Справа № 381/1840/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/634/19 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Фастівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка, Попільнянського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на посаді водія ДП «Фастівський лісгосп», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, ч.1 ст. 135 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 05 листопада 2018 року.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи дослідження технічного стану транспортних засобів № 05-02/109 від 25.03.2015 в сумі 613 грн. 80 коп., транспортно-трасологічної експертизи № 12-1/761 від 18.04.2018 року в сумі 858 грн. 40 коп,-

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з вироком суду першої інстанції, 09 березня 2015 року, близько 20 години 00 хвилин, в темну пору доби, водій ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Рухаючись по проїзній автодороги Велика Снітинка-Фастів, на відстані 1100 метрів від міста Фастів, Київської області, в напрямку до м. Фастів, що має по одній смузі для руху транспортних засобів, в кожному напрямку, водій ОСОБА_7 в порушення вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху України: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3. б) Правил дорожнього руху України: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 2.9 б) Правил дорожнього руху України: «Керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу», п.12.3 Правил дорожнього руху України: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», проявив бездіяльність та неуважність, створив загрозу для життя і здоров`я громадян, виявивши небезпеку для руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який рухався в протилежному йому напрямку.

Здійснивши наїзд на пішохода, ОСОБА_7 не залишився на місці пригоди, не надав медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги, чим порушив вимоги п. 2.10. Правил дорожнього руху України «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10. цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це не можливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»; п. 9.10 «Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі а) скоєння дорожньо- транспортної пригоди», після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди і у подальшому був встановлений працівниками міліції Фастівського MB ГУМВС України в Київській області. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 58 від 12.05.2015 року встановлено: при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 1 виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки з переломами грудини і ребер зліва; закрита травма живота з розривом брижі кишківника і крововиливом в м`які тканини живота зліва знизу; крововиливи в біля ниркову клітковину обох нирок, рани, множинні садна, синець голови і крововилив в м`які її тканини з боку внутрішньої поверхні; крововиливи в м`язи нижніх кінцівок; садна на правій кисті і лівій гомілці. Описані ушкодження являють собою поєднану травму тіла, що виникла в результаті дії тупих предметів, враховуючи їх характер, локалізацію і морфологічні особливості, не можна виключити, що могла виникнути в результаті автомобільної травми (зіткнення пішохода з автомобілем), в термін часу від декількох хвилин до 3 годин до настання смерті і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Смерть гр. ОСОБА_11 настала в результаті поєднаної травми грудної клітки і живота з переломами грудини, ребер, розривом брижі кишківника та розвитку шоку.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 5-02/110 від 25.03.2015року:
1.На момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_2 перебуває в працездатному стані. Несправностей, які могли утворитись до дорожньо-транспорної пригоди не виявлено.
2.На момент експертного огляду рульове керування автомобіля «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_3 перебуває в працездатному стані. Несправностей, які могли утворитись до дорожньо-транспортної пригоди не виявлено.
3.На момент експертного огляду елементи підвіски автомобіля «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_2 перебувають в працездатному стані. Несправностей, які могли утворитись до дорожньо-транспорної пригоди не виявлено.
Згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи № 12-1/761 від 18.04.2018 року встановлено, що наїзд автомобіля «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_13 .F стався на проїздній частині автодороги сполученням Фастів - смт. Борова до початку осипу пластику та уламків скла. Відносно ширини проїзної частини автодорог и сполученням Фастів - смт. Борова, наїзд автомобіля «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_11 міг відбутися як на лівому краю смуги руху в напрямку смт. Борова, так і на смузі руху в напрямку до м. Фастів, чи на їх межі.
Таким чином водій ОСОБА_7 керуючи автомобіля автомобілем «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_2 , грубо порушив вимоги:
п. 1.3., де вказано, що «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 2.3. б) де вказано, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»
п. 2.9 б) де вказано «Керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу»;
п. 2.10. де вказано, що «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту»
п. 12.3., - де вказано, що «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»
Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002 року.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо - транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , 09 березня 2015 року, близько 20 години 00 хвилин, після наїзду на пішохода ОСОБА_11 , на проїзній частині автодороги Велика Снітинка-Фастів, на відстані 1100 метрів від міста Фастів, Київської області., автомобілем «FORD Tranzit» реєстраційний номер НОМЕР_2 , усвідомлюючи те що своїми протиправними діями поставив потерпілого ОСОБА_11 в небезпечний для життя та здоров`я стан, оскільки останній в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження і не мав можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, ОСОБА_7 маючи змогу надати потерпілому ОСОБА_11 , допомогу, байдуже поставився до наслідків для останнього, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не доставив потерпілого до медичного закладу, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив і з метою уникнення відповідальності, залишив місце пригоди, хоча мав можливість і повинен був прийняти міри по наданню допомоги потерпілому ОСОБА_11 .
Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002 року, а саме:
2.10.а, де вказано, що «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди»;
2.10.б, де вказано, що «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак
аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил»;
2.10.в, де вказано, що «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди»;
2.10.Г, де вказано, що «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу».

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, ч.1 ст. 135 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 05 листопада 2018 року.
Вирішено питання стосовно речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи дослідження технічного стану транспортних засобів № 05-02/109 від 25.03.2015 в сумі 613 грн. 80 коп., транспортно-трасологічної експертизи № 12-1/761 від 18.04.2018 року в сумі 858 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор Фастівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, вважає вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, за яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 135 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, ч.2 ст. 286 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 6 (шести) років позбавлення волі. Виключити обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом при визначенні міри покарання ОСОБА_7 не в повній мірі враховано особу обвинуваченого та його суспільну небезпечність. Станом на 05.12.2018 обвинувачено ОСОБА_7 не відшкодував завдані потерпілій збитки, що свідчить про його небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя. Крім того, незрозумілим залишилось питання, в чому полягає щире каяття особи, яка не відшкодовувала завданих збитків.
В той же час, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий та умисний середньої тяжкості злочин.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити,
пояснення потерпілої ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, вважала за недоцільне призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з його реальним відбуванням в місцях позбавлення волі,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду першої інстанції,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції,
вивчивши матеріали справи, дослідивши характеризуючі обвинуваченого матеріали, вислухавши учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирок суду першої інстанції в частині фактичних обставин справи, кваліфікації злочинів та доведеності вини ОСОБА_7 потерпілою та прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.
Відповідно до положень ст.65 КК Українисуд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Пунктом 2 абзацу у Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Термін «явно справедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межа відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, щиро розкаявся та дав правдиві покази щодо вчинених ним злочинах, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, за місцем проживання та місцем роботи обвинувачений характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, стан його здоров`я, думку потерпілої з приводу призначення покарання.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у даному конкретному випадку, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, встановленою санкціями ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на обвинуваченого встановлені ст. 76 КК України обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ними нового злочину.

Суд звертає увагу, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

На думку колегії суддів, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та з встановленням іспитового строку, суд першої інстанції навів у вироку належні та обґрунтовані мотиви прийнятого рішення.
За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора Фастівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 не підлягає до задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2018 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Фастівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

__________________ _________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4