Ухвала

30 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 428/5/17

провадження № 51-9263ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2018 року,
встановив:
За вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 березня 2018 року засуджено:
- ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому майна;
- ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.
Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 26 вересня 2018 року зазначений вирок місцевого суду змінив у частині зарахування засудженим терміну попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї документи, Верховний Суд дійшов такої думки.
Згідно з ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Положеннями ст. 436 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Зі місту касаційної скарги видно, що ОСОБА_4 ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та пом`якшення призначеного йому покарання, тобто касаційна скарга засудженого не містить вимоги щодо оскарженого судового рішення, яка б узгоджувалася з положеннями ст. 436 КПК.
Підстави для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.

Зокрема, в ч. 1 ст. 412 КПК визначено, які порушення кримінального процесуального закону є істотними, а в ч. 2 цієї ж статті - обставини, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування цих рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Ці вимоги закону засуджений не виконав, оскільки належно не обґрунтував своїх доводів. Зокрема, враховуючи положення ст. 412 КПК, у касаційній скарзі ОСОБА_4 не зазначено, які ж істотні порушення вимог кримінального процесуального закону були, на його думку, допущені саме судом апеляційної інстанції.
Також ОСОБА_4 хоч формально і зазначає про наявність, на його думку, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, однак зі змісту касаційної скарги видно, що він не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, при цьому посилається на неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 438 КПК не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Крім того, касаційна скарга містить суперечності, оскільки з її змісту видно, що ОСОБА_4 посилається на недоведеність вчинення ним інкримінованого злочину, при цьому ставить вимогу про пом`якшення призначеного покарання.
Враховуючи викладене, засудженому ОСОБА_4 слід конкретизувати, які саме судові рішення він оскаржує, зазначити вимогу до суду касаційної інстанції, яка має узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, та обґрунтувати її з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 цього ж Кодексу, вказавши, у чому, на його думку, полягали саме такі порушення та яким судом їх допущено.
Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Залишення касаційної скарги без руху не перешкоджає відкриттю касаційного провадження за умови усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, якщо скарга надійде в межах строку, визначеного в ст. 426 КПК, або не пізніше п`ятнадцятиденного строкуз дня одержання копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху (заявник має підтвердити, що він не пропустив цей строк при повторному зверненні до суду).
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2018 року залишити без руху.
Встановити ОСОБА_4 для усунення зазначених недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3