Справа № 388/1440/18
Провадження №1-кп/390/128/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницький кримінальне провадження №0000287 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завітне, Советського району, АР Крим, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, розлученого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України.

Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою термін дії якого закінчується, а тому судом відповідно ст.331 КПК України поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор висловився про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, розлучений, може переховуватись від суду, вплинути на свідків, а тому наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Представник потерпілої підтримала думку прокурора.

Захисник заперечила проти продовження тримання обвинуваченого під вартою та просила суд змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, оскільки вважає, що відсутні будь-які докази, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений погодився з думкою захисника.

Заслухавши думку учасників процесу щодо запобіжного заходу, дослідивши матеріали провадження, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченого підлягає продовженню, виходячи з таких підстав.

Відповідно ст.331 ч.3 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ст.183 ч.2 п.4 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину наслідком якого є смерть людини, що свідчить про підвищений ступінь небезпеки діяння, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, раніше не судимий, проте не має стійких соціальних зв`язків, не працює, розлучений. Розгляд кримінального провадження по суті не завершено та всі свідки не допитані. За таких обставин, суд вважає, що застосування інших більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту про який вказує захисник, на даній стадії процесу не забезпечить попередження ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити нові злочини, зникнути від суду з метою уникнення покарання, вплинути на свідків, які не допитані по справі, отже строк тримання обвинуваченого під вартою підлягає продовженню.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Враховуючи вищевикладене та обставини провадження, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. У той же час, суд оцінює суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.

Доводи захисту щодо відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються наведеним вище.

Відповідно ст.183 ч.4 п.2 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 16.00 год. 17.05.2019 року.

Копію ухвали вручити учасникам провадження для відома та направити до ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3