Справа № 346/3597/18
Провадження № 11-кп/4808/39/18
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.08.2018 року про відмову в задоволенні подання начальника Коломийської виправної колонії № 41 ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

з участю: прокурора ОСОБА_10

засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нову, якою задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вважає, що висновок суду є безпідставним та упередженим, оскільки суд не врахував усіх підстав, зокрема його працевлаштування, наявність трьох заохочувань, його участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», а також погашених на теперішній час стягнень.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.08.2018 року відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 . Відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, що є підставою для умовно-дострокового звільнення, хоча відбув необхідний строк призначеного покарання, як того вимагає ч. 3 ст. 81 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений підтримав доводи апеляційної скарги, вважає, що є всі підстави для його звільнення умовно-достроково;

- прокурор не підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В той же час, відповідно до положень ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

Разом з цим, діючим законодавством передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Закон також наголошує, що слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання начальника Коломийської виправної колонії № 41 ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Як вбачається з наданих суду матеріалів, вироком Долинського районним судом Івано-Франківської області від 11.04.2013 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України до 8 років позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення - 5 місяців 16 днів.

Встановлено, що початок строку рахується з 28.11.2012 року, а кінець строку спливає 12.06.2020 року

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 , наданої ДУ «Коломийська Виправна колонія (№41)», вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 30.11.2012 року. За час відбування покарання в УВП-12 м. Івано-Франківськ не допускав порушень установленого порядку відбування покарання, стягнення не накладались, заохочення не оголошувались (а.п. 2).

Встановлено, що з 28.05.2013 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41), де за час відбування покарання був працевлаштований днювальним кімнат побачень, у подальшому був працевлаштований робітником для виконання виробничо-господарських робіт із залученням до суспільно-корисної праці.

Крім того, засуджений ОСОБА_7 реалізував програму диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», та в Коломийському навчальному центрі № 41 здобув професію «Автослюсар».

З довідки про заохочування та стягнення вбачається, що ОСОБА_7 за період відбуття покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41) мав три заохочування: 30.03.2015 року, 24.03.2017 року та 04.04.2018 року, а також три стягнення: 06.08.20108 року, 18.01.2016 року та 13.06.2016 року внаслідок порушення установленого порядку відбування покарання, які на даний час погашені в законному порядку. (а.п. 3).

З 18.01.2016 року по 23.01.2017 року перебував на профілактичному обліку, як злісний порушник установленого порядку відбування покарання.

З 05.04.2018 року переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації.

Адміністрація колонії характеризує засудженого ОСОБА_7 наступним чином: «До роботи відносився добре. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Зв`язок з родичами підтримує шляхом побачень та телефонних розмов. Вину у скоєному злочині визнав. З засудженими не конфліктний. З представниками адміністрації ввічливий та тактовний».

Встановлено, що засуджений ОСОБА_7 брав участь у різних діючих програмах таких як «Підготовка до звільнення» та «Духовне відродження».

З наданих суду матеріалах вбачається, що засуджений ОСОБА_7 має заборгованість за виконавчими листами на загальну суму 3030,91 грн., проте приймає участі у її достроковому погашенні, та на час звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення, засуджений сплатив 1142,09 грн.

В той же час, на думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З системного аналізу норм діючого законодавства вбачається, що однією із обов`язкових умов для прийняття рішення щодо умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , належним чином врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, а також особу засудженого, який майже за 5 роки відбування покарання, а саме з 2013 року, отримав лише 3 заохочення: у 2015 році, у 2017 році та у 2018 році, а за період 2016 року ОСОБА_7 отримав два стягнення, та одне стягнення - у 2015 році.

В той же час, доводи апелянта в частині того, що отримані ним стягнення на теперішній час погашені, не впливають на висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та став на шлях виправлення, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відомості, що характеризують ОСОБА_7 , на які апелянт посилається в апеляцій скарзі як підставу для його умовно-дострокового звільнення, були враховані судом першої інстанції під час прийняття рішення, та самі по собі не є безумовним свідченням його виправлення та перевиховання.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 на даний час не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладені обставини, а також зважаючи на приписи ст. 81 КК України, колегія суддів вважає що в задоволені апеляційної скарги належить відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.08.2018 року про відмову в задоволенні подання начальника Коломийської виправної колонії № 41 ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_3