Ухвала
Іменем України
04 лютого 2019 р.

м. Київ
Справа № 466/10294/17
Провадження № 51-9120 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2018 року,
встановив:
Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 06 березня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речового доказу у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2018 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

На оскаржувані судові рішення засуджений подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

У межах встановленого строку засуджений повторно звернувся до суду з новою касаційною скаргою, однак вимог ст. 427 КПК України не дотримався, не усунув недоліків, зазначених в ухвалі, а також допустив нові.

Зокрема, у повторній скарзі ОСОБА_4 не міститься належного обґрунтування необхідності скасування судового рішення на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 413, 419 цього Кодексу. Натомість засуджений посилається на неповноту судового розгляду та заперечує правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, ОСОБА_4 знову не зазначає, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду та які конкретно порушення закону допущено цим судом при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури.

Також, засуджений не вказує, які доводи його апеляційної скарги, апеляційний суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Окрім того, при повторному зверненні до суду касаційної інстанції, засуджений у скарзі сформулював вимоги до суду касаційної інстанції які не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України,

постановив:

Касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2018 року, а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3