Справа № 166/1493/18 Провадження №11-кп/802/189/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:звільнення від відбування покарання Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за апеляційною скаргою начальника Ратнівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року,
В С Т А Н О В И В
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року задоволено подання Ратнівського РС з питань пробації про звільнення від від відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі (на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки), призначеного вироком Суворовського районного суду міста Херсон від 03 грудня 2015 року.
На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити у задоволенні подання Ратнівського РС з питань пробації щодо звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку ОСОБА_8 . Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію з викладених в них підстав, засудженого, захисника, які заперечили доводи скарги та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 Кримінального кодексу України, передумовами для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є виконання покладених на нього обов`язків і не вчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.

При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України вважається невинуватою.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

За таких обставин, відмова суду у задоволенні подання представника органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину і направлення матеріалів кримінального провадження до суду, як про це просить прокурор у свої апеляції, є такою, що не ґрунтується на вказаних вимогах закону, та порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

Враховуючи відсутність у положеннях ч. 3 ст. 75, ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України вказівки на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину чи модального слова «може» свідчить, що згадані норми мають імперативний (зобов`язуючий) характер, а тому представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку мав право звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалив рішення про таке звільнення, яке відповідає вимогам закону.

Крім того, при розгляді клопотання судом першої інстанції, прокурор погодилась з обґрунтованістю такого клопотання Ратнівського районного сектору з питань пробації про звільнення від покарання ОСОБА_8 , як такого, що не визнаний у встановленому законом порядку, винним у вчиненні нового злочину.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, за викладених у ній доводів, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу начальника Ратнівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді