Справа № 156/86/18 Провадження №11-кп/802/51/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 19 червня 2018 року,

встановив:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малі Голоби Камінь-Каширського району Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, пенсіонера, який інвалідом І-ІІ групи не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки згідно ст.76 КК України: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; пройде курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; не спілкуватиметься із потерпілим ОСОБА_9 .
Застосовано до ОСОБА_7 відповідно до ст.96 КК України примусове лікування у спеціальному лікувальному закладі у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги.
Початок іспитового строку ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 19 червня 2018 року.
За проведення судових імунологічних експертиз з ОСОБА_7 в дохід держави стягнуто 9518 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 08 коп.
Речові докази:
- спортивні штани з написом "адідас" зеленого кольору; спортивну кофту з капюшоном чорного кольору на блискавці; сорочку з довгими рукавами блакитного кольору; уламки пошкодженої шиби вікна, які передано у кімнату РД Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області - знищено;
- одну пару чоловічих туфель чорного кольору, які передано у кімнату РД Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області - повернуто потерпілому ОСОБА_9 ;
- п`ять кухонних ножів; дві чоловічі футболки білого та сірого кольорів; наволочку; простирадло; тюль; чоловічий годинник марки "Орієнт"; чоловічий туфель білого кольору, які передано у кімнату РД Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області - повернуто обвинуваченому ОСОБА_7 .
Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 16 серпня 2017 року близько 04 год. 40 хв., знаходячись у смт.Іваничі, на дорозі, біля буд.№8 по вул.Мічуріна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних стосунків, керуючись метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність та небезпеку своїх дій, умисно наніс один удар ножем в ділянку живота ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесне ушкодження, у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки з пошкодженням задньої піддіафрагмальної правої долі печінки, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею, яке згідно висновку експерта №146 від 23.08.2017 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкодження по признаку небезпечності для життя, як в момент його утворення, так і в подальшому його протіканні, після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію дій останнього, вважає вирок таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині призначеного покарання. Вказує, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. А саме, застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим. Посилаючись на ці обставини, просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді реального позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду провадження в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомляв, клопотання або заяви про відкладення розгляду справи не подавав.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 подав до суду клопотання про розгляд провадження без його участі.

Враховуючи положення ст.325 КПК України апеляційний суд вважає, що судовий розгляд можливо проводити у відсутності потерпілого та його представника.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляцію потерпілого заперечили, перевіривши її доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не перевіряє.

Разом з тим, потерпілий ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання.

Проте такі доводи потерпілого не заслуговують на увагу суду.

Так, згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у зв`язку з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Дані вимоги Закону при призначенні обвинуваченому покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі потерпілого.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, відноситься до категорії тяжких.

Місцевим судом у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його позитивну характеристику по місцю проживання та посередню по місцю роботи, і те що він під час вчинення злочину перебував в стані обмеженої осудності.
Враховано було і те, що обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, є особою літнього віку, пенсіонером, хворіє, нагороджувався почесною грамотою Іваничівської районної ради, а також думку потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому покарання пов`язаного з реальним позбавленням волі.
До обставин, які обтяжують покарання, суд правильно відніс - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Врахував місцевий суд і обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої вчиненим злочином.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та вважає його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна вважати надто м`яким, як про це зазначає в апеляції потерпілий.
Апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції, в повному обсязі дотримався вимог закону, в повній мірі врахував особу винного, тяжкість вчиненого злочину та інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого інституту умовного засудження.

За таких обставин, вирок суду в оскаржуваній його частині - призначення покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Водночас, приймаючи до уваги те, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи №16 від 26.12.2017 року, на час проведення експертизи у ОСОБА_7 за наявними у підекспертного психопаталогічним синдромом він становить пасивний тип суспільної небезпеки і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, то колегія суддів вважає, що судове рішення в частині застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, є таким, що відповідає положенням ст.370 КПК України.
В апеляційній скарзі потерпілий вказує про те, що місцевим судом не було роз`яснено його право на відшкодування матеріальних та моральних збитків. У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Усі доводи потерпілого, які викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційний суд вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування вироку, як про це просить апелянт.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Отже, апеляційну скаргу потерпілого на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді