Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2891/18
Провадження № 1-в/553/75/2019
У Х В А Л А
Іменем України

30.01.2019 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, -

В С Т А Н О В И В :
У червні 2018 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, яка діяла до 20.06.2017 року, врахувавши увесь час, який він утримувався в місцях попереднього ув`язнення до етапування до місця відбування покарання.

Представник ПВК № 64 та засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що строк попереднього ув`язнення зарахований судовими рішенням з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, інший період, який просить зарахувати засуджений, не є попереднім ув`язненням, у зв`язку з чим перерахунку не підлягає.

При вирішенні клопотання засудженого суд враховує наступне.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.08.2015 року, ОСОБА_5 в цей день затриманий о 21 год. 00 хв. за підозрою у вчиненні злочину.

Ухвалою Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 02.09.2015 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого продовжувався ухвалою цього ж суду від 20.10.2015 року та ухвалами Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.11.2015 року, від 17.12.2015 року, від 05.02.2016 року, від 24.03.2016 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та засуджено до покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вирішено строк покарання відраховувати з 31.08.2015 року, строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, який рахувати з 31.08.2015 року до моменту набрання вироком законної сили, зарахувати у строку відбуття покарання ОСОБА_5 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 року відносно ОСОБА_5 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України від 04 серпня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 року відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 04.08.2016 року.

На підставі витягу з рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Кіровоградській області засуджений ОСОБА_5 направлений для відбування покарання до Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64".

На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.09.2016 року ОСОБА_5 був етапований до Кіровоградської установи виконання покарань № 14 для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відносно нього, після чого повернутий до ДУ "Полтавська виправна колонія № 64" для продовження відбування покарання.

Засудженим ОСОБА_5 подано касаційну скаргу на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2017 року задоволено клопотання засудженого, вирішено викликати його до суду касаційної інстанції на 21.11.2017 року.

На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_5 був етапований до Київського слідчого ізолятору, куди прибув 21.10.2017 року та утримувався у зв`язку з розглядом справи судом касаційної інстанції, який відбувся 10.04.2018 року.

В подальшому провадження за касац3ійною скаргою ОСОБА_5 було передано на розгляд до Верховного Суду, ухвалою якого від 21.02.2018 року призначено касаційний розгляд на 10-00 год. 10.04.2018 року, вирішено засудженого ОСОБА_5 доставити під вартою у судове засідання для розгляду кримінального провадження судом касаційної інстанції.

Відповідно до листа Верховного Суду за вих. № 1073/0/172-18 від 24.04.2018 року постановою колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 10.04.2018 року залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_5 , а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 04.08.2016 року щодо нього залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.06.2017 року в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 02.07.2018 року заяву засудженого ОСОБА_5 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 02.07.2018 року, ухвалено нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволено частково. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), зараховано в строк відбування покарання засудженим ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 21.10.2017 року по 10.04.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як встановлено в ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, яка діяла до 21 червня 2017 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
В п. 2 "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26.11.2015 року визначено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом (а саме: на 24.12.2015 року) набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами ч. 1 цієї статті, а при призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст.72 КК, суд, ураховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Питання темпоральної дії (тобто дії у часі) закону про кримінальну відповідальність врегульоване ст. 4 і 5 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину згідно із ч. 3 ст. 4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності. За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).
Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
У тих випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України). Згідно із ч. 4 ст. 5 КК України коли закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів і наступні його редакції в силу погіршення кримінально-правового становища особи зворотної дії не мають, до правовідносин застосовується той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. У такому випадку йдеться про застосування так званого проміжного закону - закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі.
Із системного тлумачення норми ч. 4 ст. 5 КК України випливає, що "проміжний" закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з "наступним" ("наступними") законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначається щодо злочинності, караності, а також інших кримінально-правових наслідків діяння. Варіанти темпоральної дії закону про кримінальну відповідальність у часі законодавець виділяє також і в ст. 5 КК України, що нерозривно пов`язана та застосовується в системному взаємозв`язку зі ст. 4 цього Кодексу залежно від трьох умов: чи цей закон скасовує (або встановлює) злочинність діяння, пом`якшує (чи посилює) кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує (чи погіршує) становище особи.
Ці норми кореспондують з нормою ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 цього Кодексу, є "іншим кримінально-правовим наслідком діяння" в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Підставою для такого твердження є те, що інститут зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання впливає на кримінально-правове становище особи (покращує або погіршує його).
Щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність необхідно констатувати, що у будь-якому випадку вона не допускається, якщо закон про кримінальну відповідальність встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи (ч. 2 ст. 5 КК України).
Так само виключається зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі в тій частині, в якій він частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи. У такому разі він має зворотну дію у часі лише в тій частині, в якій пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 3 ст. 5 КК України).
Висновок щодо недопустимості зворотної дії в часі закону про кримінальну відповідальність, який змінювався кілька разів і встановлював злочинність діяння, посилював кримінальну відповідальність або іншим чином погіршував становище особи, також випливає зі змісту норми ч. 4 ст. 5 КК України.
Вищенаведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 року в справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18), відповідно до яких положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають "інші кримінально-правові наслідки діяння" у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який "іншим чином поліпшує становище особи" у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України). Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що "іншим чином погіршує становище особи", відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається. Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
Згідно з абзацом 3 п. 3 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про застосування окремих положень Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26.11.2015 року незалежно від процесуального порядку (КПК чи КПК 1960 року) попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення", попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
В ст. 3 вказаного вище Закону визначено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, те, що строк попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_5 з 31.08.2015 року, тобто з часу затримання, і до 04.08.2016 року, тобто до часу набрання законної сили вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 року, вже зарахований в строк покарання засудженого ОСОБА_5 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно з вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 року у відповідності до норми ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, яка діяла до 21 червня 2017 року), а строк попереднього ув`язнення з 21.10.2017 року, тобто з дня етапування до Київського слідчого ізолятору для участі у розгляді справи судом касаційної інстанції, до 10.04.2018 року, до часу ухвалення постанови Верховного суду за наслідками розгляду касаційної скарги засудженого, зарахований до строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 року, й підстав для повторного перерахунку немає, тоді як період часу з 05.08.2016 року по 21.10.2017 року та після 10.04.2018 року до дня прибуття ОСОБА_5 до установи виконання покарань не є попереднім ув`язненням, у зв`язку з чим перерахунку в порядку ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) не підлягає, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України,
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1