Постанова

Іменем України
26 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 206/6798/16-к
провадження № 51-7660 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001164, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився та проживає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Прийняте рішення щодо процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 11 жовтня 2016 року приблизно о 13.10, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні потерпілому ОСОБА_8 одного удару рукою в ніс та одного удару ногою в ребра, відкрито викрав належний потерпілому мобільний телефон вартістю 500 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що протокол слідчого експерименту, дані якого судом покладено в основу обвинувального вироку, є недопустимим доказом, оскільки цю слідчу дію було проведено без участі захисника, у той час як ОСОБА_7 внаслідок психічних вад не здатний повною мірою реалізувати свої права. Інші докази вважає недостатніми для підтвердження висунутого ОСОБА_7 обвинувачення. Також посилається на невмотивованість ухвали апеляційного суду, який в обґрунтування рішення про залишення вироку місцевого суду без зміни безпідставно вказав на правильність кваліфікації вчиненого за ч. 1 ст. 186 КК, хоча насправді ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК. Допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення, на думку захисника, є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви Суду
Відповідно до приписів ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з приписами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Переглядаючи вирок щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку, вказаних вимог закону апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 заперечував правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження. Вказував на недопустимість доказів сторони обвинувачення. При цьому вважав, що самих лише показань потерпілого є недостатньо для доведення винуватості ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК.
Однак, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, апеляційний суд своїх висновків не мотивував, всіх доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Зокрема, без уваги апеляційного суду залишилась та обставина, що в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 місцевим судом, серед іншого, покладено дані протоколу слідчого експерименту від 17 листопада 2016 року. Проте результати вказаної слідчої дії згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК не можуть бути визнані допустимими в якості доказів, оскільки відповідний слідчий експеримент проведено без участі захисника. Як убачається з матеріалів кримінального провадження постановою слідчого від 31 жовтня 2016 року за клопотанням ОСОБА_7 до участі у кримінальному провадженні в порядку ст. 49 КК був залучений захисник ОСОБА_6 . Таким чином, задовольнивши клопотання ОСОБА_7 про участь у кримінальному провадженні захисника, чергову слідчу дію слідчий провів за його відсутності, чим порушив вимоги процесуального закону.
Вказане залишилось без уваги суду апеляційної інстанції, який безпідставно погодився з висновками місцевого суду в частині допустимості всіх доказів, які було покладено в основу обвинувального вироку, та дійшов передчасного висновку про залишення вироку щодо ОСОБА_7 без зміни.
Крім того, в якості мотивів відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника апеляційний суд в ухвалі послався на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186 КК, в той час як останнього згідно вироку суду засуджено за ч. 2 цієї статті.
Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
За таких обставин, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати вищенаведене та ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3