Дата документу 15.01.2019 Справа № 335/5559/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/5559/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/280/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Топила Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 16 грудня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік; 24 травня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки; 26 листопада 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2015 року остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

В обґрунтування доводів зазначає, що судом не в повній мірі було враховано дані про його особу, а саме він провину визнав, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на диспансерному обліку у спеціальних медичних лікувальних закладах, офіційно не працює, шкода відшкодована у повному обсязі, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні. Проте, судом всі ці обставини перераховані лише формально та судом призначене покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вироком суду, 25 вересня 2016 року приблизно о 16 годині 05 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись в торговому приміщенні магазину «Брусничка», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченко, буд. 69, під видом покупця почав розглядати товари, які знаходились на торгових прилавках. Усвідомлюючи, що його дії ніхто не бачить та він не буде помічений в скоєнні злочину підійшов до прилавку на якому знаходилися упаковки з кавою, звідки таємно викрав упаковку кави фірми «Nescafe Gold» розчинна 210 грамів, вартістю 142 гривні 79 копійок (без урахування ПДВ). Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 попрямував до виходу даного магазину, де його злочинні дії були помічені працівниками даного магазину, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але на її прохання зупинитися він не зреагував та вийшов через вхідні двері даного магазину та попрямував у невідомому напрямку, таким чином ОСОБА_6 спричинив матеріальну шкоду ТОВ «Український Рітейл» на загальну суму 142 гривні 79 копійок.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.

У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядався.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_6 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Мотивуючи свій висновок про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення аналогічного корисливого злочину. Новий корисливий злочин обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та перевиховання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття.

Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, що є мінімально можливим за санкцією ч.1 ст.186 КК України.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки таке покарання є обґрунтованим, законним та справедливим і воно сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

При цьому, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та інші обставин, що впливають на покарання, колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу не зможе досягти мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив новий злочин в період іспитового строку, встановленого вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26 листопада 2015 року, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання із застосуванням ст.71 КК України.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4