УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, проходить стажування на ПМФКФ «Медатекс» на посаду водія, освіта середньо-спеціальна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Відділ розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Запорізькій області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000380 від 13.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13 грудня 2018 року приблизно о 19 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «BАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр. Соборного в м. Запоріжжі, з боку вул. Запорізької в напрямку вул. Слобідської, зі швидкістю не менше 70 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті. Наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Фортечною та регульованого пішохідного переходу, розташованого по пр. Соборному, ОСОБА_4 не знизив швидкості та продовжив рух на забороняючий (червоний) сигнал світлофора. В цей же час, проїзну частину пр. Соборного, в районі перехрестя з вул. Фортечною, по регульованому пішохідному переходу, на дозволяючий (зелений) сигнал світлофора, перетинала пішохід ОСОБА_8 , яка рухалась справа наліво по напрямку руху автомобіля «BАЗ 2101», під керуванням водія ОСОБА_4 .Продовжуючи рух, водій ОСОБА_4 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 . Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 2.9. а), 8.7.3. е), 8.10., 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких: п. 2.9. «Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»; п 8.7.3. «Сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»; п. 8.10. «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»; п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»; п. 12.9. «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 12.7». Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «BАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 загинула на місці ДТП. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Крім того, 13 грудня 2018 року, о 19 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, в результаті наїзду на пішохода ОСОБА_8 , поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, в якому вона внаслідок безпорадного стану була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження. ОСОБА_4 , усвідомлюючи це, був зобов`язаний згідно п. 2.10 г) Правил дорожнього руху та ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, викликати карету швидкої допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілу до лікувального закладу. Незважаючи на це, ОСОБА_4 , будучи особою, яка поставила ОСОБА_9 в небезпечне для життя становище, перебуваючи в якому остання, внаслідок безпорадного стану, була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також, будучи зобов`язаним після ДТП піклуватися про потерпілу і маючи таку об`єктивну можливість, заходів направлених на надання допомоги не прийняв: самостійно першу медичну допомогу не надав, карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до присутніх не звернувся та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, кваліфікованого за ознаками: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Слідчий відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Запорізької області ОСОБА_5 , про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який кримінальним законом, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на максимальний строк до 8 років, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недоцільним.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити на підставах, які викладені у клопотанні та пояснили, що підозра обґрунтована, підозрюваний вчинив тяжкий злочин після якого наступили тяжкі наслідки (смерть потерпілої), також підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Після скоєння ДТП підозрюваний зник з місця скоєного не надавши потерпілій допомоги. Також ОСОБА_4 вину у скоєному не визнає та в порядку ст. 63 Конституції України від дачі показань відмовився. Офіційно не одружений, дітей на утриманні не має та відсутні стійкі соціальні зв`язки.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання слідчого заперечували, посилаючись на необґрунтованість підозри, вважають недоведеними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні. Також пояснили, що орган досудового розслідування не вірно кваліфікував дії ОСОБА_4 , матеріали клопотання не містить висновку експерта щодо підтвердження наявності його вини. Разом з тим, підозрюваний пояснив, що з місця ДТП відлучився для того що б відвезти дитину до бабусі, яка знаходилася з ним в автомобілі, після чого одразу повернувся на місце ДТП. Крім того, зазначив, що в момент ДТП позаду їхала швидка допомога, яка зупинилась та усім учасникам намагалася надати медичну допомогу, у зв"язку з чим він переконався у наданні допомоги потерпілій, після чого відлучився з місяця ДТП. Щодо наявності у нього стану наркотичного сп"яніння (амфетаміну) пояснив, що не вживає наркотичні засоби та коли він сів у таксі, щоб відвезти дитину, водій таксі дав випити йому кави, після чого в його крові знайшли амфетамін. Адвокат пояснила, що на утриманні ОСОБА_4 фактично знаходиться дві сім`ї, його батьки, цивільна дружина та їх спільна дитина 4-х років. Також повідомила, що цивільна дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_10 вагітна та працює у м. Львів, а він залишився у м. Запоріжжя з дитиною, має позитивні характеристики. Відмова підозрюваного від дачі показань обумовлена тим, що він перебував у шоковому стані та не зміг давати показання. Просять застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Також в судовому засіданні була допитана у якості свідка цивільна дружина ОСОБА_10 та особи, які виявили бажання бути поручителями, а саме: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона являється цивільною дружиною ОСОБА_4 , дитина 2014 року народження є їх спільною дитиною, хоча батьком дитина зазначено іншу особу (її колишній чоловік), з яким вона на момент народження дитини не встигла розірвати шлюб, на теперішній час вагітна від ОСОБА_4 , вони проживають разом, однак останні місяці вона працює у м. Львов, так як в м. Запоріжжя важко знайти роботу, та в цей час дитиною турбується саме ОСОБА_4 , оскільки вона йому повністю може довірити дитину. Крім того, позитивно характеризує ОСОБА_4 .

ОСОБА_11 пояснила, що вона готова бути поручителем ОСОБА_4 , знайома з останнім 5 років, позитивно характеризує його, а також зазначила, що вона не помічала, що ОСОБА_4 вживає алкогольні та наркотичні речовини.

ОСОБА_13 пояснила, що вона працює приватним підприємцем, підозрюваного ОСОБА_4 знає з 6 років, він часто з нею радиться по різним питанням, вважає, що має на нього вплив, він контрольований чоловік. Готова бути поручителем.

При розгляді клопотання слідчим суддею з пояснень підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він показання дає добровільно, до нього не застосовується насильство у даному кримінальному провадженні. Заяв в порядку ст. 206 КПК України від сторони захисту в ході розгляду клопотання не надійшло.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту Головного управління Національної поліції в Запорізькій області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000380 від 13.12.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

13 грудня 2018 року до ЄРДР за № 0000380 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

13 грудня 2018 року о 22 годині 25 хвилин, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

13 грудня 2018 року до ЄРДР за № 0000381 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України.

14 грудня 2018 року кримінальні провадження № 0000380 та № 0000381 об`єднанні в одне (№0000380)

14.12.2018 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих правопорушень, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, слідчий суддя вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілих, свідків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації, не одружений, проте проживає разом із цивільною дружиною та малолітньою дитиною, вік підозрюваного, стан його здоров`я, відсутність у підозрюваного офіційного працевлаштування та стабільного доходу, стан наркотичного сп"яніння в момент скоєння ДТП.

Доводи захисника про те, що на утриманні ОСОБА_4 знаходяться його батьки, слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами.

Так, усвідомлюючи характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення та невідворотність покарання за його вчинення, є вагомі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на свободі, залишить місце свого мешкання.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Опитувані особи, які виявили бажання бути поручителями ОСОБА_4 не зазначили достатніх та переконливих мотивів для виконання вимог ст.180 КПК України, у зв"язку з чим, слідчий суддя не вбачає достатніх підстав вважати, що, в даному випадку, застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи існування доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється. На теперішній час йому повідомлено підозру у вчиненні злочину, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10.02.2019 включно, який слід рахувати з 13.12.2018, тобто з дня затримання.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при обранні запобіжного заходу, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193-197, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 13 грудня 2018 року до 10 лютого 2019 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1