Справа № 362/4644/18
Провадження № 1-кп/362/391/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000106 від 17.05.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

10.04.2017 р. солдат ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки, тобто до 2020 р.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.04.2017 № 17-рс солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу та призначений на посаду оператора радіолокаційної станції окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 (підрозділ військової частини НОМЕР_2 ).

Згідно з вимогами ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважаєтеся військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяґ виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові) який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Також слід зазначити на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 № 316/1/906, від 18.10.2016 № 322/2/6917, від 01.10.2015 № 322/2/8417).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. По теперішній час відповідних рішень Президентом України не приймалося.

Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 р. (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командирів та поважних причин не з`явився вчасно на службу до вказаної військової частини за наступних обставин.

Так, згідно із листом-направленням від 04.04.2017 № 24 солдат ОСОБА_4 того ж дня направлений для проходження лікування до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь».

13.04.2017 р. за результатами лікування солдат ОСОБА_4 виписаний із вищезазначеного лікувального закладу та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, 14.04.2017 р. солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини та на підставі п.п. 2, 2.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2017 № 76 (по стройовій частині) останньому надане звільнення від виконання службових обов`язків строком на 6 діб, тобто до 19.04.2017 включно, яке він проводив у м. Києві, та в подальшому вибув до м. Одеси.

Однак, 20.04.2017 р. о 08 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з особистих мотивів, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про оборону У країни», ст. сг. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не з`явився зі звільнення вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього доки, 07.08.2018 службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 затримали та доставили солдата ОСОБА_4 до військової прокуратури Київського гарнізону.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з 20.04.2017 р. по 06.08.2018 р. включно, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та показав, що він був солдатом контрактної служби і 20.04.2017 р. не з`явився на службу з тих причин, що він поїхав в магазин і познайомився з дівчиною та загуляв. Боявся повернутися у військову частину, бо боявся покарання. Він тимчасово ухилився від служби, далі хотів служити. Ухилявся від служби один рік, бо закохався, потім боявся з`являтись до військової частини. Його попереджали про кримінальну відповідальність. У вчиненому щиро розкаявся, хоче продовжувати служити та добросовісно виконувати свої службові обов`язки, просив суд суворо його не карати, оскільки він своїм виправленням доведе, що він може бути достойним військовослужбовцем.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у незаявлені вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_4 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжких злочинів, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ІП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 раніше не судимий, за висновком службової характеристики характеризується з позитивної сторони.

Судом, відповідно до ст. 66 КК України, беруться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 : щире каяття.

Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи позитивну характеристику на ОСОБА_4 за місцем його служби, те, що він раніше не судимий, щире каяття, те, що від вчиненого ним кримінального правопорушення ніхто не постраждав та не наступило тяжких наслідків, а тому, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, але із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати до призначеного покарання ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з дня постановлення вироку.

Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1