Провадження № 11-кп/824/1402/19 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Янги-Хаят Саріасійського району Сурхандар`їнської області Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, таджик, який перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим призначено ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, становить 17 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 1055 грн. 52 коп.
Цим же вироком ухвалено рішення про знищення речового доказу - паспорта на ім`я ОСОБА_7 № НОМЕР_1 , який зберігається при матеріалах судової справи,-

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення проти порядку функціонування підприємств, установ, організацій за таких обставин.

Обвинувачений, ОСОБА_7 на початку червня 2016 року, на площі Вокзальній в м. Києві зустрівся з невстановленою особою, яка на його прохання пообіцяла, внести до паспорту громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 відомості про перетин останнім державного кордону України.

Після цього обвинувачений та вказана особа за грошову винагороду домовилися, що ОСОБА_7 передасть цій особі свій паспорт для внесення до нього неправдивих відомостей. Обвинувачений планував використати свій паспорт для отримання посвідки для проживання в Україні. Того ж дня ОСОБА_7 передав названій особі власний паспорт громадянина Республіки Узбекистан, серії НОМЕР_1 , який був необхідний для внесений неправдивих відомостей про перетин державного кордону України, тим самим виступивши пособником у вчиненні злочину.

Після цього, невстановлена особа внесла на 35-ту і 36-ту сторінки паспорту громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 відмітки про перетин державного кордону України № 051 від 06.10.2016 Пункт пропуску „Харків- пасажирський, від 20.09.2016 ППр „Харків-пасажирський, №042 від 14.09.2016 ППр „Харків-пасажирський, №079 від 25.04.2016 ППр „Хутір Михайлівський. № 066 від 26. 08.2017 ППр „Хутір Михайлівський.

Після отримання обвинуваченим паспорту з внесеними неправдивими відмітками про перетин державного кордону України № 051 від 06.10.2016 ППр „Харків-пасажирський, від 20.09.2016 ППр „Харків-пасажирський та №042 від 14.09.20і6 ППр „Харків-пасажирський, №079 від 25.04.2016 ППр „Хутір Михайлівський та № 066 26.08.2017 року ППр „Хутір Михайлівський, які не відповідають за своїми характеристиками затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної Служби України формі, ОСОБА_7 25.10.2016 прибув до Шевченківського РВ ГУ ДМСУкраїни в м.Києві за адресою - м. Київ, вул. Герцена, 9, де, перебуваючи в приміщенні службового головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства з метою отримання посвідки на проживання на території України, передав співробітнику установи для перевірки паспорт громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 з відмітками про перетин державного кордону України № 051 від 06.10.2016 ППр „Харків-пасажирський, від 20.09.2016 ППр „Харків-пасажирський" та №042 від 14.09.2016 ППр „Харків-пасажирський, №079 від 25.04.2016 ППр „Хутір Михайлівський та № 066 від 26.08.2016 ППр „Хутір Михайлівський, тим самим використав завідомо підроблений документ.

3 листопада 2016 року ОСОБА_7 прибув до Шевченківського PB ГУ ДМ С України в м. Києві з метою отримання посвідки на тимчасове проживания на території України, однак був затриманий оперативними працівниками Служби Безпеки України та паспорт громадянина Республіки Узбекистан, серії НОМЕР_1 , у нього було вилучено.

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим призначено ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, становить 17 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 1055 грн. 52 коп. Цим же вироком ухвалено рішення про знищення речового доказу - паспорта на ім`я ОСОБА_7 № НОМЕР_1 , який зберігається при матеріалах судової справи.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просив скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 , виключити з вироку рішення щодо знищення речового доказу - паспорту на ім`я ОСОБА_7 , який зберігається при матеріалах справи, анулювати відмітки про перетин державного кордону України, які проставлені на сторінках 35. 36 паспорта громадянина Республіки Узбекистан, № НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_7 та повернути паспорт ім`я ОСОБА_7 його власнику, а завірені копії паспорту залишити у справі.
На підтвердження своїх вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції передчасно та незаконно прийняв рішення про знищення речового доказу - паспорту громадянина Республіки Узбекистан, № НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_7 .
Знищення паспорту, на думку захисника, порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, конституційне право на свободу пересування, підтвердження громадянства та посвідчення його особи.
Також у змінах до апеляції захисника міститься клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді штрафу на підставі ч. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу в частині застосування до ОСОБА_7 ЗУ «Про амністію у 2016 році»,

пояснення захисника ОСОБА_9 , який також просив задовольнити апеляційну скаргу в частині застосування до ОСОБА_7 ЗУ «Про амністію у 2016 році» та вирішення питання про збереження паспорту в матеріалах кримінального провадження,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також просив задовольнити апеляційну скаргу в частині застосування до ОСОБА_7 ЗУ «Про амністію у 2016 році»,

пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги в частині застосування до ОСОБА_7 ЗУ «Про амністію у 2016 році»,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, встановлених судом, та правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в апеляційній скарзі захисника зі змінами не заперечуються.

Також в апеляційній скарзі не заперечуються висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення кожного із злочинів та за сукупністю злочинів.

В апеляційній скарзі захисник заперечує лише висновок, викладений у вироку, про знищення речового доказу - паспорта на ім`я ОСОБА_7 та застосування до ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2016 році».
Однак, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у даному кримінальному провадженні не підлягала до застосування ст. 100 КПК України, оскільки саме на підставі вказаного закону судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження вирішується доля речових доказів і документів, які були надані суду.
Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні не може бути застосована ч. 3 ст. 100 КПК України з огляду на те, що паспорт на ім`я ОСОБА_7 не є документом в розумінні статті 99 КПК України та ч. 3 ст. 100 КПК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, паспорт громадянина Республіки Узбекистан за № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 був визнаний речовим доказом (а.п. 41), а тому питання щодо паспорту, який визнано речовим доказом, необхідно вирішувати на підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Окрім того, щодо заявленого захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, злочин обвинуваченим був вчинений на початку червня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році". Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнано винним, відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Обвинувачений має двох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо яких він не позбавлений батьківських прав. Наведене стверджується довідкою начальника відділу народної освіти Саріасійського району від 12 квітня 2018 року в якій вказано, що ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей та не позбавлений батьківських прав, та довідкою про склад сім`ї від 05 квітня 2018 року, які містяться в матеріалах провадження.
Ці обставини вказують на те, що на обвинуваченого поширюються вимоги п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", яка передбачає звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання. Оскільки обвинувачений не відноситься до кола осіб, визначених у ч.4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», на яких амністія не поширюється та щодо яких амністія не застосовується, колегія суддів вважає за необхідне застосувати щодо обвинуваченого положення п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році", змінивши вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2017 року шляхом звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року, щодо ОСОБА_7 змінити.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 30.05.2017 р. покарання у виді штрафу на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На підставі п.7 ч.9 ст. 100 КПК України паспорт на ім`я ОСОБА_7 № НОМЕР_2 , що є речовим доказом, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4