Справа № 368/1325/18
Провадження № 1-кп/368/145/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" листопада 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
та обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлик кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 від 24.06.2018 р. щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000258 від 24.06.2018 р. щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України.
В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання, в якому він просить продовжити застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, обґрунтовуючи наступним.
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він, будучи раніше судимим 03.05.2018 р. Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення та 19.06.2018 р. звільнившись після відбуття покарання з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, знову обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину проти власності.
Так, ОСОБА_6 23.06.2018 р. приблизно о 21 годині 50 хвилин проходив повз належне ОСОБА_4 огороджене домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 . Побачивши, що на території цього домогосподарства його власниця та інші мешканці відсутні, а вікна будинку та господарських будівель неосвітлені, він вирішив вчинити крадіжку чужого майна, а саме будь-якого майна, що знаходиться в будинку ОСОБА_4
23.06.2018 р. приблизно о 21 годині 50 хвилин ОСОБА_6 підійшов до належного ОСОБА_4 огородженого домогосподарства АДРЕСА_1 та, реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, таємно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись у тому, що власниця домогосподарства та інші його мешканці на території домоволодіння відсутні та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, проліз під парканом та проник на територію цього домоволодіння, після чого прослідував до місця розташування житлового будинку. Підійшовши до вікна цього будинку, за допомогою викрутки, принесеної з собою заздалегідь, він пошкодив його металопластикову раму, тим самим відчинивши вікно та створивши можливість для проникнення в будинок. Проникнувши всередину будинку, ОСОБА_6 в одній з його кімнат виявив та намагався таємно викрасти належну ОСОБА_4 мікрохвильову піч марки «Samsung» моделі М 1814 NR вартістю 1449 гривень 61 копійок та телевізор марки «Samsung» моделі СS 2185 R вартістю 1000 (одна тисяча) гривень, самовільно змінивши місце розташування цих речей та перенісши до вікна, через яке він проник до будинку.
Однак, ОСОБА_6 не вчинив усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, які не залежали від його волі, оскільки не отримав можливості розпорядитися викраденим майном у зв`язку з тим, що, переносячи майно до вікна будинку, він потрапив в поле дії датчику руху встановленої в цьому приміщенні бездротової шумової сигналізації та під час спроби залишити приміщення будинку був затриманий сусідами потерпілої - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному проникненні у житло, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 25.06.2018 р. щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на два місяці, тобто до 23 серпня 2018 року.
Ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 22.08.2018 р. щодо ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 вересня 2018 року.
19.09.2018 р. до Кагарлицького районного суду направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 .
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 20.09.2018 щодо ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 листопада 2018 року.
Причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення даного злочину підтверджується зібраними доказами.
Так, згідно з вимогами ст. ст. 177 та 183 КПК України, метою і підставами застосування запобіжного заходу у виді триманні під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:
1. Переховуватися від органів досудового слідства та суду.
2. Незаконно впливати на потерпілого та свідків.
3. Вчинити інше кримінальне правопорушення.
У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 будучи раніше судимим 03.05.2018 Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі та 19.06.2018 звільнившись після відбуття покарання, на шлях виправлення не став, маючи не зняту та непогашену в установленому порядку судимість, знову обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину.
ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, останнього разу 03.05.2018 Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно зі ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Потерпіла ОСОБА_4 щодо клопотання прокурора про продовження тримання під вартою покладається на погляд суду, та не заперечувала проти клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, який просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою та просив обвинуваченому змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, а тому є всі підстави для зміни запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та просив задовольнити та заперечував проти клопотання прокурора.
Суд, вислухавши клопотання прокурора та захисника обвинуваченого та думку потерпілої та обвинуваченого, приходить до наступного висновку.
В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження № 0000258 від 24.06.2018 р. щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України.
Ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 25.06.2018 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на два місяці, тобто до 22.08.2018 р., а потім до 23.09.2018 р.
Обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувався.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України,незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання про заміну йому раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку з тим, що у них не має наміру переховуватись від суду, мають постійне місця мешкання.
Прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого, зазначивши, що маються ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме існують ризики, тому було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .
Статтею 177 КПКУкраїни передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до пункту 1 статті 6Конвенціїпрозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини тримання під вартою без відповідного судового рішення, особливо протягом періоду після закінчення слідства та до початку судового розгляду, а також на підставі судових рішень, винесених на стадії судового розгляду, які не містять визначених строків подальшого тримання під вартою, суперечить вимогам статті 5 Конвенції (пункт 98рішення від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"). Такий підхід узгоджується з метою статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні свавільному чи невиправданому позбавленню свободи (пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини від 3 жовтня 2006 року у справі "МакКей проти Сполученого Королівства").
Продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою "ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом".
А тому, на новій процесуальній стадії судового провадження запобіжний захід може бути застосований лише за вмотивованим рішенням суду з обґрунтуванням підстав такого продовження.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 року у справі №1-28/2017 встановлено, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними… Суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" вказав на порушення пункту 3статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Не наведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України").
Підставами для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 слідчим суддею під час досудового розслідування, так і під час підготовчого засідання судом слугували наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, продовжити злочинну діяльність, з посиланням на тяжкість покарання.
Отже, з досліджених судом доказів не встановлено, а прокурором не доведено наявність всіх обставин, що надають підстави для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 саме у вигляді тримання під вартою.
А від цього, додержуючись принципу безсторонності та незалежності суду, рівності всіх учасників процесу, суд вважає, що обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, прокурором не доведені, а тому відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України приймає рішення про недоцільність тримання під вартою та змінює його на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, необхідність яких встановлює з урахуванням даних про особу обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст. 201, 331 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - відмовити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, громадянину України, неодруженому, непрацюючому, освіта середня, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:
?18.05.1990 року Красноперекопським районним судом АР Крим за ч. 2 ст. 141 КК України до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку згідно ст.. 46-1 КК України на 2 року;
?14.09.1991 року Київським районним судом м. Сімферополь АР Крим за ст.. ст.. 140 ч. 3, 141 ч. 3, 193 ч. 3, 194 ч. 1, 42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
?Приморським районним судом м. Одеси за ст.. ст.. 222 ч. 3, 43 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений із Житомирської тюрми по відбуттю покарання;
?04.06.2014 року Обухівським районним судом Київської області за ст.. ст.. 185 ч. 3,15, 185 ч. 3, 70 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі. Звільнений із Бучанської колонії по відбуттю покарання;
?03.05.2018 р. Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі. Звільнений із ДУ «Київський слідчий ізолятор» відповідно по ч.. 5 ст. 72 КК України,
- запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, на строк до 14 грудня 2018 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
1) прибувати до Кагарлицького районного суду Київської області за першою вимогою;
2) цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду.
Зобов`язати Кагарлицьке відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Київській області негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_6 до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_3 та звільнити його з-під варти.
Ухвалу направити для виконання до Кагарлицькому відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Київській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1