ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 лютого2019 року
м. Київ
справа № 207/2658/16-к

провадження № 51-3003км18

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армавіра Краснодарського краю, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК).

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 3 травня 2017 року, залишеним без змінапеляційним судом, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Судом ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні повторно грабежу за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 29 червня 2016 року о 19:45 біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 зірвав із шиї ОСОБА_7 золотий ланцюжок із кулоном загальною вартістю 3172,50 грн, після чого зник із місця злочину.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), змінити постановлені щодо ОСОБА_6 вирок та ухвалу, виключити з них посилання на окрему обставину, що обтяжує покарання. Суть доводів скаржника зводиться до того, що місцевий суд при виборі засудженому заходу примусу за ч. 2 ст. 186 КК попри наявність кваліфікуючої ознаки «повторність» усупереч ч. 4 ст. 67 цього Кодексу визнав рецидив злочину обтяжуючою покарання обставиною. Оскільки апеляційний суд не виправив допущеного порушення, прокурор вважає постановлену ухвалу такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор підтримав подану касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Доведеність винуватості, юридично-правова оцінка діянь ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК та справедливість призначеногозасудженому покарання у касаційній скарзі не оспорюються. Отже, суд касаційної інстанції, керуючись ст. 433 КПК, не перевіряє в зазначеній частині судових рішень.
Виходячи з системного аналізу положень згаданої статті КПК та ст. 413 цього Кодексу в їх взаємозв`язку суд касаційної інстанції наділений повноваженнями змінити оспорювані рішення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу у разі, якщо було неправильно застосовано норми як Особливої, так і Загальної частин КК, зокрема: неправильно кваліфіковано діяння; порушено правила призначення покарання; неправильно застосовано норми, які визначають поняття кримінального правопорушення, строків давності й інших норм, що може спричинити необґрунтоване засудження або виправдання обвинуваченого; призначено покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі винного, а також може потягнути інші негативні наслідки.
Натомість у цій справі, як убачається з її матеріалів, допущене місцевим судом порушення полягало у помилковому зазначенні у вироку рецидиву злочину як обтяжуючої покарання обставини. Однак така помилка жодним чином не вплинула на висновки суду про подію злочину, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, не позначилася на правильності кваліфікації суспільно небезпечного діяння, на справедливості обраного засудженому виду та розміру заходу примусу, а також на порядку його відбування, що не заперечується прокурором у поданій касаційній скарзі. Таким чином, сама по собі вказана помилка не потягла за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни. Тому суд апеляційної інстанції, проаналізувавши характер допущеного порушення, вмотивовано не визнав його істотним і, вказавши відповідні підстави, відмовив у задоволенні апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Ухвала апеляційного суду не суперечить положенням статей 370, 419 КПК, а посилання прокурора в касаційній скарзі на протилежне є неспроможними.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржених вироку та ухвали на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, під час перевірки кримінального провадження в порядку касаційної процедури не встановлено.
З урахуванням викладеного подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу XI «Перехідні положення КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3