Справа №489/5820/17 21.08.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/661/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003904 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, працюючого водієм в ПП «Едельвейс», раніше не судимого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
потерпіла ОСОБА_9 ,

представник потерпілої ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2018 року скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.
На підставі пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь:
- ОСОБА_9 - 71759 (сімдесят одна тисяча сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 69 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином та 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.
- держави - судові витрати в розмірі 693 (шістсот дев`яносто три) гривні, 790 (сімсот дев`яносто) гривень 96 копійок, 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 60 копійок за проведення судових експертиз.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що вирок суду першої інстанції не відповідає положенням статті 374 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України).

Зазначає, що суд першої інстанції лише переписав обставини викладені у обвинувальному акті, який на переконання апелянта, не відповідає вимогам статті 291 КПК України.

На думку апелянта, суд першої інстанції, виходячи із встановлення причетності до ДТП водія і пішохода, повинен оцінити відшкодування завданих збитків у відсотковому співвідношенні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, за таких обставин.

4 серпня 2017 року, приблизно о 08:30 год., ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого на передньому правому пасажирському сидінні перебував пасажир ОСОБА_11 , рухався у денний час доби по сухій, чистій, прямій ділянці проїзної частини вул. Чкалова, зі сторони вул. 6-ої Слобідської, в напрямку пр. Богоявленський, зі швидкістю 60 км/год.
Рухаючись у обраному напрямку, при проїзді житлового будинку №209 по вул. Чкалова, водій ОСОБА_7 в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 12.3. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, із відповідними змінами та доповненнями, а саме: рухаючись по проїзній частині вул. Чкалова, маючи перешкоду у смузі свого руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину вул. Чкалова справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, у невстановленому для переходу пішоходів місці, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним легкового автомобіля, продовжив рух у обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив наїзд передньою центральною частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_9 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1505 від 19 жовтня 2010 року отримала тілесні ушкодження у вигляді саден в області обличчя, струсу головного мозку, перелому 9-го ребра справа, відкритого перелому правої променевої кістки, відкритого перелому лівої плечової кістки, відкритого перелому кісток лівої гомілки, перелому зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки, компресійного перелому 11-го грудного та 1-го поперекового хребців, правостороннього гемотораксу, травматичного невриту лівого променевого нерву, які відносяться по ступеню тяжкості до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, потерпілої та її представника, які просили залишити без змін вирок суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд визнає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Проте, вказаних вимог, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за частиною 2 статті 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Так, судом першої інстанції у формулюванні обвинувачення, яке визнав доведеним, всупереч вказаним нормам КПК України, не зазначені обставини скоєного суспільно-небезпечних дій обвинуваченим у частині наслідків кримінального правопорушення, а саме, які тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому, що визначені тяжкими тілесними ушкодженнями.

Не зазначено про це і у викладених в обвинувальному акті фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, на що суд першої інстанції також не звернув уваги.

Посилання у вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним на висновок експерта судово-медичної експертизи №1505 від 19 жовтня 2010 року щодо тілесних ушкоджень, є таким, що не відповідає вказаним вимогам Закону.

Так, виходячи з положень пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, при кваліфікації дій ОСОБА_7 за частиною 2 статті 286 КК України, у мотивувальній частині вироку, при викладенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мають бути зазначені наслідки порушення обвинуваченим ОСОБА_7 правил дорожнього руху, тобто, ушкодження визначені тяжкими тілесними, а не вказівка про такі згідно висновку експерта, дані у якому є доказом і не можуть замінити встановлені судом обставини.

Крім того, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обвинувальний акт містить посилання на підозру ОСОБА_7 , на що вірно звернув увагу апелянт в апеляційній скарзі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).

Зазначене вище свідчить, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя (п. 2, 13, 14 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність покарання.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, перевірити відповідність обвинувального акту вимогам КПК України та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: