Дата документу 28.01.2019 Справа № 314/373/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/373/18 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/602/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)»,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання характеризується посередньо, має 3 стягнення за порушення порядку відбуття покарання, 2 з яких не погашені, у зв`язку з чим ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що за весь час відбування покарання він має 12 заохочень та 4 стягнення, які були погашені за сумлінну поведінку та відношення до праці, до того ж, він працевлаштований поваром.

Також зазначає, що він має 4 неповнолітніх дітей, які потребують його допомоги, оскільки їх мати та бабуся не можуть належним чином забезпечити їх.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що поведінка засудженого не завжди була сумлінною, до того ж, він вчинив два порушення вже після того, як звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вільне Покровського району Дніпропетровської області, українець, громадянин України, маючий неповну середню освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» за вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2013року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 України і засуджений до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінальних правопорушень, як особі, яка вчинила умисні тяжкі злочини.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 3 квітня 2014 року.

Під час тримання в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11) з 3 квітня 2014 року по 15 квітня 2014 року характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання, мав 1 стягнення за зберігання заборонених предметів, заохочень не мав.

У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбував покарання з 15 квітня 2014 року по 4 березня 2016 року, за період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, стягнень не мав, мав 6 заохочень.

У дільниці соціальної реабілітації при ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбував покарання з 4 березня 2016 року по 3 січня 2018 року, за період відбування покарання характеризувався посередньо, порушував вимоги режиму відбування покарання, мав 1 стягнення за вживання спиртних напоїв, мав 4 заохочення.

У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбуває покарання з 3 січня 2018 року, за період відбування покарання порушував вимоги режиму відбування покарання, має 2 стягнення за зберігання мобільного телефону та вживання спиртних напоїв, заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)», засуджений в цілому характеризується негативно.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 залучається до праці різноробочим у дільниці по розведенню нутрій, до праці ставиться задовільно, поставлені перед ним завдання виконує не завжди вчасно та якісно через особисту неорганізованість. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитися до майна установи та предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, не завжди здійснює за ними належний догляд, використовує їх не тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається виконувати роботи із самообслуговування, не має достатнього рівня необхідних навичок для самостійного їх виконання. До виконання робіт з благоустрою ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, виконує під контролем працівників адміністрації установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізична культура і спорт». Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок шляхом самоосвіти, бібліотеку не відвідує. Не бере участь в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та особистих побачень. За час відбування покарання засуджений перебуває на профілактичному обліку як злісний порушник встановленого режиму відбування покарання. За вироком суду має позов у розмірі 490 гривень.

В скоєному злочині вину визнає, але не щиро.

За висновком начальника відділення СПС ОСОБА_7 являється злісним порушником установленого режиму відбування покарання, тому до нього недоцільно застосовувати ст. 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (а.с. 17-19).

Разом з тим, засудженого ОСОБА_7 2 березня 2016 року було переведено до дільниці соціальної реабілітації при виправній колонії, але 3 січня 2018 року його було переведено з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації за злісне порушення вимог встановленого режиму відбування покарання та відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.с. 17-19).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 4 стягнення: у вигляді догани, суворої догани та двох поміщень до ДІЗО за зберігання заборонених предметів, зберігання мобільного телефону і вживання спиртних напоїв, а також 10 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки (а.с. 20-21).

Вказані стягнення, їх вид та кількість, а також факт того, що останнє заохочення було накладено 29 вересня 2017 року, після чого на засудженого було накладено три стягнення, одне з яких безпосередньо перед зверненням з клопотанням, а два наступні взагалі вже після того, як засуджений звернувся з клопотанням до суду, і факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з січня 2016 по грудень 2017 року не працював 6 місяців, а протягом 6 відпрацьованих місяців у 2016 році він виконував від 12 до 19 відсотків норм виробітку, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 10).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4