ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/689/19 Справа № 185/8414/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року 20 лютого 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що 11.12.2006 року він був засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.365, ст.54 КК України, однак кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.365 КК України він фактично не скоював.

Так, йому стали відомі обставини, які свідчать про те, що кримінальне правопорушення могло бути скоєно іншими особами, при падінні ОСОБА_9 з висоти особистого зросту, в іншому місці, в інший час, ніж вказано у вироку.

Згідно відповіді В.о. головного лікаря КЗ Павлоградська міська лікарня № 4 ДОР ОСОБА_10 за № 2206 від 25.09.2018 року наданої на адвокатський запит: 30.03.2006 року о 18.40 до цілодобового травматологічного пункту звернувся ОСОБА_9 , 1989 року народження, з приводу кримінальної травми, та повідомив, що 30.03.2006 року о 09.00 годині він був побитий міліцією ГОМ-1. В той же день о 20.00 годин ОСОБА_9 був госпіталізований в хірургічне відділення (історія хвороби № 1745).

Таким чином, обставини отримання травми ОСОБА_9 (час, місце) викладені у вироку спростовуються актом судово-медичного дослідження потерпілого № 280 від 10.05.2006 року, висновком судово-медичної експертизи № 403 від 22.06.2006 року, відповіддю В.о. головного лікаря КЗ Павлоградська міська лікарня № 4 ДОР ОСОБА_10 за № 2206 від 25.09.2018 року.

Звертає увагу на ту обставину, що станом на 30.03.2006 року Міське відділення міліції № 1 м. Павлограда було розташоване за адресою: м. Павлоград, вул. Ленінградська, більш ніж за 6 км від Павлоградського міського відділу міліції, розташованого за адресою: м. Павлоград, вул. Шевченко, 51, де він проходив службу та куди вранці 30.03.2006 року доставив неповнолітнього ОСОБА_9 ..

Відповідно до відповіді Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області № 01/75-34016 від 03.08.2018 року встановлена відсутність в матеріалах кримінальної справи № 35069031 історії хвороби та медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення лікарні № 4 м. Павлограда ОСОБА_9 , а також будь-які підтвердження про долучення їх до матеріалів вказаної кримінальної справи. Встановити місцезнаходження, вилученої працівником міліції ОСОБА_11 та не повернутої до архіву лікарні, зазначеної медичної карти № 1745 не виявилося можливим.

Вказує на те, що втрата медичної карти ОСОБА_9 за № 1745 органом досудового розслідування свідчить про те, що докази його вини створювалися шляхом підробки та внесення неправдивої інформації в офіційні документи.

Вказані обставини перешкодили суду встановити обставини, час та місце отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а його позбавили можливості заявити клопотання про призначення у справі комісійної судово-медичної експертизи, виявити та підтвердити факт фальсифікування медичних документів ОСОБА_9 ..

Зазначає, що 03.03.2016 року він подав письмову заяву до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, оскільки останній умисно оговорив його, та вказав на нього як на особу, яка нібито під час виконання службових обов`язків заподіяла йому тілесні ушкодження 30.03.2016 року.

19.03.2016 року його заява щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України була внесена до ЄРДР за № 0000759.

Допитаний 02.03.2018 року у цьому кримінальному провадженні в якості свідка ОСОБА_12 , який раніше не допитувався в якості свідка при проведенні досудового розслідування по його кримінальній справі, та в судовому засіданні показав, що: в кінці березня 2006 року, точної дати він не пам`ятає, працюючи таксистом, ОСОБА_13 попросив його поїхати на вул. Руднєва, щоб забрати сина та відвезти його до Павлоградської лікарні № 4. Під час руху автомобіля по вул. Котовського в м. Павлограді, ОСОБА_13 попросив зупинити автомобіль перед переїздом біля магазину, який в районі називають Спички, де їх вже чекав молодий хлопець. На обличчі цього хлопця видимих тілесних ушкоджень він не бачив. ОСОБА_14 та хлопця відвіз до Павлоградської лікарні № 4.

Покази вказаного свідка спростовують покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо місця з якого ОСОБА_12 перевозив ОСОБА_9 до лікарні, оскільки вул. Руднєва та магазин, який в районі називають Спички, розташовані в різних районах м. Павлограда.

На теперішній час по вказаному кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2006 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на те, що на час ухвалення вироку 11.12.2006 року діяв КПК України від 28.12.1960 року. Відповідно до заяви ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 08.10.2018 року останній посилається на положення ст.ст. 459-467 КПК України, які в цьому випадку застосовані бути не можуть, враховуючи положення п. 15 Розділу XI Перехідні Положення Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року в редакції від 05.08.2018 року, чинній на день подачі відповідної заяви. Таким чином, заява ОСОБА_8 не підлягає розгляду в порядку передбаченому КПК України від 13.04.2012 року.
Також, обставини, викладенні у заяві ОСОБА_8 , зокрема, що докази його вини у вчиненні злочину створювалися шляхом фальсифікації жодним вироком суду у відповідності до положень ст. 400-5 КПК України від 28.12.1960 року не підтверджені.
На посилання ОСОБА_8 щодо неправдивих показань наданих ОСОБА_9 під час здійснення досудового слідства та судового розгляду, та наявність за відповідним фактом кримінального провадження, суд першої інстанції зазначив, що повідомлення про підозру у відповідному кримінальному провадженні жодній особі, в тому числі ОСОБА_9 , не повідомлялося, обвинувальний вирок, або ж інші судові рішення про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами не виносилися, що свідчить про відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та їх підтвердження, які передбачені ст. 400-5 КПК України від 28.12.1960 року.
Посилання ОСОБА_8 щодо відсутності у матеріалах кримінальної справи історії хвороби та медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_9 суд вважає необгрунтованим, оскільки сам факт її вилучення під час здійснення досудового слідства у кримінальній справі жодними доказами не підтверджено. Відповідні документи, а саме ні історія хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_8 , ні картка стаціонарного хворого ОСОБА_9 до матеріалів кримінального провадження не долучалися, підставою для ухвалення вироку від 11.12.2006 року не були, так як наявність тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_9 , відповідно до вироку, підтверджувалося висновком судово-медичної експертизи № 403 від 22.06.2006 року, висновком додаткової судово-медичної експертизи № 521 від 09.08.2006 року, випискою із історії хвороби, довідкою з Павлоградської міської лікарні № 4.
Також зазначає, що з відповідними вказаними висновками та іншими матеріалами справи під час досудового слідства ОСОБА_8 був ознайомлений, що підтверджується матеріалами кримінальної справи, та його поясненнями в судовому засіданні, однак жодних документів щодо фальсифікації вищезазначених документів, які передбачені ст. 400-5 КПК України від 28.12.1960 року ОСОБА_8 надано не було.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Нормами ст.ст. 400-4, 400-9 КПК України 1960 року було встановлено, що всі інші особи, які приймають участь у судовому розгляді кримінальних справ, окрім прокурорів, мають право лише подавати уповноваженому прокурору клопотання про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, а подання до суду про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами вправі був приносити лише прокурор, визначений законом.

Відповідно до ст. 460 КПК України 2012 року, учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, тобто право засудженого в кримінальному провадженні на звернення безпосередньо до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами виникло лише з моменту набрання чинності нормами КПК 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України 2012 року, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Тобто, звернення засудженого із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення (процесуальна дія) після набрання чинності нормами КПК України 2012 року має здійснюватися згідно з положеннями норм саме цього Кодексу, які діяли на момент такого звернення до суду.

Нормами п. 16 Розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року встановлено інший порядок розгляду лише клопотань, які були подані до набрання чинності вказаним Кодексом.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції в обгрунтування прийнятого судового рішення на норми КПК України 1960 року є безпідставними і такими, що перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, тобто судом першої інстанції було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України 2012 року є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 463 КПК України 2012 року, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Враховуючи те, що судом першої інстанції заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглянута з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки вказана заява розглядалася з посиланням на норми КПК України 1960 року, розгляд заяви віднесено до повноважень судді того суду, який перший допустив помилку, колегія суддів дійшла висновку про те, що після скасування ухвали суду першої інстанції матеріали скарги засудженого мають бути повернуті до суду першої інстанції для нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2006 року скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4