УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 р.
м. Київ

Справа № 2602/2049/12 (1/753/56/14)

Провадження № 51-2046 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
особи, щодо якої закрито
кримінальну справу, ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року визнано винуватим і засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Маринівка Доманівського району
Миколаївської області, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

- за ч. 3 ст. 365 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки; відповідно до вимог ст. 54 КК України ОСОБА_5 позбавлено спеціального звання - «лейтенант міліції»;
- за ч. 1 ст. 121 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки та з позбавленням спеціального звання «лейтенант міліції».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року вирок місцевого суду скасовано, кримінальну справу щодо ОСОБА_5 в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 365 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (1960 року) у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу цього злочину закрито; - в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України - ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КПК України (1960 року) у зв`язку із закінченням строку давності.
За вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
Так, 24 вересня 2004 року приблизно о 01.00 біля підземного переходу на просп. Броварському у м. Києві ОСОБА_5 , будучи працівником міліції, пред`явив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 безпідставну вимогу надати документи для перевірки.
Після суперечки з потерпілими ОСОБА_5 , перевищуючи свої службові повноваження, безпричинно вдарив ОСОБА_7 кулаком в обличчя та двічі - у груди, після чого останній утік з місця події.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 ударив ОСОБА_6 декілька разів кулаками в обличчя та по тулубу. ОСОБА_6 , намагаючись уникнути побиття, став тікати від ОСОБА_5 в напрямку розташованого поряд парку. Наздогнавши ОСОБА_6 , ОСОБА_5 протягом п`яти хвилин продовжував бити потерпілого, який упав на землю, руками та ногами по тулубу та голові, спричинивши останньому тяжких тілесних ушкоджень. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із постановленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить його скасувати та направити кримінальну справу на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, безпідставно дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, за наявності достатніх доказів його винуватості, а також безпідставно звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України на підставі ст. 49 КК України, не врахувавши того, що останній ухилявся від слідства, у зв`язку з чим перебіг давності переривався. При цьому апеляційний суд не зробив всебічного та об`єктивного аналізу наявних у справі доказів і в порушення вимог ст. 334 КПК України (1960 року) належним чином не мотивував свого рішення та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).
Від ОСОБА_5 надійшли заперечення, в яких він просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
ОСОБА_5 заперечив проти задоволення скарги прокурора, просив ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) підставою для скасування вироку, ухвали, постанови є, зокрема, неправильне застосування кримінального закону.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, 24 вересня 2004 року безпричинно протягом п`яти хвилин продовжував бити ОСОБА_6 руками та ногами по тулубу та голові, тобто перевищив службові повноваження та застосував насильство до потерпілого ОСОБА_6 , яке потягло тяжкі наслідки у виді спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, від яких він згодом помер.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_5 , дійшов висновку про відсутність в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, через декриміналізацію, мотивуючи своє рішення тим, що як досудовим, так і судовим слідством не встановлено, яка саме матеріальна шкода спричинена внаслідок дій ОСОБА_5 .
Однак такий висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на правильному тлумаченні Закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень, і містить ознаку, визначену в указаній нормі кримінального закону, - спричинення тяжких наслідків.
Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні п. 3 примітки ст. 364 КК України не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 365 КК України.
Відтак, суд апеляційної інстанції, дійшовши висновків про відсутність у діях ОСОБА_5 складу вищезазначеного злочину з огляду на невстановлення факту спричинення його діями потерпілому шкоди у матеріальному вимірі, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність

Така позиція в повній мірі узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові № 13-57кс18 від 05 грудня 2018 року у справі № 301/2178/13-к.
З огляду на викладене касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час якого суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3