ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/0430/35/18 Справа № 207/616/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002023, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержиська Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Верхівцеве
Верхньодніпровського району Дніпропетровської області,
громадянина України, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержиська Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7652 гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень 00 копійок.
Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за період часу з 24 січня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також період часу з 21 червня 2017 року по 12 червня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Як встановлено судом першої інстанції, 31 грудня 2016 року приблизно об 11.00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на протиправне спричинення смерті ОСОБА_10 , заздалегідь озброївшись гострим предметом - знаряддям вчинення кримінального правопорушення прийшов до місця мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходячись на сходинковій площадці біля вищевказаної квартири, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли через ревнощі, напав на ОСОБА_10 та умисно сплощеним колючо-ріжучим предметом наніс ОСОБА_10 удар у ділянку 3-го межребір`я по середньо-ключичній лінії ліворуч на відстані 5 см ліворуч від середньо-грудинної лінії та 139 см вгору від підошви, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно об 11.30 - 12.00 годині.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував тяжкість та суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, адже серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку, це найтяжчий злочин проти життя людини. Вважає, що ухваленням даного вироку відносно ОСОБА_7 судом не досягнуто мети покарання, а саме виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок скасувати в частині кваліфікації дій його підзахисного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, призначивши відповідне покарання, одночасно просить врахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 24 січня 2017 року по дату розгляду справи Апеляційним судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в ході досудового розслідування та під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 давав послідовні та незмінні покази, зокрема, що він не мав наміру на умисне вбивство ОСОБА_10 , а діяв з метою самозахисту. Вказує на те, що в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства потерпілого, хоча саме виходячи з мотивів та мети можна відрізнити умисне вбивство від інших видів вбивств, зокрема, від вбивства з необережності, що кваліфікується за ч. 1 ст. 119 КК України, за якою повинні кваліфікуватися дії ОСОБА_7 . Також, судом при кваліфікації дій обвинуваченого та винесенні вироку не було враховано, що ОСОБА_7 наніс лише один удар потерпілому і в момент нанесення цього удару знаходився спиною до ОСОБА_10 не дивлячись, куди саме прийдеться удар. Крім того, ОСОБА_7 намагався додзвонитися до своєї дружини, щоб вона викликала швидку медичну допомогу, а коли зрозумів, що вона не відповість на телефонний виклик, надіслав їй відповідне текстове повідомлення.

Також звертає увагу на те, що судом обґрунтовано враховано строк попереднього ув`язнення з 24 січня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, однак строк попереднього ув`язнення з 21 січня 2017 року до моменту винесення вироку враховано з розрахунку лише один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що суперечить чинному законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та не підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків..
За результатом перевірки матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованим.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що районним судом було допущено неповноту судового розгляду, а його висновки не відповідають фактичним обставинам провадження, то ці доводи є необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що досудове розслідування і судовий розгляд у провадженні проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально наведеними у вироку доказами, які узгоджені між собою.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу як наявних доказів в матеріалах провадження, так і показань допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він частково визнав свою винуватість і не заперечував, що наніс потерпілому удар ножем довжиною 25 см, лезо 15 см удар в область серця; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 31.12.2016 р.; протоколі огляду трупа ОСОБА_10 від 31.12.2016р.; протоколі огляду предмета, а саме мобільного телефону LG P 705 ; протоколі огляду речей та предметів від 24.01.2017 р.; протоколі проведення слідчого експеременту від 25.01.2017 р.; протоколі огляду місця події від 10.03.2017 р.; у висновках судово-медичних експертиз про характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Висновки суду про те, що ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому на грунті особистих неприязних відносин, що виникли через ревнощі, діяв з прямим умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, завдаючи удар ножем в область лівої половини грудної клітини, обвинувачений діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого та бажав цього, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого та про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України, про наявність якого зазначав у апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта від 30 січня 2017 року № 1-Е (а.с. 33 37 том 1) смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням лівої легені та легеневого стовбура, що ускладнилося гострою крововтратою, про що свідчить: наявність вказаних пошкоджень, нерівномірного кровонаповнення судин внутрішніх органів, розпливчастих, синюшно-червоних крововиливів під внутрішньою оболонкою серця, у лівій плевральній порожнині 600 мл рідкої та 1000 г. рихлих згортків крові. При дослідженні трупу знайдено: в 3-му межребір`ї по середньо-ключичній лінії ліворуч на відстані 5 см ліворуч від середньо-грудинної лінії та 139 см вгору від підошви - веретеноподібна зіяюча рана, розташована відповідно 4-м та 10-ти годинам умовного годинника з рівними країма, нижнім гострим, М-подібним верхнім кутами , розміром 2,5x1,0 см, довжиною по зведенню країв 2,6 см, яка продовжується лінійним щілиноподібним раневим каналом, який з пошкодженням міжреберних м`язів проникає в плевральну порожнину ліворуч з пошкодженням лівої легені серцевої сорочки та легеневого стовбуру - де скінчується, з напрямком ранового каналу зліва-направо, спереду-назад , декілька знизу-вгору та глибиною 11 см.
За таких обставин вважати, що обвинувачений при нанесенні одного удару, локалізованого у грудну частину тіла в ділянку серця, не мав умислу на вбивство потерпілого є неможливим, при цьому слід зазначити, як вбачається з вищенаведеного висновку, глибина ранового каналу становить 11 см, що свідчить про надмірну силу удару, не характерну для особи, яка не бажає та не має умислу на спричинення смерті іншій особі.

Визнаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд враховує, що судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх взаємини (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи").

Таким чином, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Аналізуючи доводи захисника щодо незазначення в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, конкретного мотиву та мети вбивства потерпілого, оскільки на його думку саме виходячи з мотивів та мети можна відрізнити умисне вбивство від інших видів вбивств, зокрема, від вбивства з необережності, що кваліфікується за ч. 1 ст. 119 КК України, то такі доводи є об`єктивно неприйнятними з огляду на наступне.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК ( 2341-14 ), а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Як вбачається з матеріалів провадження та мотивувальної частини вироку, належним чином встановлено, що ОСОБА_7 обурювала поведінка ОСОБА_10 , до якого він ревнував дружину, так як останній на протязі тривалого часу проживав з ОСОБА_11 , та раніше між ними вже виникали конфлікти і він неодноразово погрожував йому нанесенням тілесних ушкоджень, що в свою чергу свідчить про довготривалі неприязні стосунки між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а 31 грудня 2016 року, коли обвинувачений черговий раз прийшов за адресою проживання своєї дружини та між ними виникла сварка та бійка, ОСОБА_7 з ревнощів заподіяв смерть ОСОБА_10 .
Так, згідно матеріалів провадження, факт наявності тривалих конфліктів і погроз з боку обвинуваченого до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , які було надано в судовому засідання та які є узгодженими між собою, згідно до яких ОСОБА_7 на протязі близько трьох місяців постійно вступав у конфлікти з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким погрожував фізичною розправою через те, що остання проживала з ОСОБА_10 .
Одночасно слід зазначити, що ОСОБА_7 , ідучи до квартири за місцем проживання дружини та взявши ніж, був обізнаний про те, що за місцем проживання дружини перебуває ОСОБА_10 та усвідомлював можливість його застосування, а саме удару ним з метою заподіяння смерті ОСОБА_10 .
Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

З огляду на викладене доводи у скарзі захисника щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, апеляційний суд не знаходить їх обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційним судом встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є умисним особливо тяжким злочином; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обтяжуючої обставини - рецидиву злочину; відомості про особу ОСОБА_7 , а саме те, що останній раніше неодноразово судимий, не працює, має малолітню дитину, незадовільний стан його здоров`я.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Апеляційний суд з правильністю вказаних висновків погоджується та вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів.

Апеляційна скарга прокурора вказаних висновків суду не спростовує, оскільки відомості, наведені на її обгрунтування, - фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, невизнання ним своєї вини, - були відомі суду, проаналізовані у вироку та, на думку апеляційного суду, достатньою мірою враховані при призначенні покарання.

Що стосується доводів захисника щодо того, що судом першої інстанції строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до моменту винесення вироку враховано з розрахунку лише один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що суперечить чинному законодавству, то такі доводи заслуговують на увагу.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_7 було зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за період часу з 24 січня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також період часу з 21 червня 2017 року по 12 червня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що є незаконним, оскільки обвинуваченим було вчинено злочин до 20 червня 2017 року, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено, то в даному випадку підлягає застосування ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, а тому період часу з 21 червня 2017 року по набрання вироком законної сили має бути зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержиська Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 у строк відбуття покарання обвинуваченого ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 24 січня 2017 року по 08 жовтня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4