Справа №613/589/17 Провадження № 1-кп/613/24/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові кримінальні провадження №0000311 від 12 травня 2017 року, № 0000688 від 06 жовтня 2017 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта базова загально-середня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

30 січня 2004 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

23 лютого 2005 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

11 листопада 2011 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ст. 395 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богодухівського районного суду Харківської області знаходяться обвинувальні акти по кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121, ст. 395 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 396 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 60 діб, оскільки стосовно останнього обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якої закінчується 01 грудня 2018 року. Враховуючи існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу та його продовження, наявні і на даний час, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, оскільки він не має сталих соціальних зв`язків, постійного місця заробітку; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше неодноразово судимий, знаходився під адміністративним наглядом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, оскільки ризики, зазначені в клопотанні нічим не підтверджені. Просили змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою, на більш м`яку, не пов`язану з тримання під вартою, у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при розгляді клопотання прокурора покладались на думку суду.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, розглянувши клопотання прокурора, приходить до слідуючого.
Судом встановлено, що ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01 грудня 2018 року.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).
Більш того, у п.48 рішення «Чеботарі проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У п.36 рішення «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.05.2010 року Європейський Суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява №33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року).
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 злочину, поєднаного з насильством, свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.
Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що наявні обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачений з огляду на його моральні якості може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
Враховуючи, що на даний час суд продовжує розгляд кримінального провадження, судом не досліджені матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо та вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора, про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити до 24 січня 2019 року включно, з подальшим його утриманням в Харківській установі виконання покарань (№ 27).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя