Справа № 359/194/19
Провадження №1-в/359/38/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
в с т а н о в и в :
11.01.2019 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений в судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник БВК № 119 в судовому засіданні клопотання засудженого не підтримав, при вирішенні справи поклався на думку суду.

В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання засудженого заперечував, зазначив, що засуджений не довів своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці, що став на шлях виправлення, оскільки не працював, хоча робота йому пропонувалася, та не брав участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених та у роботі самодільних організацій.
Заслухавши думку засудженого, представника БВК № 119, прокурора, дослідивши матеріали клопотання, та ознайомившись із особовою справою засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.05.2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 07.07.2017 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.05.2017 року скасовано в частині призначеного покарання та ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.08.2018 року вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 07.07.2017 року змінено в частині призначеного покарання. Засудженому ОСОБА_5 пом`якшено покарання із застосуванням ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі.
Початок строку 28.07.2017 р. Кінець строку: 28.07.2019 року.
Станом на 28.11.2018 року засуджений відбув 2/3 строку покарання.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 28.07.2017 року.

Під час знаходження в Чернігівському СІЗО зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався.

В ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» відбуває покарання з 07.09.2017 року. За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості.
Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. За характером спокійний та врівноважений.
Підтримує зв`язки з рідними, шляхом побачень, отримує від них передачі.
Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Для застосування звільнення, згідно п.2 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин, вину у скоєнні якого визнав повністю та щиро розкаявся.

Згідно ч.3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
18.10.2018 року відносно засудженого ОСОБА_5 на комісії розглядалося питання щодо застосування до останнього ст. 101 КВК України, а саме переведення його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації та заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цих пільг, оскільки засуджений має недостатній ступінь виправлення.
06.12.2018 року відносно засудженого ОСОБА_5 на комісії розглядалося питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений не довів своє виправлення.
Вказані висновки містяться і у відповідних характеристиках. Разом з тим суд звертає увагу що з даними характеристиками засуджений не ознайомлювався.
Судом встановлено, що за час перебування в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» засуджений ОСОБА_5 встановлений порядок та умови відбування покарання не порушував, про що свідчить відсутність в останнього стягнень. Засуджений приймав участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених в розділі «Правова просвіта».
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч.1 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях позбавлення волі і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах, за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.
Отже, виходячи із вказаної норми закону, обов`язок щодо створення відповідних умов для праці та працевлаштування засудженого покладено виключно на адміністрацію установи виконання покарань.
В судовому засіданні прокурор, заперечуючи проти задоволення клопотання засудженого, послався на те, що засуджений не працював в установі, а отже своєю сумлінною працею не довів своє виправлення.
Представник адміністрації установи також зазначив, що засудженому пропонувалася робота, однак він відмовлявся.
В свою чергу засуджений в судовому засіданні зазначив, що повідомляв адміністрацію установи про свій стан здоров`я, не заперечував щодо працевлаштування з урахуванням наявної у нього ІІ групи інвалідності, однак відповідної роботи в установі йому не пропонували. Зазначив, що взагалі будь-якої роботи не пропонували. Відповідні звернення здійснювались ним в усній формі.
До заперечень прокурора та пояснень представника колонії суд відноситься також критично, оскільки в матеріалах особової справи засудженого відсутні будь-які докази ухилення чи відмови засудженого ОСОБА_5 від запропонованих адміністрацією виправної установи робіт, доказів чого матеріали особової справи не містять.
З довідок про заохочення та стягнення встановлено, що за час перебування в установі ОСОБА_5 жодного разу не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, що свідчить про дотримання засудженим вимог утримання засуджених у виправних колоніях.
Як встановлено в судовому засіданні з моменту прибуття до установи і по даний час засуджений працевлаштований на підприємстві установи не був у зв`язку з тим, що останньому пропозицій з боку адміністрації установи щодо працевлаштування не надходило.
Крім того, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 являється інвалідом ІІ групи. Причина інвалідності захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією довідки серії МСЕ-ЧНВ № 319390 (а.с.2).
В даній довідці міститься висновок про умови та характер праці, відповідно до якого засудженому ОСОБА_5 протипоказано фізичні та психологічні перевантаження.
З огляду на вказане, та з урахуванням відсутності в матеріалах особової справи доказів пропонування засудженому працевлаштування, а саме зазначення відповідної дати та виду роботи, суд приймає до уваги пояснення засудженого ОСОБА_5 про те, що йому пропозицій від адміністрації установи щодо працевлаштування не надходило.
Таким чином, на переконання суду засуджений ОСОБА_5 не має можливості довести сумлінне ставлення до праці через відсутність відповідної пропозиції про працевлаштування від адміністрації установи, а також через наявність інвалідності та проблем зі здоров`ям, серед яких гіпертонічна хвороба.
З цих підстав факт того, що засуджений не працював в установі не може бути розцінений як ухилення останнім від роботи.
Приймаючи рішення по даній справі, суд враховує, що засуджений ОСОБА_5 станом на момент розгляду клопотання відбув 2/3 строку призначеного покарання, режим утримання не порушував, стягнень не мав, приймав участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених в розділі «Правова просвіта», від залучення до роботи на установі не ухилявся та не відмовлявся, є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку чим має ІІ групу інвалідності, у вчиненому злочині щиро розкаявся, отже довів своєю поведінкою та ставленням до праці, що став на шлях виправлення.
Крім того, залишок невідбутого покарання становить 5 місяців 27 днів, що фактично складає частину призначеного йому покарання, вік останнього становить 63 роки, а переконливих доказів надання адміністрацією виправної установи ОСОБА_5 відповідних умов та пропозицій для роботи суду не надано.
З огляду на вище вказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання, наявність достатніх підстав для його задоволення та звільнення засудженого ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування покарання призначеного судом на невідбуту його частину.

Враховуючи зазначене, на підставі ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 376, 536-539 КПК України, суд -

у х в а л и в :
Клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково на невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.05.2017 року за ч.1 ст.121 КК України, зміненого вироком Апеляційного суду Чергнгівської області від 07.07.2017 року, та зміненого Ухвалою Верховного суду від 02.08.2018 року, на два роки позбавлення волі, - що становить станом на 31.01.2019 року 5 (п`ять) місяців 27 днів.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення судового рішення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 01.02.2019 року.

Суддя ОСОБА_1