Провадження № 1-кс/761/9114/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИЛА:

28 березня 2019 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій заявник просить зобов`язати уповноважену особу Державного бюро розслідувань виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості до змісту її повідомлення від 17.03.2019 року .

Як на підставу звернення до суду зі скаргою заявниця ОСОБА_3 посилається на положення ст.303 КПК України та обґрунтовує її тим, що 17.03.2019 року вона на електронну адресу Державного бюро розслідувань направила повідомлення про вчинення слідчими Головного управління Національної поліції в м.Києва та прокурорами прокуратури м.Києва кримінального правопорушення.

Однак, станом на 23 березня 2019 року, у встановлений процесуальним законом строк, уповноваженою особою Державного бюро розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, досудове слідство не розпочато, витяг з ЄРДР заявнику не надано, що свідчить про порушення вимог КПК України.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату судового розгляду була повідомлена завчасно та належним чином. На електронну адресу суду від заявниці ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд скарги у її відсутність. Крім того, у своїй заяві заявниця зазначає про те, що скаргу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Таку ж саму позицію заявниця висловила у своїй скарзі, де зазначила про те, що вважає за можливе розглянути скаргу у її відсутність.

З врахуванням того, що для розгляду вказаної категорії скарг встановлено скорочені терміни, а особа, яка подала скаргу, будучи повідомленою про час та дату розгляду скарги, до суду не з`явилась, враховуючи позицію заявниці ОСОБА_3 , яка висловлена у скарзі, а також її заяву про можливість розгляду скарги у її відсутність, тому з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу у відсутність заявниці ОСОБА_3 .

Уповноважена особа Державного бюро розслідувань в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, однак згідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність такої особи не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, слідчий суддя при розгляді скарги вважає за необхідне першочергово розглянути питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м.Києва.

Відповідно до Закону України «Про державне бюро розслідувань», Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне бюро розслідувань зареєстроване за адресою: 01008 м. Київ, вул. Грушевського, 12/2.

Разом з тим, на офіційному сайті Державного бюро розслідувань зазначена адреса місця розташування вказаного органу за адресою: м.Київ, вул. Петлюри 15, така ж адреса зазначена і для листування, а також звернення громадян.

Крім того, як зазначено на офіційному сайті Державного бюро розслідувань, керівництво веде особистий прийом громадян також за адресою: м.Київ, вул. Петлюри 15.

Виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст.201, ч. 3 ст. 244), то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, вірним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Отже, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-538/0/4-13 від 5 квітня 2013 року «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», згідно якого судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Отже, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду інших клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом, у тому числі й скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

Такої ж позиція щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду м.Києва, дотримується Київський апеляційний суд (провадження № 11-сс/824/1430/2019, № 11-сс/824/1229/2019, № 11-сс/824/1180/2019).

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, Шевченківському районному суду м.Києва та вважає за можливе розглядати вказану скаргу по суті.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_3 , остання 17 березня 2019 року надіслала повідомлення про злочин на електронну адресу Державного бюро розслідувань.

Разом з тим, жодних документів на підтвердження факту отримання Державним бюро розслідувань такої заяви ОСОБА_3 не долучено.

Так, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові

реквізити документа.

Частина 1 статті 9 зазначеного Закону передбачає, що електронний документообіг (обіг електронних документів) це сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення

електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки

цілісності та у разі необхідності з підтвердженням факту одержання

таких документів.

В статті 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» зазначено про те, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері.

Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Однак, всупереч наведеному, ОСОБА_3 не долучено до скарги доказів на підтвердження отримання повідомлення від адресата, тобто Державного бюро розслідувань, яке б підтверджувало факт та час одержання адресатом повідомлення про злочин ОСОБА_3 від 17.03.2019.

Натомість, у скарзі заявниці ОСОБА_3 на підтвердження відправлення повідомлення про злочин, міститься лише таке посилання « ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 березня 2019 року 12:50, кому: info». Однак, такі відомості, не є тотожним поняттю підтвердження одержання електронного документу в сенсі ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та навіть не є підтвердженням направлення такого повідомлення до Державного бюро розслідувань, оскільки воно не містять посилання на електронну адресу Державного бюро розслідувань, на яку було направлено таке повідомлення.

А тому, за відсутності підтвердження про факт направлення, а також факт одержання електронного документу, а саме повідомлення про злочин ОСОБА_3 від 17.03.2019 року Державним бюро розслідувань, вважається, що електронний документ, тобто таке повідомлення, не одержане адресатом.

Так, відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесенні на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що зі змісту скарги та долучених до неї документів не вбачається доказів на підтвердження факту відправлення адресатом та отримання уповноваженою особою Державного бюро розслідувань повідомлення про злочин ОСОБА_3 від 17 березня 2019 року, а також заявник для підтвердження чи спростовування наведених відомостей в судове засідання не з`явився, слідчий суддя позбавлений можливості вирішити питання про зобов`язання уповноваженої особи Державного бюро розслідувань внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, викладені у повідомленні про злочин ОСОБА_3 від 17 березня 2019 року.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, слідчий суддя роз`яснює про те, що відмова у задоволенні скарги, не позбавляє заявника права на повторне звернення до слідчого судді з зазначеною скаргою, за наявності підтвердження про отримання суб`єктом оскарження заяви про злочин.

Керуючись ст. 26, 303, 305-307, 309 КПК України, ст.5, 9, 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1