Справа №489/4741/17 05.09.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_5

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2017 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який мешкає в АДРЕСА_1 , судимий:

- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2017 р. за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1.2 ч.1 ст. 76 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

засуджений ОСОБА_6

представник персоналу органу пробації ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2017 року ОСОБА_6 звільнено від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2017 р., на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 звільнити від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2017 р., на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2016 році.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2017 р. за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 звільнено від покарання на підставі п. «д» ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році. Однак, відповідно п.д ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, підлягають звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, які є ветеранами війни (учасниками бойових дій, які підпадають під дію Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту).

Разом з тим, відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України є тяжким злочином. ОСОБА_6 брав участь в антитерористичній операції та має статус учасника бойових дій. Таким чином, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання не вірно застосовані норми Закону України Про амністію у 2016 році. Вважає, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2016 році.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Начальник Інгульського районного сектору Миколаївського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2016 році.

Суд першої інстанції клопотання задовольнив, однак, звільнив ОСОБА_6 на підставі п. «д» ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році. Мотивуючи рішення вказав, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, який не є тяжким та особливо тяжким, на момент набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році" має статус учасника бойових дій, на нього не поширюються заборони, щодо застосування амністії, передбачені Законом України "Про амністію у 2016 році" та Законом України "Про застосування амністії в Україні", засуджений не заперечував проти застосування до нього амністії.

За висновком суду першої інстанції, вказане відповідно до вимог ст.1 п."д" Закону "Про амністію у 2016 році" та ст. 5 Закону України "Про застосування амністії в Україні" дає підстави для звільнення засудженого від відбування покарання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення засудженого ОСОБА_6 та представника персоналу органу пробації, які не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Підстави застосування амністії та перелік осіб, які повністю або частково звільняються від відбування покарання згідно амністії, визначаються законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 в засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2017 р. за ч. 4 ст.407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Відповідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 14/6195 від 26 вересня 2017 року, ОСОБА_6 брав участь в антитерористичній операції та має статус учасника бойових дій.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 звільнено від покарання на підставі п. «д» ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році.

Однак, відповідно п.д ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, підлягають звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, які є ветеранами війни (учасниками бойових дій, які підпадають під дію Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту).

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, який не є тяжким та особливо тяжким.

Апеляційним суд не погоджується з таким висновком, оскільки, відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч.4 ст.407 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тобто є тяжким злочином.

Згідно ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Тому, ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання за ч. 2 Закону України Про амністію у 2016 році, оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції та вчинив тяжкий злочин.

За такого, є слушними доводи апелянта, що судом першої інстанції при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 не вірно застосовані норми Закону України Про амністію у 2016 році.

У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ухвала суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 4 ч.1 ст. 420 КПК України.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової ухвали, якою слід задовольнити клопотання начальника Інгульського районного сектору Миколаївського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про застосування до ОСОБА_6 ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 420, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2017 року, якою ОСОБА_6 на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2017 р., - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 звільнити від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.02.2017 р., на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3