Справа №718/1376/18
Провадження №1-кп/718/84/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 року м.Кіцмань

Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючої-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження № 0000254, внесене 24.04.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, востаннє 09.08.2016 р. Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ч.1ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кіцмань вказане кримінальне провадження,

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 23.04.2016 року біля 12:00 годин, проводячи своє дозвілля в приміщенні житлового будинку ОСОБА_6 , що за адресою АДРЕСА_1 , переконавшись, що його ніхто не бачить і що, ОСОБА_6 спить, скориставшись цим ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, реалізуючи умисел, який виник в середині приміщення на крадіжку майна, з корисливих спонукань, таємно викрав з кишені куртки потерпілого, в яку він був одягнутий, вживаний мобільний телефон марки «Lenovo А 369і, вартістю 1500 гривень та посвідчення, гаманець з грошима в сумі 1000 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на загальну суму 2500 гривень.

Відтак, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України не визнав. При цьому пояснив, що того дня він зустрів ОСОБА_6 біля магазину в с.Глиниця, якого він знав і раніше, так як проживають обоє в с.Глиниця. ОСОБА_6 запросив його до себе в гості, вони разом зайшли в магазин, купили пляшку горілки, шашлик та пішли до ОСОБА_6 додому. До них приєднався родич потерпілого ОСОБА_9 . Утрьох на веранді в домогосподарстві потерпілого вони випивали, через деякий час ОСОБА_6 пішов спати в кімнату, а він з ОСОБА_9 ще випили по 50 грам та розійшлися. Він пішов в с.Глиницю, а ОСОБА_9 в с.Драчинці. Вже коли він відбував покарання в місцях позбавлення волі за іншим вироком суду, йому повідомили, що він підозрюється ще в цій крадіжці. Однак, ніяких речей у потерпілого він не викрадав.
Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості за ч.2 ст.185 КК України за обставин, вказаних в обвинуваченні, його вина у вчиненні вищевказаного злочину об`єктивно підтверджується в сукупності зібраними та дослідженими доказами у суді.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні надав покази про те, що в травні 2016 року (точної дати не пам`ятає), в центрі с.Глиниця він зустрів ОСОБА_3 , після чого пішли до нього додому розпивати спиртні напої. До них приєднався його родич ОСОБА_9 . Через деякий час він пішов додому спати, а ОСОБА_3 та ОСОБА_9 залишились на веранді. Все було відкрито, двері він не закривав і доступ до його житла був вільний в той час. Проснувшись через 2 години виявив відсутність чорного сенсорного телефону Леново на 2 сім карти, гаманець з грошима в сумі 1000 гривень та посвідчення учасника бойових дій на його імя. Він попрямував до магазину, де зустрів знайомих хлопців, які повідомили, що нещодавно проходив ОСОБА_10 , показував посвідчення учасника бойових дій. Він зайшов в магазин та попросив продавчиню набрати зі свого телефону на його зниклий номер. На дзвінок відповів ОСОБА_3 , по голосу він його впізнав. Анзорі сказав, що посвідчення його викинув, після цього відключився та перебував в зоні недосяжності.
На уточнюючі запитання повідомив, що саме його телефон давно повернуто йому слідчим, який згодом розбився під час перебування в зоні АТО. В меню телефону, серед іншого, він зберігав свої військові фотографії з друзями. Гаманець з грошима та посвідчення йому не повернули, однак претензій до ОСОБА_3 він не має, просить його суворо не карати.
Свідок ОСОБА_9 , який будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що весною 2016 року він перебував в житлі ОСОБА_6 в с.Глиниця, де розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Через деякий час ОСОБА_6 пішов спати, а він з ОСОБА_10 теж розійшлись.
Свідок ОСОБА_11 продавчиня магазину «Галина» в с.Глиниця, яка, будучи допитаною в суді пояснила, що пам`ятає як в 2016 році обвинувачений та потерпілий заходили в магазин та купували горілку. Через деякий час прийшов ОСОБА_6 , казав , що його обікрали та розпитував про ОСОБА_3 , чи останній не заходив до магазину. За проханням ОСОБА_12 вона набрала його номер телефону, хтось відповів, потерпілий деякий час з ним розмовляв.
Вказала, що на той час користувалась мобільним телефоном НОМЕР_1 .
Свідок ОСОБА_13 , який, будучи допитаним в судовому засіданні, надав покази про те, що в квітні 2016 року на радіо ринку коло готелю «Черемош» придбав вживаний телефон чорного кольору сенсорний за 1000 гривень. В меню були фотографії людей у військовій формі. Через 2 місяці видав телефон працівникам поліції, які повідомили , що телефон крадений. Працівникам поліції він показав на радіо ринку місце , де придбав телефон. Ті хлопці взамін видали йому інший телефон.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні надав покази про те, що він торгує на радіо ринку в м.Чернівці вживаними телефонами, коло готелю «Черемош». Близько 2 років тому, він придбав чорний сенсорний телефон Леново у незнайомого чоловіка, який в якості обвинуваченого присутній в судовому засіданні, за кошти біля 1000 гривень. На досудовому слідстві він також впізнавав по фотографіях присутнього ОСОБА_3 , в якого придбав телефон Леново, сумнівів у нього не має. Даний телефон він одразу ж продав. Через деякий час до нього прийшли працівники поліції із чоловіком, якому він продав, та повідомили, що телефон крадений. Телефон вилучили у чоловіка, якому він продав, а він натомість надав йому інший для користування. Впевнений, що саме ОСОБА_15 продав йому даний телефон.
Крім показань потерпілого та свідків, провина ОСОБА_3 підтверджується письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення та не спростовані стороною захисту.

Так, із Витягу з кримінального провадження №0000254 від 24.04.2016 року вбачається, що відомості внесені за заявою ОСОБА_6 за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 185 КК України. Згідно фабули, 23.04.2016 року біля 12 год. по місцю проживання ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , громадянин, з яким він розпивав спиртні напої вдома, умисно, таємно викрав з його куртки гаманець з грошовими коштами 1000 гривень, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 12.02.2016 року та мобільний телефон Леново, вартістю 1500 грн. ОСОБА_3 особа, якій повідомлено про підозру.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.04.2016 року , зареєстровано в журналі ЄО 23.04.2016 року №1415, від ОСОБА_6 надійшла усна заява про те, що 23.04.2016 року біля 12 год. під час проведення дозвілля, особа на ім`я ОСОБА_10 , скориставшись тим, що він спить, викрав з кишені його куртки гроші 1000 грн., посвідчення та телефон Леново, завдавши шкоду на суму 2500 грн.

Протоколом огляду місця події від 23.04.2016 року , проведено огляд домогосподарства ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , за участі понятих та ОСОБА_6 .

Із Акту добровільної видачі від 01.08.2016 року , О/У Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_16 в присутності понятих отримав від ОСОБА_13 мобільний телефон моделі Леново-А369, ІМЕІ НОМЕР_3 та ІМЕІ НОМЕР_4 , з акумулятором чорного кольору на якому написано 8SSB19A463BIVVSZ4A86DE9. Як вказав ОСОБА_13 даний мобільний телефон він придбав на радіо ринку в м.Чернівці, біля ресторану «Черемош» в травні 2016 року та користувався весь цей час.

Протоколом огляду речей від 02.08.2016 року, а саме мобільного телефону Леново А369і, що був виданий ОСОБА_13 , встановлено, що телефон являється сенсорним, чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 та ІМЕІ НОМЕР_4 . Із таблиці ілюстрацій вбачається, що телефон розрахований на 2 сімкарти.

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 13.04.2018 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15.03.2018 року про інформацію вхідних та вихідних дзвінків в період часу з 23.04.2016 року по 10.05.2016 року абонента з мобільним терміналом ІМЕІ НОМЕР_3 та ІМЕІ НОМЕР_4 , орган досудового слідства отримав роздруківки з`єднань абонента № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 . В ході огляду роздруківок встановлено, що вищевказаний абонентський номер працював в телефонній трубці Леново ІМЕІ НОМЕР_6 .

23.04.2016 року до 17 год. 07 хв. абонентський номер № НОМЕР_5 працює з телефонною трубкою ІМЕІ НОМЕР_6 та фіксується межах дії базової станції смт.Лужани. В 17 год. 07 хв. вищевказаний абонентський номер та телефонна трубка фіксується в межах дії базової станції АДРЕСА_3 , під час вхідного телефонного дзвінка з абонентського номера НОМЕР_1 , що належить свідку ОСОБА_11 , яка на прохання ОСОБА_17 23.04.2016 року здійснила телефонний дзвінок на його номер телефону. Абонентський номер працює з трубкою до 17 годин 20 хвилин та фіксується в межах дії базової станції АДРЕСА_4 . В 17 год. 46 хв. абонентська трубка починає працювати з телефонною карточкою НОМЕР_7 .

Через 26 хвилин після телефонного дзвінка від продавчині магазину та розмови із потерпілим було змінено сім карту потерпілого № НОМЕР_8 на № НОМЕР_7 , що фіксується в зоні дії базової станції м.Чернівці, вул. Комарова,13А , готель «Черемош».

25.04.2016 року в 13 год. 16 хв. телефонна трубка ІМЕІ НОМЕР_6 фіксується з абонентським номером НОМЕР_9 (свідка ОСОБА_13 ) в зоні дії базової станції, що знаходиться АДРЕСА_5 .
Таким чином, досліджені в суді докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення. Підстав сумніватися в належності, допустимості та достовірності вказаних доказів у суду немає.

У відповідності до статті 9 КК, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Разом з тим, слід зазначити наступне.

За клопотанням сторони захисту прокурором представлено рапорти з матеріалів кримінального провадження оперуповноваженого Кіцманського ВП ОСОБА_16 від 04.08.2016 року та від 19.11.2016 року, в яких вказано, що свідку ОСОБА_14 оперуповноваженим пред`являлось фото ОСОБА_3 відповідно 04.08.2016 року та 19.11.2016 року, по яких він впізнав особу, в якої він в травні 2016 року придбав мобільний телефон.

В той же час, як вбачається із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2018 року, складеним о/у СКП Кіцманського ВП ОСОБА_18 , свідок ОСОБА_14 в присутності понятих вказував, що із представлених йому фотознімків він впізнає особу під №2 , тобто ОСОБА_3 , за зовнішніми рисами обличчя, який в кінці квітня 2016 року продав йому мобільний телефон марки «Леново».

За вимогами ч.1 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнавати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
А тому суд приходить до висновку, що доводи сторони захисту про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2018 року є недопустимим доказом, заслуговують на увагу.

Ч.1 ст. 89 КПК України передбачає, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно приписами ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В той же час , під час допиту в судовому засіданні 30.11.2018 року свідок ОСОБА_14 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, безззаперечно та впевнено вказав на ОСОБА_3 як на особу, в якої в кінці травня 2016 році придбав телефон Леново, який згодом повторно продав.

Суд визнає такі покази свідка ОСОБА_14 логічними, послідовними та такими, що узгоджуються повністю із показами даними потерпілим та свідком ОСОБА_13 в судовому засіданні, а також із письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, покази обвинуваченого щодо невизнання своєї винуватості суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Твердження сторони захисту про те, що жодні докази прямо не вказують на обвинуваченого, а тому його слід виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, суд до уваги не бере, оскільки таке не грунтується на законі.

Таким чином, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, яке виразилося у крадіжці - таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.185 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року), під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, суб`єктивна сторона якого характеризується прямим умислом, що підвищує його суспільну небезпеку, вчиненого умисно, з корисливих мотивів, конкретні обставини справи та відношення обвинуваченого до скоєного, який вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, зокрема востаннє 09.08.2016 р. Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ч.1ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі, в даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі за даним вироком суду.

ОСОБА_3 являється не одруженим, він не працює, негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті при Кіцманській районній поліклініці з 2015 року з діагнозом F10.1, на обліку в психіатричному кабінеті при Кіцманській ЦРЛ не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного та враховуючи особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого, який претензій до обвинуваченого не заявляв, просив останнього суворо не карати, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливі тільки в умовах ізоляції від суспільства, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 ст.69 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

В той же час призначене покарання у вигляді позбавлення волі певною мірою забезпечить почуття справедливості у суспільстві та потерпілого.

У відповідності за ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій- третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.08.2016 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 засуджено за ч.2ст. 289 КК України, призначено покарання із застосуванням положення ч.1 ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_3 рахується з моменту взяття його під варту в залі суду, тобто з 09.08.2016 року.

Зважаючи , що злочини по даному кримінальному провадженню ОСОБА_3 вчинив до постановлення попереднього вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.08.2016 року, а саме вчинив 23.04.2016 року, тому остаточне покарання повинно бути призначене за сукупністю злочинів, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України із зарахуванням покарання відбутого частково за попереднім вироком.
Відсутні підстави для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 до вступу вироку в законну сили, оскільки в даний час обвинувачений відбуває покарання в ДУ "Личаківська виправна колонія №30" м.Львова за попереднім вироком і тільки на підставі ухвали суду від 05.07.2018 року по даному кримінальному провадженню його було етаповано до ДУ "Чернівецька установа виконання покарань №33" м.Чернівці на весь час розгляду справи в Кіцманському районному суді. (а.с.37, 54).
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.08.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів - 3(три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 обраховувати з 09.08.2016 року.

Речовий доказ: мобільний телефон марки Lenovo A369i, ІМЕІ НОМЕР_3 та ІМЕІ НОМЕР_4 , що повернутий потерпілому ОСОБА_6 , - залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1