ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/360/19 Справа № 184/2055/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника ДУ «ПВЦ №79» ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стара Маячка Цюрупинського району Херсонської області, громадянки України, засудженої 21.12.1012 року Гомельським обласним судом Республіки Білорусь за ч. 1 ст. 13, п. 12 ч. 2 ст. 139 КК Республіки Білорусь до 10 років позбавлення волі; ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 24.03.2016 року вирок Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 21.12.2012 року приведено у відповідність із законодавством України, ОСОБА_7 слід вважати засудженою за ч. 1 ст. 14. п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18.05.2016 року ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 24.03.2016 року в частині визначення строку позбавлення волі скасовано та постановлено нову ухвалу, відповідно до якої вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року у задоволені клопотання адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 на підставі ст. 81 КК України було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд виходив з того, що у судовому засіданні представник ПВЦ 79 вказала на те, що засуджена надто короткий час перебуває в установі, а відтак не можливо охарактеризувати останню, у тому числі і щодо того, чи досягла засуджена стану виправлення, з огляду на що комісією було відмовлено в умовно-достроковому звільненні засудженої, також час перебування засудженої у ПВЦ 79 остання не має жодного заохочення.

Тож суд дійшов висновку, що засуджена не довела своє виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, її поведінка не може свідчити про її виправлення. За таких обставин, зважаючи на те, що засуджена за весь період відбування покарання характеризується посередньо, за час перебування в ПВЦ 79 заохочень не мала, норми виробітку останньої на середньому рівні, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст..81 КК України, а відтак неможливість умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_7 .

Крім того, суд зазначив, що, як свідчать матеріали справи, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.01.2018 року засудженій ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, яка становить 3 роки 02 місяці 26 днів на обмеження волі та остання була направлена до ДУ «ПВЦ №79» для подальшого відбування покарання, куди прибула 04.04.2018 року, з огляду на що застосування відносно засудженої умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, до спливу передбаченого ст.154 КВК України однорічного строку не допускається.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року від 02.11.2018 року та ухвалити нову, якою звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи і неправильним застосуванням закону.

Зазначає, що ОСОБА_7 за період відбування покарання не має жодного стягнення, має 5 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, виконання покладених обов`язків та дотримання правил внутрішнього розпорядку та безпеки праці. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, дбайливо ставиться до майна установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, що підтверджується характеристиками з усіх установ відбування покарання, в тому числі і ПВЦ-79. В скоєному злочині розкаялась. Дані обставини спростовують висновок суду першої інстанції, що поведінка ОСОБА_7 не може свідчити про її виправлення. Крім роботи швачкою в бригаді № 12 і виконання спецзаказів адміністрації установи, вона також до жовтня 2018 року важко працювала на Нікопольському феросплавному заводі. Цей факт підтвердила суду представник ПВЦ-79, яка на момент розгляду клопотання характеризувала ОСОБА_7 задовільно, а не посередньо, як вказано в ухвалі суду, тому не заперечувала проти її умовно-дострокового звільнення, віддала прийняття рішення на розсуд суду. Тяжка праця призвела майже до повної втрати нею слуху. Витрачаючи свій особистий час відпочинку, виконує обов`язки єдиного бібліотекаря установи. Надає матеріальну допомогу ПВЦ №79 і своєму загону. Приймає активну участь в благоустрої території установи. Дані обставини не були прийняті до уваги судом першої інстанції.
Сукупність даних, які характеризують особу ОСОБА_7 , в тому числі її характеристики, ставлення до праці, соціальна спрямованість, наявність достатньо великої кількості заохочень з різних установ виконання покарань, указують на те, що вона довела своє виправлення, а тому вона підлягає умовно-достроковому звільненню.
А з приводу послання суду на ч.8 ст. 154 КВК України вважає це незаконним, оскільки дана норма КВК України не повною мірою відповідає принципу гуманізму, положенням КК України та доктринальним правилам застосування інститутів умовно-дострокового звільнення від відбування покарання й заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженої та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пояснення представника виправного центру, перевіривши надані матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.

Відповідно до положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В контексті вимог ст. 6 КВК України сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, що не вбачається у поведінці засудженого.

Дослідженням матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 засуджена 21.12.2012 року Гомельським обласним судом Республіки Білорусь за ч. 1 ст. 13, п. 12 ч. 2 ст. 139 КК Республіки Білорусь до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 24.03.2016 року вирок Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 21.12.2012р., відповідно до якого ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст.13, п.12 ч.2 ст.139 КК Республіки Білорусь та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі у виправній колоній в умовах загального режиму, без конфіскації майна, приведено у відповідність із законодавством України та постановлено вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 14. п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Зарахувано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15.05.2012 року по 14.02.2013 року з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18.05.2016 року ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 24.03.2016 року в частині визначення строку позбавлені волі скасовано та постановлено нову ухвалу, відповідно до якої вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Уманського міського районного суду Черкаської області від 08.11.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 23.10.2015 року по 04.11.2015 року та з 26.01.2016 року по 18.05.2016 року з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, згідно ст.ст. 537, 539 КПК України. Згідно ухвали Уманського міського районного суду Черкаської області від 17.01.2018 року замінено засудженій ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, яка становить 3 роки 02 місяці 26 днів на обмеження волі, згідно ст.ст. 61, 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України.

Згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_7 відбуває покарання з 15.05.2012 року. До Державної установи «ПВЦ (№79)» прибула 04.04.2018 року із державної установи «Уманська виправна колонія (№129)». По прибуттю до установи була працевлаштована до бригади №12, швачкою, норми виробітку засудженої за період з 01.04.2018р. по 30.09.2018р. на середньому рівні. За період відбуття покарання в установі ДУ «ПВЦ (№79)» характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, утримує в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. 30.07.2018 року розглядалось питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст..81 КК України та рішенням комісії ОСОБА_7 відмовлено з висновком «не довела своє виправлення».

Крім того, засуджена ОСОБА_7 у виправній колонії №4 м.Гомель Республіки Білорусь характеризувалась задовільно, мала одне заохочення, стягнень не мала; в СІЗО м.Миколаєва характеризувалась посередньо, заохочень та стягнень не мала; в «Уманській виправній колонії №129 характеризувалась задовільно, мала чотири заохочення та стягнень не мала; в СІЗО м.Києва характеризувалась посередньо, заохочень та стягнень не мала; в СІЗО м.Херсон характеризувалась посередньо, заохочень та стягнень не мала.

Відповідно до ст.12 КК України, засуджена скоїла умисний особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильна до антисоціальної поведінки.

Крім цього, відсутність заохочень та стягнень за час відбування покарання, за умови перебування у ДУ ПВЦ №79 протягом незначного терміну, з 04.04.2018 року, на думку суду, не може свідчити про належне та систематичне позитивне ставлення до праці, з урахуванням також середнього рівня норм виробітку, а при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення висновок суду повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, а також не є доказом того, що засуджена за цей час довела своє виправлення, до того ж 30.07.2018 року розглядалось питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст..81 КК України та рішенням комісії ОСОБА_7 відмовлено з висновком «не довела своє виправлення».

Той факт, що ОСОБА_7 виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до неї немає, свідчить лише про те, що остання виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженої не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджена ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довела своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника засудженої, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання, а тому доводи захисника про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення його підзахисної необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст., 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4