Справа № 154/1636/15 Провадження №11-кп/802/166/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 125 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку кримінальне провадження № 0000789 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 березня 2016 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зоря, Володимир-Волинського району, Волинської області, мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодружений, не працює, раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (тисячу двадцять) гривень.
Вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що відповідно до розпорядження голови Володимир-Волинської районного ради № 6ос від 01.08.2014, будучи призначеним на посаду заступника голови Володимир-Волинської районної ради та перебуваючи на вказаній посаді, 14 жовтня 2014 року близько 17 год. 00 хв. у приміщенні кабінету загального відділу Володимир-Волинської районної державної адміністрації, що на вул. Небесної Сотні, 3, м. Володимир-Волинський, під час раптового виниклого словесного конфлікту із головою Володимир-Волинської районної державної адміністрації ОСОБА_8 , він на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс останньому удар кулаком в обличчя, заподіявши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та рани в ділянці верхньої губи справа, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Також суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку. Зазначає, що саме потерпілий ОСОБА_8 безпідставно розпочав з ним словесний конфлікт у ході якого та у присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 безпідставно наніс йому удар кулаком в обличчя. Ці обставини свідки підтвердили у суді першої інстанції. Протиправність дій ОСОБА_8 об`єктивно підтверджується висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якої, у нього на обличчі були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця. Крім того, протиправність дій ОСОБА_8 стверджується протоколом слідчого експерименту з ним та свідком ОСОБА_10 , дослідженою у суді першої інстанції медичною карткою на його прізвище, в якій містяться записи про тілесні ушкодження, які заподіяв йому ОСОБА_8 . Таким чином, місцевий суд дослідив докази, які свідчать про протиправність дій ОСОБА_8 , однак вказаним доказам правової оцінки не дав. Стверджує, що удар ОСОБА_8 наніс з метою самозахисту та припинення незаконного посягання останнього на його здоров`я, тобто в момент нападу на нього ОСОБА_8 він діяв в межах самооборони. Вважає, що суд першої інстанції при винесенні вироку допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме не застосував положення ст.27 Конституції України та ст.36 КК України, які дають право кожній людині на необхідну оборону. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким провадження у справі закрити.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце апеляційного розгляду, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України їх неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
Так, суд дав належну юридичну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_8 , які в сукупності з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та іншими доказами покладено в основу обвинувального вироку.
Зокрема, згідно з повідомленням Володимир-Волинського ТМО №194 від 14.10.2014 ОСОБА_8 був доставлений із забійною раною верхньої губи та гіпертонічним кризом, і якому, з його слів, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 .
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 211 від 13 листопада 2014 року, потерпілому ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани верхньої губи, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, котрі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Медичними картками амбулаторного та стаціонарного хворого ОСОБА_8 стверджується факт заподіяння йому тілесних ушкоджень та подальшого лікування.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що при проведенні слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_8 останній показав, яким чином ОСОБА_7 наносив йому тілесне ушкодження.
А з протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 вбачається, за яких обставин відбулася бійка обвинуваченого з потерпілим.
Даний факт стверджується і протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 14.10.2014.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що ОСОБА_7 у своїх показаннях не заперечує перебіг подій з його участю за обставин, викладених в обвинуваченні.
Така стратегія захисту, висунута обвинуваченим, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Отже, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є правильною.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку апеляційного суду, ОСОБА_7 призначено покарання з дотриманням вказаних вимог закону.
Однак, на час розгляду провадження судом апеляційної інстанції закінчилися строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, що дає підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання та часткового задоволення поданої апеляційної скарги.
Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст.12 КК України належить до категорії невеликої тяжкості і вчинений 14 жовтня 2014 року.
За даний злочин передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Отже, згідно зі ст.49 КК України з дня вчинення даного злочину минули строки давності.
Оскільки ОСОБА_7 у апеляційній скарзі ставиться питання про його виправдання за ч.2 ст.125 КК України, то ним фактично заперечується можливість його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а тому на підставі ч.5 ст.74 КК України він підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст.ст.49, 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді