Справа № 154/3284/18 Провадження №11-кп/802/229/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, українку, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, раніше судиму: 1) вироком Любомльського районного суду від 24.12.1997 року за ч.2 ст.140 КК України до позбавлення волі на строк 5 місяців; 2) вироком Володимир-Волинського міського суду від 23.09.1998 року за ч.3 ст.140 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна та лікування від наркоманії; 3) вироком Володимир-Волинського міського суду від 22.06.2001 року за ч.1 ст.229-6, 43 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; 4) вироком Володимир-Волинського міського суду від 17.09.2004 року за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнену від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 5) вироком Володимир-Волинського міського суду від 25.06.2005 року за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнену від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 6) вироком Володимир-Волинського міського суду від 20.06.2006 року за ч.2 ст.309, 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 9 місяців; 7) вироком Володимир-Волинського міського суду від 31.12.2013 року за ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі строком на 6 років 4 місяці з конфіскацією майна. Згідно ухвали Апеляційного суду Волинської області від 14.03.2014 року вирок суду змінено та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна, що є у її власності. Звільнену 31.03.2017 року за відбуттям строку покарання; 8) вироком Володимир-Волинського міського суду від 10.10.2018 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10.10.2018 року і за сукупністю вироків ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту її затримання - з 19 жовтня 2018 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Речові докази по справі: 1) жіночий гаманець, пластикові картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 , «Ощадбанк» № НОМЕР_2 та «ОТП банк» № НОМЕР_3 та картку магазину «Вопак» - повернуто власнику ОСОБА_9 ; 2) мобільний телефон марки «Sony Xperia С6903» - повернуто власнику ОСОБА_10 ; 3) CD диск залишено в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона будучи раніше неодноразово судимою, останній раз 10.10.2018 року Володимир-Волинським міським судом відносно останньої ухвалено вирок за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на шлях виправлення не встала та вчинила новий корисливий злочин.

Так, 16 жовтня 2018 року близько 16 год., ОСОБА_7 , знаходячись у педіатричному відділенні Володимир-Волинського ТМО, що по вул.Павлова, 20 в м.Володимирі-Волинському, керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, з кімнати для медичного персоналу (сестринська кімната), повторно таємно викрала з жіночої сумки ОСОБА_9 гаманець вартістю 600 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1400 грн., пластикові картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 , «Ощадбанк» № НОМЕР_2 та «ОТП банк» № НОМЕР_3 , які матеріальної цінності не становлять, внаслідок чого завдала потерпілій майнову шкоду на загальну суму 2000 грн.

Крім того, на початку жовтня 2018 року у м. Володимир-Волинський, ОСОБА_7 (точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені), перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, повторно таємно викрала із вказаного будинку мобільний телефон марки «Sony Xperia С6903» вартістю 1000 грн. та портативну музичну колонку вартістю 200 грн. належні ОСОБА_10 , внаслідок чого завдала потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1200 грн.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності її винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Вказує, що судом при призначенні покарання не взято до уваги тих обставин, що вона свою вину у вчиненні злочинів визнала повністю, щиро розкаялась, сприяла розкриттю злочинів та просила вибачення в потерпілих. Зазначає також і про те, що вона має неповнолітню дитину шестирічного віку, яку дуже сильно любить, та з якою почали налагоджуватись стосунки. Є в неї також матір пенсійного віку, яка часто хворіє та потребує постійної допомоги. З огляду на це, просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши (зменшити) призначене покарання.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважає скаргу сторони захисту безпідставною, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та їх кваліфікація є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обвинувачена в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного їй покарання тяжкості кримінальних правопорушень та її особі внаслідок суворості.
Проте такі її твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та дані про її особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченій врахував, що вчинені нею злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про її особу, зокрема те, що вона раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини, має не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості, а нові злочини вчинила відразу ж після ухвалення попереднього обвинувального вироку від 10.10.18.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання в межах санкцій ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, та на підставі ст.71 КК України до цього покарання частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком від 10.10.2018 року, і за сукупністю вироків визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення нею нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченої.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченій призначеного покарання, з мотивів наведених в її апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Усі доводи обвинуваченої, викладені в апеляційній скарзі і надані під час апеляційного розгляду справи нею та її захисником щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченої на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2018 року щодо неї без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді