Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9438/13-к
Провадження № 1-кп/490/193/2018
У Х В А Л А
23 листопада 2018 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 1, 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

1. В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 1, 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України.

2. В межах цього кримінального провадження відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали про застосування якого спливає 25 листопада 2018 року.

Закінчення судового розгляду до сплинення вказаного строку не є можливим, через що відповідно до частини 3 статті 331 КПК України суд зобов`язаний до спливу вказаного строку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому враховуючи, що справа розглядається судом присяжних, відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 331 КПК України питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою розглядається головуючим у справі.

3. Під час вирішення питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою прокурор просила про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Вона зазначала, що як на момент обрання запобіжного заходу - існував, та на теперішній час залишився актуальним ризик того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилитись від суду.

На підтвердження наявності цього ризику прокурор посилалась про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання у вигляді довічного позбавлення волі; є громадянином іншої держави та наразі не має ані місця проживання, ані - соціальних зв`язків на території України.

З огляду на таке прокурор наполягала на тому, що доведений високий ступень ризику того, що у разі звільнення з-під варти обвинувачений зникне з території України з тим, щоб уникнути справедливого покарання.

4. Захисник під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання прокурора заперечував, в свою чергу заявив клопотання про зміну раніше обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу на не пов`язаний із триманням під вартою.

Він, зокрема, наголосив на тому, що наразі ОСОБА_4 утримується під вартою без вироку суду понад 5 років 6 місяців, та такий строк тримання під вартою не може вважатись "розумним" у світі правових позицій Європейського Суду з Прав Людини.

Далі захисник зазначав, що наразі судом досліджені усі надані публічним обвинуваченням документи та допитані основні свідки у справі, та учасники провадження та суд переконались у тому, що переконливих доказів причетності ОСОБА_4 до вчинення злочину, про якій йдеться в обвинувальному акті, наразі суду не надано, а надані суду докази здебільшого не є допустимими.

Окрім того, захисник зазначав, що наразі належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпеченою за допомогою менш суворого запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. При цьому захисник надав суду докази укладання між ним та обвинуваченим договору оренди житла.

З огляду на таке захисник наполягав на задоволенні власного клопотання та просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

5. Обвинувачений під час судового розгляду питання про доцільність подальшого тримання його під вартою також просив про заміну обраного відносно нього запобіжного заходу на менш суворий.

При цьому він зазначав, що не має наміру ухилятись від суду та, власне, не має до того підстав, адже наразі вже переконаний у тому, що докази його винуватості є відсутніми та він має бути виправданим.

Встановлені судом обставини

6. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що

в період часу з 23.25 24 березня 2013 року до 02.30 25 березня 2013 року він, реалізуючи злочинний намір, направлений на скоєння розбійного нападу та протиправне заподіяння смерті працівникам нелегального залу ігрових автоматів, розташованого у будинку АДРЕСА_1 в зв`язку із програшем у цьому закладі значної суми коштів з метою заволодіння грошовими коштами, що знаходились в приміщенні залу, проник до цього приміщення.
Там він, діючи несподівано для охоронця ОСОБА_5 який відкрив йому двері, напав на нього, та між ними в коридорі закладу гральних автоматів почалась бійка. В ході бійки ОСОБА_4 ножем. який був при ньому, завдав 9 колото-різаних поранень передньої та задньої поверхонь грудної клітини та лівого плеча ОСОБА_5 , від яких останній впав на підлогу в коридорі закладу та перестав подавати ознаки життя.
Далі він побачив адміністратора - ОСОБА_6 , та, діючи умисно, завдав їй 6 колото-різаних поранень передньої та задньої поверхонь грудної клітини, задньої-бокової поверхні грудної клітини, задньої-бокової поверхні грудної клітини зліва, від яких ОСОБА_6 впала на підлогу в кімнаті залу гральних автоматів та перестала подавати ознаки життя.
Після цього він вилучив з залу ігрових автоматів майно та з місця вчинення злочину зник.

7.Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_7 від 27 березня 2013 року відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 травня 2013 року.

В подальшому цей строк продовжувався слідчими суддями та судами неодноразово, востаннє - ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 вересня 2018 року - до 25 листопада 2018 року включно.

Під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та продовження строку його дії слідчі судді та суд виходили з того, що той обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та існує ризик того, що він, перебуваючи на волі, зможе ухилитись від суду або іншим чином перешкодити встановленню дійсних фактичних обставин справи.

8. Справа розглядалась судами неодноразово, останньою ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 19 липня 2017 року попередні судові рішення у справі були скасовані, а справа - направлена на новий судовий розгляд.

9. Під час нового судового розгляду судом досліджені надані стороною обвинувачення документи, допитаний потерпілий та головні свідки у справі.

10. В зв`язку з виявленими під час судового розгляду прогалинами досудового розслідування 20 червня 2018 року ухвалами суду у справі призначені додаткова та повторна судово-медичні експертизи, проведення яких через значний обсяг питань наразі не завершене.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

11. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. При цьому принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

12. Відповідно до частини 3 статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

13. Відповідно до частини 2 статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України під час вирішення питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою суд керується приписами статті 199 цього Кодексу.
Відповідно до змісту статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України вбачається, що суд може ухвалити про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у разі, якщо буде доведено, що:
1)неможливість закінчення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою;
2)встановлений раніше ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

14. У своєму рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи /пункт 79/.

Розширюючи цю тезу, у своєму рішенні у справі «Лабіта проти Італії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення.

При цьому існування розумної підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non для тривалого тримання під вартою, але через деякий час ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках суд повинен встановити наявність інших підстав, що виправдовують подальше позбавлення свободи. /пункти 152 - 153/.

Підсумовуючи наведене, слід дійти висновку про те, що порушення прав ув`язненого під час продовження строку його тримання під вартою до винесення обвинувального вироку не буде допущене, у разі, якщо окрім обґрунтованої підозри щодо нього будуть встановлені справжні вимоги громадських інтересів, які переважають над інтересами поваги до особистої свободи.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що підставами для продовження строку тримання під вартою зрештою є:
-наявність обґрунтованого припущення у тому, що обвинувачений вчинив злочин;
-неможливість завершення перевірки цього припущення до завершення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу;
-наявність громадського інтересу, який в цьому випадку виправдовує відступ від правила поваги до особистої свободи;
-неможливість забезпечення цього інтересу шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали.

15. Стосовно обґрунтованості висунутої підозри суд нагадує, що, як було встановлено попередніми ухвалами суду, згідно з визначеним Європейським судом поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованим обвинувачення слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

В цьому ж випадку зміст припущення про вчинення ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину є викладеним в обвинувальному акті.

Наразі судом перевірена більша частина доказів, наданих стороною обвинувачення.

Докладна оцінка цим доказам буде надана під час винесення вироку по суті справи.

В той же час, стосовно предмету судового розгляду на теперішній час суд відзначає, що підозра все ще може бути перевіреною наявними у суду засобами, та суд вдався до такої перевірки, призначивши у справі низку експертиз.

При цьому суд додатково відзначає, що до отримання висновку експертиз, внаслідок яких будуть усунуті прогалини досудового розслідування, об`єктивні підстави стверджувати про «послаблення» обвинувачення порівняно з моментом його висунення є відсутніми.

16. Неможливість завершення перевірки цієї підозри наразі є очевидною та сторонами не заперечується.

17. Стосовно громадського інтересу, суд відзначає, що в цьому випадку мова йде про вчинення особливо тяжкого та зухвалого злочину стосовно двох осіб за відсутності особистих мотивів на ґрунті азартних ігор.
Поза розумним сумнівом, громадський інтерес в цьому випадку полягає, перш за все, ні в чому іншому, як в унеможливленні повторення подібних проявів, які не є породженим зрозумілими мотивами, через що не є такими, що можуть бути передбачуваними, а за такого - ефективно контрольованими.
До того ж, громадський інтерес в цьому випадку полягає, поза розумним сумнівом, у тому, щоб викрити особу, яка вчинила злочин, та призначити такій особі адекватне покарання. В цьому ж випадку таке без участі ОСОБА_4 не є можливим, адже без його участі наразі здійснення ефективного (та, до речі, й будь-якого) розслідування не є можливим взагалі.
В той же час у цьому випадку мова йде про реальну можливість призначення, у разі підтвердження обвинувачення, покарання у вигляді довічного позбавлення волі, що вочевидь не є домірним будь-якому строку тримання під вартою. За такого ймовірність спроб ухилення обвинуваченого від суду залишається високою, а здійснення таких спроб зробить проведення розслідування обставин вбивства двох осіб неможливим.

Ці два аспекти громадського інтересу роблять його настільки суттєвим, що в цьому випадку він виправдовує відступ від правила поваги до особистої свободи.

Ці ж аспекти свідчать про те, що в цьому випадку наявними є два ризики:

-можливість вчинення обвинуваченим нових злочинів;

-можливість його переховування від суду.

18. Про неможливість забезпечення цього інтересу, та, відповідно, запобігання цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, свідчить таке.

По-перше, запобігання проявам, що не можуть бути раціонально поясненими та належним чином контрольованими, інакше, ніж шляхом тримання під вартою, не є можливим.

По-друге, менш суворий запобіжний захід не може адекватно унеможливити переховування обвинуваченого від суду.

19. Приймаючи рішення, суд також враховує, що наразі ОСОБА_4 не має соціальних зв`язків та місця проживання, які були б здатними належним чином забезпечити його поведінку та перебування у певному місці.

На спростування такого захист посилається про наявність в ОСОБА_4 соціальних зв`язків із захисником та з його попереднім місцем роботи, а також - про те, що обвинувачений орендує житло в захисника.

Але з тим, що вказані захистом соціальні зв`язки є здатними гарантувати його належну процесуальну поведінку в цьому випадку погодитись неможливо.

Так, характер цих соціальних зв`язків в будь-якому випадку обмежується суто договірними відносинами, які, на відміну від родинних, мають мінливий характер та є тимчасовими за своєю сутністю.

В цьому ж випадку можливі побоювання з боку обвинуваченого стосуються становища, яке є постійним та навряд чи зміниться /у разі підтвердження його винуватості/.

При цьому поза розумним сумнівом є те, що мінливі зв`язки не можуть виключити спроби уникнути становища, яке є постійним.

20. В обґрунтування свого клопотання захист посилається також про те, що в цьому випадку тривалість встановлення дійсних фактичних обставин кримінального провадження є пов`язаною з «недолугістю» досудового розслідування, за що ОСОБА_4 не має відповідати.

Але ці посилання, навіть будучи слушними, наведених вище висновків суду про наявність підстав для продовження строків його тримання під вартою не спростовує.

В зв`язку з таким суд доходе висновку про те, що наразі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є можливим лише шляхом подальшого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За такого клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 21 січня 2019 року включно.
У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала оскарженню окремо від судового рішення не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =