Провадження №1-кп/127/439/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України, відомості про який внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004171 від 02.06.2016 року, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з підстав існування ризиків для кримінального провадження, а саме того, що обвинувачений може ухилятися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки останній вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого загинула особа, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, не має постійного та законного джерела доходу. При цьому суду повідомив, що на даний час відомостей у державного обвинувачення щодо чинення незаконного впливу ОСОБА_4 на учасників кримінального провадження немає, останній дійсно з`являється до суду без будь-яких примусових заходів до нього.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо застосування до його підзахисного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки клопотання прокурора необґрунтоване, жодні із заявлених стороною обвинувачення ризиків не підтверджені належними доказами, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали обвинувального акту в кримінальному провадженні, прийшов до наступного висновку.
Так, відповідно до положень, визначених ч. 1 ст. 183 КПК України, взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 178 КПК України, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, тобто у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, являється раніше судимим, зокрема за вчинення умисного злочину, вчинив даний злочин під час іспитового строку, однак прокурором не доведено існування на даний час ризиків в кримінальному провадженні, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , незважаючи на закінчення терміну застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, належним чином виконує свої процесуальні обов`язки з`являється до суду за першою вимогою, в судовому засіданні прокурором не надано доказів намагання ОСОБА_4 чинити незаконний вплив на учасників кримінального провадження, а також доказів про намагання останнім переховуватися чи ухилятися від суду, а також доказів продовження вчинення обвинуваченим нових злочинів, а тому суд приходить до переконання про недоведеність прокурором існування заявлених стороною обвинувачення ризиків для кримінального провадження. Зважаючи на положення ст. 5 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини, у справах «Іззетов проти України», «Цигоній проти України», «Єлоєв проти України», «Харченко проти України», відповідно до яких рішення судів про продовження строку тримання під вартою, так як і застосування такого запобіжного заходу, повинні містили належні та достатні підстави для такого тримання, а тяжкість злочину та суворість покарання, що загрожує за його вчинення не можуть бути достатнім обґрунтуванням тримання особи під вартою, приходить до переконання, про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193-196, 331, 370-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: