Провадження № 11-кп/824/1122/2018 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
іменем України

26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0007096 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року, яким

Г ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснопілля, Кадіївського району, Луганської області, українеця, громадянинаУкраїни, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від кримінальної відповідальності з іспитовим строком 1 (один) рік; відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на користь держави у сумі 990 (дев`ятсот дев`яносто) гривень 45 копійок.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду, 05.06.2016 року приблизно о 13 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «GEELY» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по площі Перемоги зі сторони вул. Саксаганського в напрямку проспекту Перемоги в м. Києві.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, що були введені в дію 01.01.2002 року, ОСОБА_7 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не переконався перед зміною напрямку свого руху, що це буде безпечно для інших учасників та продовжуючи рух при виконанні повороту ліворуч не надав дорогу автомобілю «SSANG YONG» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався прямолінійно в зустрічному напрямку та виїхав на перехрестя площі Перемоги зі сторони вул. Дмитрівської в напрямку вул. Старовокзальної в м. Києві. Внаслідок проявленої грубої необережності водій ОСОБА_7 допустив зіткнення передньої частини керованого ним автомобіля «GEELY» д.н.з. НОМЕР_3 та лівої бокової частини автомобіля «SSANG YONG» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 .

Внаслідок даного зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «GEELY» д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 113/Е «Згідно наданої медичної документації і заключення консультанта-рентгенолога КОБСМЕ у гр. ОСОБА_10 , 1986 р.н., мали місце пошкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки, забійної рани нижньої губи і садна підборіддя. Описані пошкодження утворились від дії тупого (-их) предмету -ів), по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним в постанові, і відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних пошкоджень, так як для зрощення перелому і відновлення функції променево-зап`ястного суглобу необхідний термін більше 21-го дня».

Відповідно до висновку експерта 612/ат «В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «GEELY» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_11 повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 16.6 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «GEELY» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «SSANG YONG» д.н.з. НОМЕР_2 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 16.6 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «GEELY» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_7 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 16.6 Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «GEELY» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_7 вимогам пунктів: 10.1; 16.6 Правил дорожнього руху України»

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «GEELY» д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_7 порушив п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України: п. 2.3 «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 16.6. повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Таким чином, ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом порушив травила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок щодо нього скасувати, а справу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило судді винести рішення про його виправдання на підставі ст. 284 КПК України. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неналежним чином було досліджено докази, саме якими було встановлено рух автомобіля на нерегульованому перехресті, дорожню обстановку, світлофори, дорожні знаки. Так, обвинувачений зазначає, що не були досліджені докази роботи світлофора на перехресті з вул. Дмитрівською в напрямок вулиці Старовокзальної. На думку апелянта, показання свідка представника КП «Київдорсервіс» ОСОБА_12 є сумнівними та такими, що підлягають перевірці, оскільки суду було повідомлено, що на момент скоєння ДТП світловий контроль був вимкнений, так як проводились капітальні роботи. А згідно відповіді КП «Київдорсервіс» від 14.06.2016 року №17/2185 на запит слідчого ОСОБА_13 про режим світлофорів об`єкту бульвару Т. Шевченка вул. Старовокзальній, було зазначено, що 05.06.2016 року в період з 13 години 35 хвилин по 13 годину 50 хвилин світлофорний об`єкт працював в добовій програмі, згідно паспортних даних, заявок про збої в роботі світлофорного об`єкту не зафіксовано. Таким чином не було з`ясовано чи працював світлофор зі сторони руху водія ОСОБА_9 , який виїхав на перехрестя площі Перемоги зі сторони вул. Дмитрівської в напрямку вулиці Старовокзальної. Також ОСОБА_7 вказує, що незрозумілим є посилання на показання потерпілої як на доказ його вини. На переконання обвинуваченого, органами досудового розслідування не були виконані вимоги КПК України, що, зокрема, підтверджують показання свідка ОСОБА_13 , який працював слідчим Шевченківського УП ГУ в м. Києві. Апелянт вказує, що згідно протоколу огляду ДТП від 05.06.2016 року, він здійснювався від вулиці Саксаганського до проспекту Перемоги, однак, радіус огляду місця ДТП, відповідно до пояснень учасників, мав бути іншим, а протокол огляду місця ДТП від 05.06.2018 року з план-схемою та інші докази в кримінальному провадженні лише підтверджують невинуватість ОСОБА_7 у зв`язку з тією обставиною, що безпосереднє місце події оглянуто не було, апелянт вважає протокол огляду місця ДТП та схему до нього неналежним та не допустимим доказом, а в діях свідка ОСОБА_9 , на думку апелянта, наявне порушення вимог п. 12.3, п. 2.9 б), п. 8.10 ПДР України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України як підставу для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції передбачено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Так, стаття 74 КК України передбачає, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу, ст. 75 КК України визначає, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, інститут звільнення від відбування покарання являє собою відмову держави від застосування покарання до особи, яку обвинувальним вироком суду було визнано винною у вчиненні злочину і засуджено за це.
Тобто, вказана обставина є не реабілітуючою та стосується можливості виправлення особи без ізоляції від суспільства.

У свою чергу, ст. 44 КК України передбачає, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

У п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України.

Випадки звільнення особи від кримінальної відповідальності чітко регламентовані Розділом ІХ Загальної частини КК України.

Так, ОСОБА_7 вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від кримінальної відповідальності.

Таким чином, застосовуючи ст. 75 КК України, суд першої інстанції звільнив обвинуваченого не від відбування покарання з випробуванням, а від кримінальної відповідальності, при цьому, не вказавши та не дослідивши можливості прийняття такого рішення, об`єднавши два різних інститути Загальної частини КК України, що є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що зазначений вирок, враховуючи наведені обставини, є неможливим для виконання, і вказані обставини не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції.

За таких обставин вирок Шевченківського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 не може вважатися законним, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20.09.2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4