Справа № 734/1997/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/84/19
Категорія - ст. 115 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 від 30.03.2018 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року, по кримінальному провадженню щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_9

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 30 березня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.

Арешти накладені ухвалами Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 квітня 2018 року, скасовані.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 березня 2018 року, в період часу з 22 години 00 хвилин до 23 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння смерті ОСОБА_10 , умисно наніс багаточисельні удари сокирою по голові та удари ногами по тулубу останньої, заподіявши тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем її мешкання: АДРЕСА_1 , від масивної крововтрати, що виникла внаслідок політравми з наявністю джерел зовнішньої (множинні рублені рани голови) та внутрішньої (переломи ребер, кісток обличчя, розриви та забої печінки та легень, множинні крововиливи в м`які тканини) кровотечі.

В подальшому, з метою приховання злочину, ОСОБА_7 , приховав труп ОСОБА_10 шляхом прикопування в землі на лісовій ділянці, поблизу смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області, де її було виявлено.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вказує, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При ухваленні вироку судом не в повному обсязі враховано тяжкість вчинених злочину (є особливо тяжким), яким позбавлено найвищої соціальної цінності - життя людини, характер вчинення умисного вбивства - неодноразове завдання ударів сокирою по голові, тулубу потерпілій, яка будь-якої фізичного опору не чинила та не могла чинити через стан сп`яніння. Суд першої інстанції не врахував належним чином і особу обвинуваченого, який має негативну характеристику за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя, раніше притягувався до кримінальної відповідальності (хоч і вважається в силу ст.89 КК України не судимим), належних висновків для себе не зробив, намагався після скоєного приховати злочин та таким чином уникнути відповідальності. Злочин вчинено за наявності двох обтяжуючих покарання обставин - у стані алкогольного сп`яніння та стосовно особи, з якою обвинувачений перебував у сімейних відносинах, що з огляду на розмір покарання в повному обсязі не враховано судом.

Крім того, суд взагалі не врахував позицію потерпілих, які підтримували думку прокурора про необхідність призначення більш суворого покарання.

Проживання ОСОБА_7 на території зони посиленого радіоекологічного контролю саме по собі не може бути підставою для призначення такого явно м`якого покарання, оскільки потерпіла також жила на вказаній території. Мотивування ж чому вказана обставина впливає на розмір покарання, та яким чином вона вплинула на злочинні дії обвинуваченого, у вироку не наведено.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, врахувавши наявність обставин, що пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема показання свідків, оголошеними та дослідженими у судовому засіданні долученими до матеріалів кримінального провадження документами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, дані про особу обвинуваченого. При цьому суд також врахував і обставини, на які посилався прокурор в апеляційній скарзі, зокрема вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та стосовно особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.

Ставлячи питання про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, прокурор не навів в апеляційній скарзі переконливих доводів, які б давали підстави вважати призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про його особу.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404 ,407, 419 КПК України, колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року, щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим який перебуває під вартою протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3