Справа № 204/4977/16-к
Провадження № 1-кп/204/305/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю потерпілого: ОСОБА_6 ,

за участю обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань того ж суду матеріали кримінального провадження № 0002101 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

-22 червня 1998 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік та штрафу 680 гривень;
- 10 грудня 2001 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 42 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано 1 місяць за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.1998 року, до відбуття 2 роки 10 місяців позбавлення волі;
-11 лютого 2002 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 186, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України даним покаранням поглинути покарання по вироку від 10.12.2001 року, до відбуття 4 року позбавлення волі, звільнений 13.01.2003 року з Жовтоводської ВК Дніпропетровської області № 26 по відбуттю строку покарання;
-05 грудня 2003 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 13.01.2006 року з Синельниківської ВК Дніпропетровської області № 94 по відбуттю строку покарання;
- 19 червня 2008 року Бабушкінським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 07.05.2012 року з Синельниківської ВК Дніпропетровської області № 94 по відбуттю строку покарання;
- 04 червня 2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 23.02.2016 року з П`ятихатської ВК Дніпропетровської області № 122 по відбуттю строку покарання;
- 17 січня 2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Долинська, Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого , не працюючого, раніше судимий:
-09 квітня 1996 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст.140, ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 09.09.1998 року з Жовтневської ВК Харківської області № 17, відповідно ЗУ «Про амністію»;
-03 березня 2000 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 142, ч.3 ст. 140 ч.3 ст. 193, ч. 2 ст. 206, ч. 1 ст. 42 КК України до 7 років позбавлення волі, з додатковою мірою по карання - конфіскація майна, звільнений 12.02.2004 року з Дніпропетровської ВК № 133 умовно-достроково, невідбутий строк 2 роки 2 місяці 13 днів;
-30 вересня 2004 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбутий строк 1 рік по вироку від 03.03.2000 року, до відбуття 8 років позбавлення волі;
-29 червня 2005 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України дане покарання поглинене, покаранням по вироку від 30.09.2004 року, до відбуття 8 років позбавлення волі, звільнений 28.07.2010 року з Дніпропетровської ВК № 89 умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 10 місяців 6 днів;
- 11 липня 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2015 року іспитовий строк скасовано та ОСОБА_8 направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року у вигляді 3 років позбавлення волі, який постійного місця проживання не має,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_11 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та в липні 2016 року повторно став на шлях вчинення умисного злочину проти власності.
Так, 23 липня 2016 року приблизно о 23.35 годині, ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_8 , знаходячись поблизу парка Пам`яті та примирення у м. Дніпро, побачили раніше йому незнайомого потерпілого ОСОБА_6 , та керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, визначили майно останнього, як об`єкт свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно із корисливих мотивів та особистої зацікавленості, ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_8 , знаходячись на певній відстані попрямували за ОСОБА_6 до парку Пам`яті та примирення, знаходячись в якому о 23:45 годині, наблизившись до потерпілого ОСОБА_6 зі сторони обличчя, ОСОБА_8 , наніс удар лівою ногою в область голови потерпілого з правого боку, тим самим, подавивши волю потерпілого до можливого опору, після чого зірвав з плечей потерпілого барсетку чорного кольору, в якій знаходилися гроші в сумі 230 гривень та документи, які матеріальної цінності для потерпілого не мають, в цей час ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насилля обшукував вміст карманів потерпілого, після чого зрозумівши, що більше майна у потерпілого не залишилося, ОСОБА_8 з ОСОБА_7 зникли у невідомому напрямі спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 230 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та в липні 2016 року повторно став на шлях вчинення умисного злочину проти власності.
Так, 23 липня 2016 року приблизно о 23.35 годині, ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_7 , знаходячись поблизу парка Пам`яті та примирення у м. Дніпро, побачили раніше йому незнайомого потерпілого ОСОБА_6 , та керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, визначили майно останнього, як об`єкт свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно із корисливих мотивів та особистої зацікавленості, ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_7 , знаходячись на певній відстані попрямували за ОСОБА_6 до парку Пам`яті та примирення, знаходячись в якому о 23:45 годині наблизившись до потерпілого ОСОБА_6 зі сторони обличчя, ОСОБА_8 , наніс удар лівою ногою в область голови потерпілого з правого боку, тим самим подавивши волю потерпілого до можливого опору, після чого зірвав з плечей потерпілого барсетку чорного кольору, в якій знаходилися гроші в сумі 230 гривень та документи, які матеріальної цінності для потерпілого не мають, в цей час ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насилля обшукував вміст карманів потерпілого, після чого зрозумівши, що більше майна у потерпілого не залишилося, ОСОБА_8 з ОСОБА_7 зникли у невідомому напрямі спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 230 гривень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, глибоко каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суворо не карати.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, глибоко каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що претензій матеріального та морального характеру він до обвинувачених не має, просить призначити покарання на розсуд суду.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 (а.п.55-62), особу обвинуваченого ОСОБА_8 (а.п.78-94); протокол прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 24.07.2016 року (а.п.6-7); протоколи огляду місця події від 24.07.2016 року, з фототаблицею (а.п.11-12, 22-31); постанову про визнання речовими доказами (а.п.32-33), та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинувачених:
- ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України;
- ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.186 КК України , з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Так обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за обставинами, викладеними у вироку, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Як пом`якшуючу покарання обставину, відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочинів.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
З урахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив зазначений злочин до постановлення вироку Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2017 року, а тому суд вважає за необхідне, призначити остаточне покарання ОСОБА_7 за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом враховуються вимоги, передбачені ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Так обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, повтороно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за обставинами, викладеними у вироку, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює.

Як пом`якшуючі покарання обставини,відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочинів.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
З урахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як видно з положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Оскільки новий злочин за зазначеним кримінальним провадженням обвинуваченим було вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, суд на підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_8 частково приєднує невідбутий строк покарання, призначений за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року.
24 липня 2016 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст.208 КПК України, а ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Виходячи з викладеного, на підставі ст.72,73 КК України, суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 липня 2016 року (дати затримання обвинуваченого) до 22 листопада 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
По даному кримінальному провадженню запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року ОСОБА_8 тимчасово залишений у Дніпровській установі виконання покарань №4 для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження.
Виходячи з викладеного, на підставі ст.72,73 КК України, суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк утримання в ДУ «ДУВП (№4)» для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження з 19 серпня 2016 року по 22 листопада 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання: чотири роки шість місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року та призначеного за цим вироком, визначити остаточне покарання ОСОБА_12 у виді чотирьох років восьми місяців двадцяти чотирьох днів позбавлення волі.
На підставі ст.ст.72,73 КК України, зарахувати ОСОБА_12 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 липня 2016 року по 22 листопада 2018 року включно та вважати його таким, який відбув призначене покарання повністю.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_12 скасувати.
ОСОБА_9 звільнити з-під варти в залі суду.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання: чотири роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2014 року та остаточно ОСОБА_13 призначити покарання у виді чотирьох років сіми місяців двадцяти восьми днів позбавлення волі.
На підставіст.ст.72,73 КК України, зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк утримання в ДУ «ДУВП (№4)» для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження з 19 серпня 2016 року по 22 листопада 2018 року включно та вважати його таким, який відбув призначене покарання повністю.
ОСОБА_10 звільнити з-під варти в залі суду.

Речові докази: чоловічу сумку чорного кольору, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 - залишити законному власнику ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1