Справа №-622/906/18 Провадження №-1-кп/613/59/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові кримінальне провадження №0000176 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Олександрівка Золочівського району Харківської області, українки, громадянки України, не працюючої, заміжньої, має малолітню дитину, з базовою загально-середньою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимої,-

за ч.2 ст.304, ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 26 травня 2018 року, знаходячись за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, направлений на втягнення свого малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку кримінальної відповідальності у злочинну діяльність, яка полягала у вчиненні корисливого злочину, а саме крадіжки, яку ОСОБА_4 планувала вчинити цього ж дня з території домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, під час розмови зі своїм сином ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , користуючись своїм авторитетом, здійснюючи тим самим психологічний вплив на малолітнього сина провела з ним бесіду, спрямовану на переконання останнього до вчинення спільно з нею злочину, а саме крадіжки. Тим самим своїми умисними діями ОСОБА_4 втягнула у злочинну діяльність свого малолітнього сина ОСОБА_6 , разом із яким у послідуючому вчинила крадіжку майна з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, досудовим слідством встановлено, що 26 травня 2018 року у денний час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходячись за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і, переслідуючи при цьому корисливу мету наживи, попередньо схиливши до вчинення кримінального правопорушення свого малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - направилась до території домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Таким чином, підійшовши до шиферної огорожі вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_4 перелізла через неї, тим самим незаконно проникла на вказану територію домоволодіння. В свою чергу остання наказала малолітньому синові ОСОБА_6 залишатися на місці та спостерігати за обстановкою навкруги, тим самим забезпечуючи собі безперешкодне та таємне вчинення крадіжки майна, що належить ОСОБА_7 .
В послідуючому, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізувати свій злочинний прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на території господарчого подвір`я домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , будучи впевненою, що за її діями ніхто не спостерігає та вона ніким не буде поміченою, таємно викрала наступне майно: борону для проведення сільськогосподарських робіт, розмірами 63 см х 58 см товщина металу 5 мм, виготовлена та придбана за часів СРСР - вартістю 415 грн.; два барабани ступиці у зборі від колес причепу до мотоблоку, діаметром по ЗО см кожний, загальною вартістю 150 грн., боковину (опору) від садової лавки, виготовлену із чугуну, вартістю 144 грн., металевий куток довжиною 1,88 см висотою 9 см товщина металу 5 мм; вартістю 216 грн., металеву рейку довжиною 60 см висотою 65 мм, довжиною 97 см, вартістю 175 грн., лист металу довжиною 110 см, шириною 36 см товщиною металу 7 мм, вартістю 326 грн.
З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_4 , перекинула викрадені металеві вироби через огорожу, де її очікував малолітній син ОСОБА_6 , після чого сама перелізла через огорожу та, взявши разом із сином викрадені речі, покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ними у послідуючому на свій розсуд, тим самим заподіявши ОСОБА_7 матеріальну шкоду,у загальному розмірі 1426 грн.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.304, ч.3 ст.185 КК України визнала повністю, щиро розкаялася, не заперечувала обставини приведені вище. Пояснила, що вона наприкінці травня 2018 року попрохала свого малолітнього сина скоїти крадіжку металевих виробів, які знаходились на території домоволодіння ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , неподалік від її домоволодіння. Її син залишився неподалік від подвір`я ОСОБА_7 та дивився за тим «щоб нікого не було», вона при цьому через паркан проникла на територію домоволодіння та скоїла крадіжку металевих виробів. Зазначила, що події відбувалися саме так, як вказано в обвинувальному акті, погодилася з кількістю, розміром, вагою та вартістю, вказаного в обвинувальному акті майна. Пояснила, що викрадені металеві вироби син допоміг їй перенести додому. Після чого вона здала їх на пункт прийому металобрухту, кошти витратила на власні потреби.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням слухати справу без його участі. Не заперечував проти розгляду справи у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Зазначив, що претензій до обвинуваченої не має, при призначенні покарання покладається на думку суду.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України суд обмежився дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченої.

Судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності та істинності позиції підсудної та інших учасників процесу.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в втягненні малолітньої особи у злочинну діяльність, вчиненому матір`ю і кваліфікує її дії за ч.2 ст.304 КК України, а також в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням у сховище і кваліфікує її дії за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєних нею злочинів, характеристику особистості обвинуваченої, яка полягає в тому, що вона в силу ст.89 КК України не судима, не працює, має малолітню дитину, яку на даний час виховує сама, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра КП «Золочівська ЦРЛ» не перебуває, шкода відшкодована повністю. Змістом висновку за досудовою доповіддю органу пробації, допускається можливість застосування відносно ОСОБА_4 положень ст.76 КК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання для підсудної ОСОБА_4 , суд визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання для підсудної ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Аналізуючи усі докази, обставини справи, ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, дані, що характеризують особу обвинуваченої, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.304, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі за кожний злочин, на підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі. З урахуванням обставин справи, наявності пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих обставин, ставлення обвинуваченої до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченої, суд дійшов висновку про можливість її перевиховання та виправлення без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та обов"язків, передбачених ст.76 ч.1 КК України.
При цьому судом враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що "призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів".

Зважаючи на викладене вище суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженої, попередження нових злочинів, а тому її виправлення можливе без ізоляції від суспільства та призначення реальної міри покарання.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Обговорюючи питання про відшкодування судових витрат, які складаються з витрат на проведення експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь держави витрати в сумі 2431 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винною в скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст.304, ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання:

за ч.2 ст.304 КК України у виді 5 років позбавлення волі,

за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 ч.1 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази по справі: борону для проведення сільськогосподарських робіт, два барабана ступиці в зборі від колес причепу до мотоблоку, боковину (опору) від садової лавки, виготовлену із чугуна, металевий куток, металеву рейку, лист металу, які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_7 залишити власнику, скасувавши їх арешт.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), в доход держави, витрати по справі за проведення експертизи в сумі 2431 (дві тисячі чотириста тридцять одну) гривню.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя