Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/525/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 396 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
особи, в інтересах якої подано скаргу ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000406за обвинуваченням ОСОБА_8 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 , на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.04.2018 року, яким затверджено угоду про винуватість, укладену 28 лютого 2018 року між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 , та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, гр. України, маючого вищу освіту, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, та на підставі угоди про визнання винуватості призначено узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст. 396 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 скоївзаздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину,за таких обставин.

Так, у середині вересня 2017 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, в денний час в с. Ганнівка Братського району Миколаївської області ОСОБА_8 , перебуваючи разом з раніше знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в салоні власного автомобілю "ВАЗ 2101" д/н НОМЕР_1 , який знаходився на вулиці Кооперативній, дізнався від ОСОБА_11 про вчинення злочину, а саме про вимоги ОСОБА_11 та ОСОБА_10 передачі чужого майна (вимагання), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, з пошкодженням та знищенням майна щодо потерпілого ОСОБА_13 .
Також, 01.10.2017 року біля 18.00 год. ОСОБА_8 , будучи обізнаним про вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 тяжкого злочину, добровільно надав їм дозвіл на перебування в межах свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де на подвір?ї ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виготовили пляшки з легкозаймистою сумішшю типу "Коктель Молотова" з метою використання їх під час вимагання у потерпілого ОСОБА_13 100 000 доларів США.
ОСОБА_8 , будучи обізнаним про вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, який відповідно до ч.4 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, маючи реальну можливість на протязі тривалого часу повідомити правоохоронні органи про вчинений злочин, усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, заздалегідь не обіцяно, приховав вчинення тяжкого злочину, чим створив перешкоду у своєчасному виявлені та розкритті тяжкого злочину, а також притягнені винних осіб до кримінальної відповідальності.
У своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 , просить вказаний вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

При цьому, захисник вказує на те, що досудовим слідством її підзахисний ОСОБА_11 в рамках кримінального провадження № 0000366 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189 та ч.1 ст. 263 КК України, а кримінальне провадження № 0000406 відносно ОСОБА_8 виділено в окреме провадження з кримінального провадження № 0000366 на підставі постанови прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 від 28.02.2018 року.

Станом на 16.04.2018 року судове слідство відносно ОСОБА_11 не розпочато, відповідно у скоєнні будь яких кримінальних правопорушень винним його не визнано (ст. 62 Конституції України). Тому, на думку захисника, в оскаржуваному вироку районним судом зроблено необґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України та фактично визнано його винним, шляхом затвердження угоди у приховуванні тяжкого злочину, проте вказаний вирок не містить даних про доведеність власне події злочину, який начебто приховувався, не доведено та не встановлено сам факт вчинення ОСОБА_11 будь якого кримінального правопорушення, за приховування якого засуджено ОСОБА_8 . З огляду на викладене, вважає не законним висновок районного суду про те, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах.

Крім того, констатуючи у вироку від 16.04.2018 року про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, Арбузинський районний суд фактично зробив висновок про їх винуватість у вчиненні злочину, передбаченого, ч.2 ст. 189 КК України, що є неприпустимим, оскільки порушує загальні засади кримінального провадження, зокрема закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості.

За таких обставин захисник вважає, що ухвалений за результатами розгляду угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 , вирок не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки у даному провадженні були порушені права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема і його підзахисного ОСОБА_11 .

У апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 також просить вказаний вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Доводи його апеляційної скарги фактично аналогічні доводам, які викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_9 та наведені вище.

У своїх запереченнях на апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_8 вказує на законність і обґрунтованість вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.04.2018 року, а тому просить залишити їх без задоволення, а вказаний вирок суду щодо нього - без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_9 та особи, в інтересах якої подано скаргу ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без зміни, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його і захисника ОСОБА_7 , які також заперечили задоволення апеляційних скарг і просили вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до положень п.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з вимогами ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.
Мотивувальна частина вироку на підставі угоди, окрім іншого, має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа, зміст та визначена міра покарання.
У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися, окрім іншого, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 28 лютого 2018 року між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , якій згідно із ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_8 укладена угода про визнання винуватості, яка відповідає вимогам п.2 ч.1 ст. 468, ч.4 ст. 469 та ст. 472 КПК України.
Як вбачається з угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, щиро розкаюється та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому засіданні.
Цією угодою узгоджене покарання обвинуваченому за ч.1 ст. 396 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку суду обставин, обґрунтовано доказами, які досліджено судом у порядку ч.3 ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні районного суду просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті та угоді обставин, при цьому районним судом належним чином перевірено та встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, що угода укладена на добровільних засадах і відсутні підстави, які передбачені у ч.7 ст. 474 КПК України, для відмови у її затвердженні, а тому колегія суддів вважає, що при укладенні цієї угоди були дотримані вимоги КПК України та КК України.

Що стосується апеляційних доводів захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 з приводу того, що вказаним вироком районного суду порушені права та інтереси їх підзахисних, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки питання про винуватість громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за вчинені ними діяння та відповідальність за них не знайшли будь-якого відображення у резолютивній частині цього судового рішення, а мотивувальна частина вироку суду містить лише відображення наданих ОСОБА_8 показань на досудовому розслідуванні, які знайшли підтвердження в обвинувальному акті та в угоді про визнання ним винуватості у кримінальному провадженні № 0000406 відносно останнього, а не про винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Крім того, як вбачається з частини 9 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», вирок ухвалений на підставі угоди (стосовно однієї із декількох осіб) не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості першою особою не є доказом вини останніх.
Більше того, як вбачається з оскарженого вироку суду об`єм та розмір обвинувачення, за яким визнано винним та засуджено ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за № 0000406, а саме за ч.1 ст. 396 КК України, будь-яким чином не пов`язаний з тим об`ємом та розміром обвинувачення, що інкримінується громадянам ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в іншому кримінальному провадженні за № 0000366, тобто за ч.2 ст. 189 і ч.1 ст. 263 КК України.

Також, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час розгляду даного кримінального провадження, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.

При цьому, колегія суддів враховує і особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень, що передбачені положеннями ст. 394 КПК України, а саме те, що відповідно до п.1 ч.4 цієї статті встановлено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою і сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нерозяснення йому наслідків укладення угоди.

Тобто, вищевказаною нормою закону визначено обмежене, як коло осіб, які мають право на апеляційне оскарження, так і встановлено виключна кількість підстав, за наявності яких може бути оскаржено вирок суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості.

За таких обставин апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 та захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 задоволенню не підлягають, а тому вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 та захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.04.2018 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2