Справа № 303/756/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

27.02.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: підозрюваного ОСОБА_5 та його
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/116/19, за апеляційними скаргами, які подали прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В :
ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні погодженого прокурором клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 (далі слідчий) і застосовано щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, українця, одруженого, з повною вищою освітою, працюючого судовим експертом сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів Закарпатського НДЕКЦ МВС України, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України кримінального правопорушення запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю на строк до 01 квітня 2019 року, включно.
На підозрюваного ОСОБА_5 строком до 01 квітня 2019 року включно покладені наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; цілодобово не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; носити електронний засіб контролю.
З матеріалів за клопотанням убачається, що 02 лютого 2019 року до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло погоджене прокурором клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 .. У клопотанні слідчий вказує на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України кримінального правопорушення, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто передає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаному з вимаганням. Вважає, що оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тому існують достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування; незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані; вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а у випадку визначення розміру застави, визначити такий у розмірі, не меншому ніж 150 розмірів мінімальної заробітної плати.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України кримінального правопорушення, за яке чинним законом може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років із конфіскацією майна та наявність передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування від органів досудового розслідування та/ або суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні ; вчинення іншого кримінального правопорушення, однак, не доведено недостатності застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам. Крім того, слідчим суддею враховані дані про особу підозрюваного (раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, а також позитивно характеризується за місцем роботи). Тяжкість вчиненого злочину не визнана визначальним фактором для взяття підозрюваного ОСОБА_5 під варту. Крім того, в ухвалі вказується на те, що слідчим не вмотивовано, а прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж той, про який вказується у клопотанні, не зможе запобігти встановленим ризикам. Тому, слідчий суддя, прийшов до висновку про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, а саме, у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.
В апеляційних скаргах:
- прокурор вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилається на те, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, поставити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- захисник ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала є незаконною, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили слідчому судді постановити вмотивоване судове рішення. Посилається на те, що підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою, оскільки не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, ґрунтується на припущеннях, і в оскаржуваній ухвалі та клопотанні слідчого відсутні посилання на матеріали та докази, які б підтверджували обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, стверджує, що висновок слідчого судді про наявність передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є помилковим, оскільки в судовому засіданні слідчим та прокурором не надано, а слідчим суддею не були досліджені докази, якими б підтверджувались вказані ризики. Разом із тим, зазначає, що висновок слідчого судді про недоведеність слідчим та прокурором недостатності застосування щодо підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів є обґрунтованим, однак, вважає, що з урахуванням наведеного вище, слідчий суддя зобов`язаний був відмовити у застосуванні щодо підозрюваного будь-якого запобіжного заходу. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду: підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають із таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора ОСОБА_7 , неявка якого з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується, що апеляційним судом відповідно до вимог закону прокурору надіслано повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги; що від нього не надходило будь-яких заяв про відкладення її розгляду на інший день та даних про поважність причин неявки, а також те, що прокурор ОСОБА_7 неодноразово 08,11,18 лютого 2019 року, не з`являвся на розгляд апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що затримання та тримання особи під вартою мають бути законними, з точки зору як матеріального, так і процесуального права. Європейський суд з прав людини ( ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка полягає в захисті людини від свавілля.

Підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: а)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; б) наявність конкретних фактичних та правових підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до вимог ст. 178 цього ж Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію , майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а за змістом ст. ст. 183, 194 цього Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам ; під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про взяття під варту, перш за все має вирішити питання, чи існують підстави для розумної підозри щодо причетності підозрюваного до злочину.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність взяття особи під варту, про продовження строків тримання особи під вартою покладений на органи досудового слідства, - ініціаторів клопотань і, зокрема, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

З ухвали слідчого судді вбачається, що під час розгляду клопотання участь у його розгляді приймали як підозрюваний ОСОБА_5 , так і його захисник адвокат ОСОБА_6 , що свідчить про дотримання слідчим суддею вимог передбачених ст. 193 КПК України.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що надані органом досудового розслідування матеріали (документи) доводять обставини, що свідчать про наявність доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_5 кримінально-карного діяння. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання матеріалами (доказами), зокрема: протоколами : прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення ; огляду місця події від 01.02.2019 та фотографіями приєднаними до протоколу, під час якого у службовому кабінеті ОСОБА_5 були виявлені та вилучені грошові кошти, які йому були дані як неправомірна вигода потерпілим ОСОБА_9 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , витягом із наказу про призначення ОСОБА_5 на посаду судового експерта сектору криміналістичних досліджень транспортних засобів Закарпатського НДЕКЦ, на підставі яких 01.02.2019 слідчий виніс повідомлення ОСОБА_5 про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, яке цього ж дня йому, з урахуванням положень ст. 278 КПК України, вручено. Відповідно до повідомлення про підозру дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України. За передбачені ч. 3 ст. 368 КК України діяння винній особі може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Погоджуючись з указаним висновком та оцінюючи доводи апеляційної скарги про необґрунтованість підозри, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182).

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у статті 5 Конвенції.

Відповідно до практики ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 пар. 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Вимога розумної підозри містить у собі два питання. Перше з них становить питання права : розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Друге питання факту : мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Колегія суддів враховує, що стандарт переконання розумна підозра достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт поза розумним сумнівом, який вимагається для кримінального засудження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ця вимога не означає, що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування, зобов`язана довести всі елементи правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає, щоб сторона обвинувачення мала докази, достатні для остаточного вирішення питання про винуватість.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання вищенаведені докази підтверджують причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінально-карних дій, у тому числі підозру в скоєнні кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Тому, доводи апеляційної скарги, яку подав адвокат ОСОБА_6 про те, що слідчим суддею не наведено доводів щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, - колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються наявними в матеріалах судового провадження доказами, яким слідчим суддею дана належна оцінка.

При оцінці цих доводів та прийнятті процесуального рішення, колегія суддів зазначає, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини чи кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах судового провадження є докази, які вказують на вчинення ОСОБА_5 кримінально-карного діяння.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя належним чином не оцінив всі обставини справи та вагомість доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Колегія суддів також обґрунтованим визнає й висновок слідчого судді про те, що існують дані про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказується в клопотанні, зокрема, ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може ухилятись від слідства та суду ; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані; вчинити інше кримінальне правопорушення.Указаний висновок ґрунтується на доказах зібраних у кримінальному провадженні, які приєднані до клопотання, узгоджується з вимогами закону, апеляційним судом визнається доведеним та належним чином умотивованим. Тому доводи апеляційної скарги, яку подав адвокат ОСОБА_6 у цій частині визнаються такими, що не відповідають фактичним обставинам справи й відхиляються.

Колегія суддів також вважає, що при прийнятті рішення слідчим суддею обґрунтовано враховано тяжкість вчиненого злочину: відповідно до ст. 12 КПК України передбачений ч. 3 ст. 368 КК України злочин є тяжким, за його скоєння винній особі може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, погоджується з висновком слідчого судді про те, що суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя, чи вчинення нових злочинів, однак вважає, що потрібно враховувати і дані про особу підозрюваного, обставини вчинення кримінального правопорушення в якому підозрюється особа, його роль у досліджуваних подіях.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам. При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора у цій частині та прийнятті судового рішення колегія суддів також вважає, що прокурор - апелянт, не з`явившись на розгляд апеляційної скарги, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, усунувся від обов`язку доведення обґрунтованості викладених ним доводів, позбавивши себе можливості довести, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора враховуються дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 одружений, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, що свідчить про міцність соціальних зв`язків підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор не посилається на дані, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам.

При прийнятті судового рішення враховуються положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 .. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів також вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, забезпечить належну поведінку підозрюваного, що висновки слідчого судді у цій частині ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, узгоджуються з вимогами закону, - визнаються належним чином вмотивованими.

На підставі вищенаведеного, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.

При оцінці доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 та прийнятті судового рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів враховує також положення ст. 2 КПК України у частині завдань кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, колегія суддів вважає, що покладення на підозрюваного ОСОБА_5 передбачених ст. 194 КПК України обов`язків забезпечить його належну процесуальну поведінку, не порушуватиме його прав та буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга, яку подав адвокат ОСОБА_6 також не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано визначено строк дії постановленої ним ухвали.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували доводи апеляційної скарги про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого ; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги, які подали прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2019 року, якою відмовлено в застосуванні щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: