ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/263/18 Номер провадження 11-кп/814/357/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000917 від 03 серпня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.
Дмитрівка м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою :
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не судимого,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.09.2018 року,
за участю
прокурора ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 41 356 грн.03 коп. та моральну шкоду в сумі 150 000 грн., в решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 4952 грн. судових витрат за проведення комплексної судової транспортно трасо логічної та автотехнічної експертизи в Полтавському відділені Харківського НДІСЕ .
Цивільний позов прокурора задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради 3251,54 грн. на відшкодування витрат держави на стаціонарне лікування потерпілої від злочину.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського 6432,09 грн. на відшкодування витрат держави на стаціонарне лікування потерпілої від злочину.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за таких обставин.
02 серпня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Чайковського с. Дмитрівка м. Горішні Плавні в напрямку від автодороги Фрунзівка-Дмитрівка-Горішні Плавні до вул. Шевченка, керуючи мопедом АЛЬФА моделі ZS50F державний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п.2.1 а) Правил дорожнього руху України, де вказано: водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, не маючи посвідчення водія, рухався водій ОСОБА_6 .
В цей же час, по ґрунтовій стежці від цвинтаря, на проїзну частину вул. Чайковського в районі будинку № 21, керуючи велосипедом ARDIS виїхала ОСОБА_9 , яка перетинала дорогу справа наліво по напрямку руху мопеду.
Під час руху у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_11 , порушивши п.п. 10.1 та 12.3, Правил дорожнього руху України, не застосував своєчасних заходів гальмування із збереженням прямолінійного руху та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 .
В результаті наїзду у велосипедиста ОСОБА_9 згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи № 109 від 08.02.2017 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді гематоми лівої скроневої ділянки, саден голови, перелому вилицевої кістки зліва, перелому скроневої кістки зліва з переходом на основу черепа, крововиливу під тверду мозкову оболонку, внутрішньо мозкової гематоми; забій сечового міхура; саден лівої кисті, гематоми правого стегна, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого злочину, кваліфікацію дій та доведеність його вини, просить вирок суду відносно нього скасувати в частині вирішення цивільних позовів потерпілої та прокурора й ухвалити в цій частині новий вирок, яким частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 та стягнути з нього на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6678,02 грн., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 6678,02 грн. Стягнути з нього на користь держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради 1625 грн. на відшкодування витрат держави на стаціонарне лікування потерпілої від злочину
ОСОБА_9 та на користь держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського 3216,05 грн. на відшкодування
витрат держави на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_9 .
При цьому вказує, що шкода потерпілій ОСОБА_9 завдана, в тому числі в результаті її неправомірних дій, оскільки дії ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п. 10.2 Правил дорожнього руху України, що не було взято до уваги місцевим судом під час вирішення цивільних позовів.
Зазначає, що Дмитрівською сільською радою компенсовано 28000 грн. матеріальної шкоди на лікування та реабілітацію ОСОБА_9 , а тому остання не наділена правом отримання повторного відшкодування матеріальної шкоди від нього. Крім того, вказує, що ОСОБА_9 на підтвердження матеріальної шкоди надала фіскальні чеки, що начебто підтверджують придбання медикаментів для лікування завданих ним тілесних ушкоджень. Однак, зі змісту вказаних чеків не можна дійти однозначного висновку, що зазначені в них медичні препарати купувалися для лікування тілесних ушкоджень, спричинених діями обвинуваченого. Вважає, що потерпілою не надано доказів, що підтверджували би факт призначення лікарем медичних препаратів, вказаних у чеках, для лікування завданих тілесних ушкоджень та доказів понесення саме позивачем витрат на їх придбання.
Оскільки судом першої інстанції не враховано ступеню вини ОСОБА_9 у скоєній ДТП та не надано належної правової оцінки факту компенсації сільською радою витрат на лікування та реабілітацію ОСОБА_9 вважає, що матеріальну шкоду у розмірі 46 856,03 грн. має бути зменшено на суму відшкодовану ним на користь ОСОБА_9 у розмірі 5500 грн. і суму компенсації сільською радою у розмірі 28000 грн. та з урахуванням ступеню вини ОСОБА_9 розмір матеріальної шкоди має бути зменшено вдвічі та складати 6678,02 грн.
Також, вважає що моральна шкода стягнута на користь потерпілої повинна відповідати розміру понесених нею матеріальних збитків і складати 6 678,02 грн. Зазначає, що судом першої інстанції, в належній процесуальній формі не встановлено наявності у потерпілої моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях. Одні лише пояснення потерпілої, які суд поклав в основу ухваленого вироку, не можуть вважатися доказом завдання їй моральної шкоди.
Під час апеляційного перегляду підтримав свою апеляційну скаргу.
Позиція інших учасників провадження
Захисник ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_9 , її представник ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Встановлені судом фактичні обставини справи, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України та призначене місцевим судом обвинуваченому покарання, апелянтом не оспорюється, а тому виходячи з вимог ст.404 КПК України, вирок суду в цій частині не переглядається.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов

Оскільки доведена вина обвинуваченого у вчиненні злочину щодо потерпілого, суд дійшов правильного висновку, що матеріальна та моральна шкода підлягають відшкодуванню обвинуваченим, як особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дослідивши надані потерпілою ОСОБА_9 докази, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення її позовних вимог в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_6 , як особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Так, до цивільного позову потерпілої долучено документи (накладні, квитанції та фіскальні чеки), які достеменно підтверджують понесені нею витрати на лікування в сумі 46 856,03 грн. За цих обставин, судом першої інстанції з врахуванням тих 5 500 грн., що були добровільно сплачені обвинуваченим на лікування потерпілої, обґрунтовано стягнено із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 41356,03 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного не зарахування місцевим судом у рахунок відшкодування завданих потерпілій матеріальних збитків в сумі 28 000 грн. сплачених останній Дмитрівською сільською радою, є безпідставними, з огляду на те, що у відповідності до положень ст. 127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Крім того, під час апеляційного перегляду потерпіла пояснила, що 28000 грн. не мають ніякого відношення до її позовної заяви, а сама вона витратила набагато більше коштів на лікування, але не може підтвердити їх чеками.

Таким чином, оскільки кримінальним процесуальним законом обов`язок по відшкодуванню шкоди покладено саме на обвинуваченого і будь яких даних, що ці виплати проводились Дмитрівською сільською радою саме за згодою обвинуваченого, як місцевому суду, так суду апеляційної інстанції, стороною захисту не надано, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції виходив із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод й обґрунтовано підійшов до визначення обсягу та характеру моральних страждань, яких зазнала потерпіла в наслідок вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано враховано характер вчиненого ОСОБА_6 щодо потерпілої ОСОБА_9 злочину, який виразився у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, у результаті яких в подальшому, потерпіла отримала 2-гу групу інвалідності. Після ДТП ОСОБА_9 тривалий час перебувала в лікарні, відчувала фізичний біль, потребувала постійної сторонньої допомоги, втратила спосіб активного спілкування з оточуючими, був порушений її звичайний ритм життя та нормальні соціальні зв`язки, остання пережила емоційний стрес, у неї погіршився зір і тепер вона вимушена ходити в окулярах і проходити лікування двічі на рік в умовах стаціонару в медичному закладі.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню, є обґрунтованим , відповідає принципам розумності та справедливості і є адекватним обсягу та характеру страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди стягнутої судом першої інстанції із ОСОБА_6 на користь потерпілої.

Згідно ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

За змістом ч.3 ст.128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор звернувся з позовними заявами до суду про відшкодування обвинуваченим на користь держави витрат на стаціонарне лікування потерпілої. При цьому до кожної з своїх позовних заяв прокурор надав відповідні розрахунки лікарняних закладів в яких перебувала потерпіла. Зокрема, згідно довідки та реєстрів наданої медичної допомоги, витрати держави на стаціонарне лікування потерпілої в Горішньоплавнівській міській лікарні склали 3251,54 грн., а в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського 6432,09 грн.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом, з врахуванням положень частин 1, 3 ст. 1206 ЦК України, обґрунтовано задоволено цивільний позов прокурора поданий в інтересах держави та стягнуто із обвинуваченого витрати на стаціонарне лікування потерпілої.

Твердження обвинуваченого про те, що з врахуванням ступеню вини самої потерпілої, витрати на стаціонарне лікування останньої підлягають зменшенню в двічі, не містять законного підґрунтя, а тому не заслуговують на увагу.

З огляду на вище наведене, апеляційні вимоги обвинуваченого не підлягають задоволенню.

Під час апеляційного перегляду вироку місцевого суду, не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.09.2018 року щодо нього без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4