суду від 14.11.2011 року.

На користь вказаних міркувань враховує суд і захист інтересів потерпілих, які в силу статті 2 КПК України також є об`єктом судового захисту при здійсненні кримінального провадження, шляхом вирішення в кримінальному провадженні цивільних позовів, які повністю визнає обвинувачений, що тягне задоволення позовних вимог судовим рішення іменем держави, яке за Основним Законом є обов`язковим до виконання.

Застосування не самого суворого покарання, що зазначене в санкції частини статті обвинувачення, яке, як згадано, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання з урахуванням таких міркувань.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права, яке в силу ст. 7 КПК України є і однією з засад кримінального провадження, вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у своєму Рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого за вироком найбільш суворого заходу примусу, яким є позбавлення волі в максимальному строку, без надання особі можливості виправлення за умови ізоляції від суспільства.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , є рецидив злочинів, тобто наявність судимостей за інші кримінально карані діяння.

Час попереднього тримання обвинуваченого з моменту його затримання за підозрою у вчиненні злочину, а саме: з 3 серпня 2016 року, по 27 листопада 2018 року (включно), коли його було звільнено з установи попереднього утримання (Запорізького слідчого ізолятора) на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2018 року, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УП від 26 листопада 2015 року належить зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, хоча вказаний Закон і втратив чинність 21 червня 2017 року, з урахуванням таких міркувань.

Встановлений статтею 8 Основного Закону принцип верховенства права є і однією з засад кримінального провадження відповідно до ст. ст. 7, 9 КПК України.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ст. 3 КК України).

Злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння згідно із ч. 2 ст. 4 КК України.

В силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УП від 26 листопада 2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України № 2046-УП від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено в такій редакції: «попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».

Таким чином, суд констатує, що положення Закону України № 2046-УП від 18 травня 2017 року погіршує становище осіб, що піддані кримінальному переслідуванню, тому у відповідності до ч. 4 ст. 5 КК України вважає за необхідне застосувати положення того закону, який пом`якшує становище обвинуваченого, тобто положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УП від 26 листопада 2015 року.

Подібний висновок, відповідно до якого у випадку, коли особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), під час зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УП в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду України в справі № 663/537/17 від 29.08.2018 року, який є обов`язковим при вирішенні аналогічних правовідносин.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу строк дії, якого сплив 27 січня 2019 року, до набрання вироком законної сили у суду немає.

Заявлені в справі цивільні позови повністю визнає цивільний відповідач, встановлених законом підстав для відмови у прийняття визнання позовних вимог у суду немає, тому суд вбачає всі передумови для прийняття визнання позовів, їх задоволення та стягнення з обвинуваченого таких сум:

- на користь комунальної установи «Запорізький обласний онкологічний диспансер» Запорізької обласної ради - 841 гривні;

- на користь ОСОБА_14 - 5200 гривень;

- на користь ОСОБА_7 - 2400 гривень;

- на користь ОСОБА_15 - 3000 гривень;

- на користь ОСОБА_17 - 16 000 гривень.

- на користь ОСОБА_11 - 3137,50 гривень;

- на користь ОСОБА_12 - 5144 грн.;

- на користь ОСОБА_13 - 1377 гривень.

В позові ОСОБА_16 слід відмовити у зв`язку із поверненням йому викраденого майна.

Потерпілий ОСОБА_10 в ході судового розгляду подав до суду заяву про залишення його цивільного позову до ОСОБА_6 на суму 2658,46 гривень без розгляду, у зв`язку з чим суд задовольняє його клопотання та залишає його цивільний позов без розгляду.

Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів, які згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави, тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_6 витрат за проведення товарознавчих експертиз в дохід держави в сумі 791,64 грн.

Судові витрати за проведення експертиз становлять:

- товарознавчої експертизи № 1325 від 15.09.2016 року щодо визначення ринкової вартості мобільного телефону «Nokia Lumia 925», який був викрадений у ОСОБА_10 , - 263,88 грн.

- товарознавчої експертизи № 1322 від 09.09.2016 року щодо визначення ринкової вартості мобільного телефону «Fly ІQ 4404», який був викрадений у ОСОБА_18 , - 263,88 грн.

- товарознавчої експертизи № 1320 від 08.09.2016 року щодо визначення ринкової вартості мобільного телефону «Huaweі ТІТ U 02», який був викрадений у ОСОБА_12 - 263,88 грн..

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково, у виді семи місяців вісімнадцяти днів, приєднати покарання, не відбуте за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2011 року, визначивши строк, що підлягає відбуванню в чотири роки сім місяців вісімнадцять днів.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з дня фактичного затримання обвинуваченого, а саме: з 3 серпня 2016 року.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення, починаючи з 3 серпня 2016 року до 27 листопада 2018 року включно.

Вважати, що призначений цим вироком строк покарання повністю відбутий обвинуваченим 27 листопада 2018 року, коли щодо нього було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази:

-мобільний телефон «Самсунг С 5230», імей НОМЕР_5 , та «Самсунг GT 3752» імей НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , передані на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , повернути потерпілому за належністю;

- мобільний телефон «Самсунг GT 2652», імей НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишити за належністю ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон «Fly ІQ 4404» імей НОМЕР_10 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_18 , повернути потерпілому за належністю.

Цивільний позов комунальної установи «Запорізький обласний онкологічний диспансер» Запорізької обласної ради задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь комунальної установи «Запорізький обласний онкологічний диспансер» Запорізької обласної ради суму 841 (вісімсот сорок одну) гривню.

Цивільний позов ОСОБА_14 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_14 суму 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень. В решті вимог позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 суму 2400 (дві тисячі чотириста) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_15 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_15 суму 3000 (три тисячі) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_19 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_20 суму 16000 (шістнадцять тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_11 суму 3137,50 (три тисячі сто тридцять сім) гривень 50 коп. В решті вимог позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_12 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_12 суму 5144 (п`ять тисяч сто сорок чотири) гривні.

Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_13 суму 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) гривень.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_16 відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1