Справа № 573/409/19
Номер провадження 1-кс/573/164/19
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

слідчої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

слідчого: ОСОБА_4 ,

підозрюваного: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля клопотання старшого слідчого Білопільського відділення поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного за ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, не одруженого, не працюючого, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «легка розумова відсталість», раніше не судимого

запобіжного заходу у виді тримання під вартою

в с т а н о в и в :
09 березня 2019 року старший слідчий СВ Білопільського відділення поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання вмотивоване тим, що у провадженні СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 07 березня 2019 року за №0000100, за фактом умисного вбивства ОСОБА_7 , 1952 року народження, за ознакам ч. 1 ст. 115 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 06 березня 2019 року близько 23 години ОСОБА_5 , 1994 року народження, проходячи повз домогосподарство АДРЕСА_3 , вирішив зайти до своєї баби, ОСОБА_7 , 1952 року народження, яка проживає за вказаною адресою. Зайшовши до приміщення літньої кухні, ОСОБА_5 побачив, що ОСОБА_7 сидить на ліжку, опустивши голову донизу. ОСОБА_5 звернувся до баби, а коли остання не відповіла, це його сильно розлютило і в нього виник умисел на її вбивство з мотивів раптово виниклих неприязних відносин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 схопив молоток, який знаходився в приміщенні кухні та, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 , умисно, з силою наніс їй 3 удари в область голови, яка є життєво важливим органом людини. В результаті нанесених ударів ОСОБА_7 через нетривалий проміжок часу померла на місці події.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №31 від 07 березня 2019 року причиною смерті ОСОБА_7 є: відкрита черепно мозкова травма, скалковий перелом тім`яної ділянки черепа.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_5 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді настання смерті потерпілої ОСОБА_7 і бажав їх настання, тобто діяв із прямим умислом.

07 березня 2019 року о 08 годині 40 хвилин ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та в цей же день о 14 годині 20 хвилин йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному вбивстві.

Слідчий вказує, що причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного злочину повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

На даний час існують передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які вказують на необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що Білопільський район Сумської області межує з Глушковським районом Курської області Російської Федерації, а у прикордонних населених пунктах вказаних держав діє спрощений порядок перетину державного кордону, у зв`язку з чим ОСОБА_5 може залишити територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім цього, як підозрюваний, так і всі встановлені на даний час свідки кримінального правопорушення проживають у одному населеному пункті, а саме у с. Барило, Білопільського району, Сумської області, а відтак у разі застосування відносно ОСОБА_5 менш обтяжливого покарання, ніж тримання під вартою, останній матиме можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків даної події, що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Також, факт притягнення у 2018 році ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, свідчить про схильність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи.

Окрім цього слідчий вказує, що за місцем проживання ОСОБА_5 не має сталих соціальних зв`язків, а саме: сім`ї, малолітніх дітей. Будучи особою працездатного віку та не маючи фізичних вад, підозрюваний на даний час ніде не працює, не має постійного джерела доходів.

З огляду на викладене вище, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід, який би припинив його подальшу злочинну поведінку і повністю забезпечив виконання останнім процесуальних обов`язків, у виді тримання під вартою строком на 60 діб без можливості внесення застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали.

Підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю. Проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував. Просив застосувати відносно нього домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 проти застосування відносно свого підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою також заперечував. Вважав достатнім застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту за фактичним місцем проживання, мотивуючи свою позицію тим, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, про які йдеться у клопотанні.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 29 Конституції України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини, ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При встановленні факту наявності (чи відсутності) обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 суд керується не лише положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а й відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини з цього приводу, відображену в рішеннях «Чеботарь проти Молдови», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вбачається зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, пред`явлена ОСОБА_5 підозра за ч. 1 ст. 115 КК України має місце та підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Зокрема, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , згідно з яким останній повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину. Протоколом огляду місця події, в ході якого було виявлено труп ОСОБА_7 та зафіксовано сліди злочину. Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , з якого вбачається, що в ніч із 06 на 07 березня 2019 року йому подзвонив ОСОБА_5 та повідомив про те, що знайшов труп ОСОБА_7 , після чого запитав, що йому робити далі. Іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

З огляду на викладене суд вважає, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є обґрунтованою.

При вирішенні клопотання суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, згідно з якою особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. При цьому обґрунтована підозра у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, може на початку слугувати підставою для взяття її під варту. Крім того, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків також є належною підставою для первинного взяття під варту (рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Ямрозі проти Польщі», рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Плєшков проти України»).

Тобто, із зазначеної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений у ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

У даному випадку суд враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також те, що останній, маючи задовільний фізичний стан, ніде не працює, не має сталих соціальних зав`язків, сім`ї та утриманців не має.

Крім того, суд враховує, що підозрюваний проживає на території Білопільського району Сумської області, який межує з Глушковським районом Курської області Російської Федерації, що може спонукати останнього до виїзду за межі України з метою переховування від слідства та суду. При цьому відсутність у підозрюваного закордонного паспорту не є перешкодою для перетину ним Державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску.

Також, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, існує обґрунтований ризик незаконного впливу останнього на свідків, з якими він проживає в одному населеному пункті, що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду.

На існування ризику вчинення ОСОБА_5 нових злочинів вказує те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти здоров`я людини, а тому, під час оцінки подальших дій підозрюваного (в аспекті вчинення нових злочинів) є можливим надання тяжкості злочину надмірного значення, тобто надання переваги саме тяжкості обвинувачення у порівнянні з іншими обставинами кримінального провадження, що враховуються при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та не дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства й суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, суд враховує, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , останній вчинив відносно особи похилого віку, що тягне за собою певний суспільний резонанс, а тому перебування підозрюваного на волі може викликати негативну реакцію суспільства, що виправдовує попереднє ув`язнення та переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, викладені вище обставини вказують на існування визначених ст. 177 КПК України ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого злочину, а тому застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання заявленим ризикам, у зв`язку з чим клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Сукупність доданих до клопотання слідчого матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатніми для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри не є актом притягнення особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Суд також враховує, що у відповідності до прецедентної практики ЄСПЛ «…метою допитів під час тримання під вартою відповідно до п. (с) ч. 1 ст. 5 є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» (п. 55, рішення від 28 жовтня 1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» заява №14310/88).

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими твердження захисника про відсутність заявлених ризиків та можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні даної ухвали не визначає підозрюваному розмір застави.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 3, 29 Конституції України, ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Клопотання старшого слідчого СВ Білопільського відділення поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваного за ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 04 травня 2019 року включно.

Виконання даної ухвали покласти на Білопільський ВП ГУНП в Сумській області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: