Провадження №1-кп/447/33/18
Справа №447/904/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2018 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області, у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

неповнолітньої особи, яка не досягла віку з якої наступає кримінальна відповідальність ОСОБА_8

законного представника неповнолітньої особи, яка не досягла віку з якої наступає кримінальна відповідальність ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві клопотання про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудники Миколаївського району Львівської області, українця, громадянина України, учня Черницького НВК, допризовника, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 15- ч.3 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.3 ст. 185 КК України та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_8 за вчинення суспільно - небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні 30.11.2018 року прокурор ОСОБА_3 на підставі ст.340 КПК України надав суду постанову, яка погоджена керівником Золочівської місцевої прокуратури старшим радником юстиції ОСОБА_11 про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000159 від 22.02.2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України. Підставою відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення є нездобуття достатніх доказів для доведення винуватості вказаних осіб в суді і вичерпання можливості їх отримання, а також порушення вимог кримінально - процесуального законодавства при зібранні достатніх доказів для обвинувачення на стадії досудового розслідування.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши зміст постанови прокурора, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Згідно з ч.2 ст.62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно клопотання про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, примусових заходів виховного характеру подія суспільно-небезпечного діяння мала місце 06.02.2016 року, що стверджувалось показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Однак, у долучених стороною обвинувачення документах, зокрема, висновку експерта №9/155 від 29.03.2016, постанови про визнання речовим доказом і приєднання до матеріалів провадження від 29.03.2016, дату вчинення злочину вказано 13.02.2016.

Також, достатніх доказів, які б стверджували місце вчинення кримінального правопорушення, а саме, що спроба викрадення монітору була здійснена із кабінету маркшейдера, який знаходиться в адміністративній будівлі ТзОВ «Розвадів-будматеріали», не здобуто

Не доведено і спосіб вчинення кримінального правопорушення, вказаний в обвинувальному акті та клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру, оскільки представник потерпілого ОСОБА_10 та свідки вказували лише про те, як двоє осіб перелазили через огорожу за межі підприємства.

Відповідно до п.2 ч.І ст.91 КПК України у кримінальному провадженні піддягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення не доведено в суді, що монітор торгової марки «Самсунг» моделі «740 М», серійний номер 7НМСL308207W, належить потерпілому ТзОВ «Розвадів-будматеріали», та саме цей монітор було виявлено біля огорожі свідками (охоронниками товариства).

Більше того, як вбачається з протоколу огляду предмета - монітора торгової марки «Самсунг» моделі «740 М», серійний номер 7НМСL308207W, вказана слідча дія, всупереч вимог ч.3 ст.214 КПК України, проведена ще до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно протоколу огляду предмета від 22.02.2016 вбачається, що даний огляд проведено слідчим СВ Миколаївського ВП Стрийського ВГІ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_16 , в той час коли слідчим по кримінальному провадженні є ОСОБА_17 . Підтверджуючих документів повноваження ОСОБА_16 здійснювати слідчі дії у даному кримінальному провадженні, а також проводити досудове розслідування щодо неповнолітніх суду не подано.

Відповідно до ч.2 ст. 100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Під час огляду предмета 22.02.2016 слідчим вказані вимоги не дотримано.

Також, рукописний текст протоколу огляду предмету не читається, а тому з`ясувати в судовому засіданні, що саме було встановлено в результаті огляду не можливо.

З висновку експерта №9/155 від 29.03.2016 року визначено ринкову вартість монітору торгової марки «Samsung» серійний номер HA17HMCL308207W, з врахуванням вартості кабелю передачі відеосигналу та кабелю підключення до електромережі, станом на момент викрадення, а саме: 13.02.2016 року, однак в обвинувальному акті дата вчинення злочину вказана 06.02.2016 року. Крім того, вартість монітора визначено з врахуванням вартості кабелю передачі відеосигналу та кабелю підключення до електромережі, однак в обвинувальному акті предметом злочину вказано лише монітор.

Щодо показання представника потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , то вказані особи самого факту вчинення замаху на вчинення крадіжки не бачили, покази давали з відомостей, які дізналися від охоронників підприємства ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 суду ствердили, той факт, що бачили як двоє неповнолітніх осіб намагалися перекинути коробку за огорожу підприємства та зауваживши, що виявлені працівниками підприємства, втекли. З іншої сторони огорожі було виявлено коробку, в якій знаходився монітор.

Всупереч показам свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в клопотанні про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, примусових заходів виховного характеру зазначено, що викрадене майно ОСОБА_4 та ОСОБА_8 віддали працівникам охорони.

Заслухавши показання представника потерпілого, свідків, перевіривши зібрані органом досудового розслідування докази, надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що слід відмовити у застосуванні примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 , так як не доведено, що він вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 15- ч.3 ст. 185 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 500, 501 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

відмовити у застосуванні примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв"язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення., закривши кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення через Миколаївський районний суд Львівської області.

Суддя ОСОБА_1