Ухвала
Іменем України
04 жовтня 2018 р.

м. Київ
справа № 1/459/12
провадження № 51-8097к18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,
та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 , ч. 4 ст. 368 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 368-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 2 роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням, обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 368-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, працюючи директором Інституту педагогіки Академії педагогічних наук України та обіймаючи посаду першого віце-президента Академії педагогічних наук України за контрактом, вступив у злочинну змову зі своїм сином ОСОБА_7 докторантом Інституту педагогіки Національної академії педагогічних наук України, й спільно розробили план про одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди в сумі 11 000 000 доларів США за вирішення питання щодо укладення договору оренди між Інститутом педагогіки Національної академії педагогічних наук України та ТОВ «АРМАДА КВО» строком на 49 років нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ вул.Б.Хмельницького, 10 та 17 березня 2012 року о 22.00 год. в приміщенні кабінету № 311-А Інституту педагогіки Національної академії педагогічних наук по вул. Артема, 52-А у м. Києві, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який виконував роль пособника, одержали від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в розмірі 800 000 грн. та 250 000 доларів США, що є особливо великим розміром, а іншу частину неправомірної вигоди у розмірі 10 650 000 доларів США не отримали, з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затриманні працівниками УСБ України в м. Києві.
За апеляцією прокурора вирок місцевого суду скасовано Апеляційним судом м. Києва та постановлено свій вирок від 12 липня 2018 року.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 368 КК України ( в редакції Закону України від 10 грудня 2015 року) із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 1 місяць із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.
ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 5 ст. 27 і ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції Закону України від 10 грудня 2015 року) із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 1 місяць із конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України ОСОБА_6 і ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з 18.03.2012року по 04.04.2013 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводів особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а справу направити на новий апеляційний розгляд. Вважає, що судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано до засуджених положення ст. 69 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засуджених.
До початку розгляду справи у касаційному суді захисник, упорядку ст. 390 КПК України 1960 року, відкликав свою касаційну скаргу.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_4 підтримала касаційну скаргу прокурора.
Засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення скарги прокурора.
У запереченні захисник ОСОБА_5 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 334 КПК України 1960 року та роз`яснень, що містяться в п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів вчинення злочину.

Згідно вимог ст. 378 КПК України 1960 року вирок апеляційного суду повинен відповідати вимогам, зазначеним у статтях 332-335 цього Кодексу.
Зазначені вимоги кримінально-процесуального закону не були дотримані апеляційним судом при розгляді кримінальної справи та постановленні вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що перешкодило суду постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.
Зі змісту вироку апеляційного суду вбачається, що, встановлюючи фактичні обставини справи, суд зазначив у його мотивувальній частині зміст вироку суду першої інстанції, у якому було лише відтворено обвинувальний висновок. При цьому, скасовуючи повністю вирок суду першої інстанції та постановляючи свій вирок, апеляційний суд не сформулював власного висновку щодо об`єктивної сторони обвинувачення, визнаного судом доведеним.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вирок апеляційного суду не можна вважати законним та вмотивованим, а тому касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, який слід провести з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, перевірити доводи касаційної скарги прокурора щодо застосування до засуджених положень ст. 69 КК України та винести законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3