Номер провадження: 11-кп/813/464/19
Номер справи місцевого суду: 520/9275/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеса від 06.09.2017 року, відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 19.12.2013 р. Київським райсудом м. Одеси за ст. 121 ч. 1, 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, в силу ст.6 ЗУ «Про амністію в 2014 році», звільнений 12.12.2014 року по відбуттю строку покарання;

- 23.10.2015 р. Малиновським райсудом м. Одеси за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, 12.01.2016 року Апеляційним судом Одеської області, дії перекваліфіковано з ст. 186 ч.2 на ст. 186 ч.1 КК України та зараховано 2 роки позбавлення волі, звільнений 03.05.2017 р. по відбуттю строку покарання,-
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, 17.07.2017 року, в період часу з 02 год. до 03 год., він, повторно, знаходячись біля буд. №22-А розташованого по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, з метою таємного викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підходячи до автомобілів, які там знаходились, за допомогою наявного при собі гайкового ключа, таємно викрав шляхом демонтажу державні номерні знаки, а саме: з автомобіля марки «Дайхатцу Териос», який належить ОСОБА_10 таємно викрав державний номерний знак ТИП-1 (універсальний) НОМЕР_1 , чим спричинив матеріальний збиток в сумі 300 гривень; з автомобіля марки «Ніссан Прем`єра», який належить ОСОБА_11 , таємно викрав комплект державних номерних знаків ТИП-1 (універсальний) НОМЕР_2 , чим спричинив матеріальний збиток в сумі 600 гривень; з автомобіля марки «Рено Сандеро», який належить ОСОБА_12 , таємно викрав комплект державних номерних знаків ТИП-1 (універсальний) НОМЕР_3 , спричинивши матеріальний збиток в сумі 600 гривень; з автомобіля марки «Ніссан Тіда», який належить ОСОБА_13 , таємно викрав комплект державних номерних знаків ТИП-1 (універсальний) НОМЕР_4 , чим спричинив матеріальний збиток в сумі 600 гривень.

Згодом, 17.07.2017 р. близько 04 год. ОСОБА_14 , знаходячись біля буд. № 16/1 та №14 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підходячи до автомобілів, які там знаходились, а саме: до автомобілю марки «Форд Фієста», який належить ОСОБА_15 , з якого шляхом демонтажу таємно викрав комплект державних номерних знаків ТИП-1 (універсальний) НОМЕР_5 , спричинивши матеріальний збиток в сумі 600 гривень; з автомобіля марки «Опель Корса», який належить ОСОБА_16 , шляхом демонтажу таємно викрав комплект державних номерних знаків ТИП-1 (універсальний) НОМЕР_6 , спричинивши матеріальний збиток в сумі 600 гривень.

З викраденим майном ОСОБА_14 з місця вчинення злочину втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. В подальшому викрадені номерні знаки були повернуті власникам, матеріальні збитки відсутні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 зазначила, що вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на наступне:

- судом невірно надано оцінку обставинам, які у вироку зазначені як пом`якшуючі, зокрема судом не прийняті до уваги дані про особу обвинуваченого (не враховано що ОСОБА_8 є особою, яка раніше була судима за скоєння корисливих злочинів, більш того за вчинення тяжкого злочину). Стосовно нього застосовувались вимоги Закону України «Про амністію» , однак належних висновків для себе він не зробив та вчинив нові злочини через рік після звільнення з місць позбавлення волі.

Посилаючись на такі доводи, просить вирок суду 1-ої інстанції скасувати, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він повністю визнав свою вину і підтвердив фактичні обставини справи.

Після цього, суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження,за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Оцінивши досліджені докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

З огляду на те, що прокурором не оспорюються обставини, при яких ОСОБА_8 були вчинені злочини, то під час апеляційного розгляду скарги відсутні порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України щодо неможливості оскарження рішення суду 1-ої інстанції.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК України, а саме щире каяття у скоєних злочинах, відсутність матеріальних збитків.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд першої інстанції не встановив.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції його від суспільства та застосував дію ст.ст. 75, 76 КК України.

Разом з тим, з такими висновками колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

На думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та його особи.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_8 раніше був двічі судимий за вчинення умисних злочинів і знову вчинив корисливі злочини середньої тяжкості, маючи не зняту та не погашену судимість.

При цьому, вказані злочини ним були вчинені майже одразу після звільнення після відбуття покарання за попередній злочин, що в свою чергу свідчить про недостатність перевиховання останнього в місцях позбавлення волі та відсутність сформованої психологічної готовності до життя в нових соціальних умовах.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 двічі не з`являвся в судові засідання суду апеляційної інстанції, та до останнього застосовувався примусовий привід, що також дає підстави колегії суддів вважати, що він не має бажання ставати на шлях виправлення, а неодноразове відбування ним покарання, не сприяють попередженню вчинення нових злочинів.

Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням, ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання, яке належить відбувати реально.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття та відсутність заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, сукупності обставин, що пом`якшують покарання, а також розміру спричиненої шкоди, яка відшкодована, обвинуваченому може бути призначене пропорційне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у даному випадку, є надто м`яким і через це явно несправедливим.

В свою чергу, колегія суддів вважає вимоги прокурора про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі занадто суворими, та з огляду на те, що матеріальні збитки потерпілим фактично не спричинені, останній свою вину визнає, проте не в достатній мірі осмислив сутність перевиховання та виправлення в місцях позбавлення волі, апеляційний суд вважає, що до нього можливе застосування покарання у виді арешту, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
При цьому, апеляційний суд вважає, що необхідності у повному скасуванні вироку суду 1-ої інстанції немає, оскільки фактичні обставини вчинення злочинів учасниками провадження не оспорюються.
Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку у цій частині.

З урахуванням того, що обвинуваченому призначено покарання, що належить відбувати реально, а вирок суду апеляційного суду набирає законної сили з моменту його постановлення, колегія суддів вважає за необхідне затримати обвинуваченого ОСОБА_8 у залі суду та під вартою доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», при цьому строк відбування покарання обчислювати йому з 28 січня 2019 року.
Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 ,- задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеса від 06.09.2017 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, - скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_8 за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 4 (чотир ьох) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 28 січня 2019 року.

Засудженого ОСОБА_8 затримати у залі суду та під вартою доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його оголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4