ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/493/18 Справа № 204/4682/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000950, за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стражгород Теплицького району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання обвинуваченого період його попереднього ув`язнення - з 26 травня 2018 року до дати набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на корить держави 858 гривень за проведення судової трасологічної експертизи та 1144 гривні за проведення судової товарознавчої експертизи.
Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він o 00.30 годин 25 травня 2018 року, слідуючи по проїзній частині, розташованій по вул. Новошкільній у м. Дніпро, побачив раніше йому незнайому ОСОБА_10 , яка рухалась в сторону вул. Поточної у м. Дніпро, та наблизившись ззаду до неї, умисно схопив останню за шию та почав душити. Внаслідок цього потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден на обличчі ліворуч, синця лівої вушної раковини, внутрішньо-шкіряних крововиливів на шиї та в підщелепній області, та інші, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Після цього ОСОБА_8 , скориставшись тим, що воля потерпілої до можливого опору подавлена, відкрито викрав чуже майно, що належить потерпілій, та покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2683,33 гривень.

В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок скасувати, через неправильне, на його думку, застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, призначивши покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5років 6 місяців позбавлення волі.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного, корисливого злочину проти власності, який належить до категорії тяжких; не прийняв до уваги, що ОСОБА_8 суспільно корисною працею не займався,та призначив надто м`яку міру покарання обвинуваченому.

- обвинувачений просить вирок змінити в частині призначеного покарання: призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Вважає, що призначене йому покарання є занадто суворим, та вважає, що суд належним чином не врахував пом`якшувачі обставини, а саме: щире каяття, співпрацю зі слідством, відсутність судимостей.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційні вимоги обвинуваченого залишити без задоволення; думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення заперечували, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегія суддів виходить із наступного.
Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Також слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини, при яких скоєно злочин, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, саме те, що він раніше не судимий, не працює, у шлюбі не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжує покарання.
Обговорюючи доводи захисту про можливість застосування підстав ст. 75 КК України, звертається увага на те, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано обставини та мотив скоєного, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, поведінку після вчинення злочину. Тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 реального покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки вказане було враховано в повній мірі при призначенні обвинуваченому покарання.
З вказаних підстав, не підлягають задоволенню і доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання.
Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Порушень вимог матеріального чи процесуального права під час судового розгляду колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого, та скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4