Провадження №1-кп/127/1027/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2018 р. за № 0002907, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, освіта вища, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресо: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, за невстановлених обставин, місця, дати та часу, діючи умисно, всупереч приписам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», незаконно придбав психотропну речовину амфетамін, який в подальшому зберігав у своїй сумці, яку поклав до автомобіля марки «Рено», д.н. НОМЕР_1 .

В подальшому, 12.07.2018 р. біля 03.00 год. ОСОБА_4 за порушення правил дорожнього руху по вул. Пирогова біля будинку № 39 в м. Вінниці був зупинений працівниками поліції на вищезазначеному транспортному засобі. Під час огляду зазначеного транспортного засобу в присутності понятих було виявлено та вилучено в чорній шкіряній сумці, яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні паперовий згорток з двома прозорими поліетиленовими пакетами з речовиною рослинного походження у подрібненому стані зеленого кольору, поліетиленовий прозорий пакетик з однією таблеткою білого кольору; у ключниці, яка знаходилась на підлокітнику автомобіля два прозорі пакетики з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Згідно з висновком експерта № 1264 від 30.08.2018 р. в наданій на дослідження порошкоподібній речовині білого кольору міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін; в порошкоподібній речовині масою 0,4864 г маса амфетаміну становить 0,1914 г.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що вчинив злочин за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , думку сторін кримінального провадження, суд відповідно до приписів частини третьої статті 26 та частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження. Таким чином, суд вважає за доцільне дослідити докази, клопотання про дослідження яких заявлене стороною обвинувачення, а саме:

-висновок експерта № 1264 від 30.08.2018 р., відповідно до якого в наданій на дослідження порошкоподібній речовині білого кольору міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін; в порошкоподібній речовині масою 0,4864 г маса амфетаміну становить 0,1914 г.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт незаконного придбання, зберігання та перевезення останнім психотропної речовини. Обвинувачений в судовому засіданні зазначеної обставини не заперечував, надавши чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому злочину. Суд враховує, що згідно з висновком проведеної судово-хімічної експертизи вилучена у ОСОБА_4 речовина є психотропною речовиною. При цьому передбаченого законом відповідного дозволу на придбання, перевезення та зберігання психотропних речовин у ОСОБА_4 на час виявлення та вилучення у нього амфетаміну не було.

Суд враховує, що законність виявлення та вилучення у обвинуваченого психотропної речовини сторонами в судовому засіданні не оспорювалась.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 охоплюються складом злочину, передбаченого частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК), за ознаками незаконного придбання, зберігання та перевезення психотропних речовин без мети збуту.

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка» з 18.05.1998 р. по 16.06.1998 р. з діагнозом: мігрень, на обліку в зазначеному закладі не перебуває, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Суд враховує, що згідно з висновком проведеної у кримінальному провадженні судово-наркологічної експертизи ОСОБА_4 виявляє ознаки розладу психіки та поведінки внаслідок вживання амфетаміну та канабісу зі шкідливими наслідками, проте примусового лікування не потребує.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Крім того, Верховним Судом у постанові від 09.10.2018 р. (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 р., щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та дав чіткі і послідовні показання щодо обставин вчинення злочину, у вчиненому розкаявся. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Суд враховує, що на даний час ОСОБА_4 не працевлаштований, однак про наявність об`єктивних протипоказань щодо неможливості працевлаштування суду повідомлено не було. Таким чином, суд приходить до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді штрафу.

Питання стосовно речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК.

Згідно з частиною першою статті 124 КПК судові витрати слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Речові докази, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн. витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вирок вручається негайно після його проголошення.

Суддя: