ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2530/18 Номер провадження 11-кп/814/470/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника виправної колонії засудженогоОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 21 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бірки Зіньківського району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого неповнолітню дитину, засудженого вироком Голосіївського районного суду м. Київ від 19 травня 2011 року за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та голови спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтава про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Київ від 19 травня 2011 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки за період відбування покарання має значну кількість стягнень.

За змістом апеляційної скарги засуджений просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, оскільки довів своє виправлення, що підтверджується відповідними характеристиками та висновком комісії установи виконання покарань.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії, який вважав за можливе звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими.
За період відбування покарання у Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)» засуджений хоча і мав вісім заохочень, проте характеризується нестабільною поведінкою та через порушення встановленого порядку відбування покарання дев`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності (а.о.с.98, 116, 132, 154).
Також, ОСОБА_8 хоча і залучається до робіт по благоустрою території відділення, але особистої ініціативи не проявляє. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, але належні правильні висновки робить не завжди. За характером замкнений, спокійний, проте іноді може проявляти нестриманість, потребує контролю за виконанням законних вимог представників адміністрації установи (а.о.с.132).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що засуджений працював не постійно, не сумлінно відносився до своїх обов`язків та мав стягнення за самовільне залишення робочого місця (а.о.с.134, 154, 155).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 дійсно бере участь у програмі «Підготовка до звільнення» та отримав спеціальність токаря, але за результатами ступеню виправлення отримав оцінку «не стає на шлях виправлення» (а.о.с.132).
За таких обставин відсутні підстави стверджувати про доведення засудженим свого виправлення, тобто досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання та є правильним.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали суду, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4