Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження 000187 від 25 червня 2015 року за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2017 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гримайлів Гусятинського району Тернопільської області, проживаючого АДРЕСА_1 , працюючого лікарем підліткового відділення комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.1 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України та призначено покарання 2 (два) роки позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із участю у військово-лікарських комісіях усіх рівнів строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 1 (один) рік.
Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1107,96 грн. витрат за проведення судової фізико-хімічної експертизи та 7374,00 грн. фоноскопічної експертизи.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів по кримінальному провадженню.
Запобіжний захід під час судового розгляду відносно ОСОБА_6 судом не обирався.
За вироком суду ОСОБА_6 працюючи на посаді лікаря-хірурга підліткового відділення комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, будучи відповідно до п.п. «а», п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» особою, яка для цілей цього Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а також здійснюючи інші спеціальні повноваження за призначенням відповідно до розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації №9 від 19 січня 2015 року у вигляді участі в складі військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення обмежень щодо використання службового становища, встановлених ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», використовуючи своє службове становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про можливість призову ОСОБА_8 на військову строкову службу, 01 липня 2015 року в період часу з 09 год. 56 хв. до 10 год. 05 хв., перебуваючи у своєму службовому кабінеті за №3 ( АДРЕСА_2 ), одержав від провідного спеціаліста ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 400 доларів США (згідно курсу Національного банку України становить 8 600 гривень), наданих ОСОБА_8 за складання та видачу акта дослідження стану здоров`я № 6289 від 01 липня 2015 року, необхідного для вирішення питання про непридатність останнього до військової служби в Збройних Силах України.
Злочин вчинено за наступних обставин:
22 червня 2015 року в денний час, однак точний час слідством не встановлений, перебуваючи в приміщенні Обласного збірного пункту призовників ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою м. Здолбунів, вул. Чехова, 8, ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_9 , що зможе скласти відповідні документи для вирішення питання про непридатність ОСОБА_8 до військової служби в Збройних Силах України, при цьому, висловив прохання про передачу йому в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 400 доларів США.
30 червня 2015 року о 10 год. 16 хв. ОСОБА_6 , маючи на меті одержання для себе неправомірної вигоди, в ході телефонної розмови із ОСОБА_9 узгодив питання прибуття до нього ОСОБА_8 для обстеження та вирішення питання про непридатність останнього до військової служби в Збройних Силах України.
01 липня 2015 року за вказаних обставин ОСОБА_6 одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 400 доларів США, після чого у вказаний день та місці виготовив акт дослідження стану здоров`я ОСОБА_10 за № 6289 від 01 липня 2015 року, якого приблизно о 11 год. 51 хв. разом з іншими медичними документами видав ОСОБА_9 з метою їх подальшої передачі для ОСОБА_8 .
У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 оскаржує вирок суду першої інстанції в частині застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню та у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Вказує, що судом при призначенні покарання та звільнення ОСОБА_6 від його відбування з випробуванням, застосовано ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, оскільки злочин в якому останній обвинувачується, згідно ст. 45 КК України відноситься до корупційних злочинів та вчинений після прийняття відповідних змін у законодавстві. Зазначає, що суд, не встановивши достатніх обставин, які пом`якшують покарання особи, не обґрунтував можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Призначення ОСОБА_6 основного покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України не є достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим.

Просить вирок Рівненського міського суду від 22 грудня 2017 року скасувати в частині застосування кримінального закону та призначення покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною із участю у військово-лікарських комісіях усіх рівнів строком на 3 роки. Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді зобов`язання змінити на тримання під вартою в залі суду. В решті вирок суду залишити без зміни.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурором змінено вимоги апеляційної скарги та просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн. з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із участю у військово-лікарських комісіях усіх рівнів строком на 3 роки, в решті вирок суду залишити без зміни.
Захисник ОСОБА_7 покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, на думку захисника, призвело до визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого злочину за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення. Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 показання останнього, дані ним в ході судових засідань, які узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами та матеріалами кримінального провадження, були безпідставно поставлені під сумнів і розцінені судом як позиція обвинуваченого з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що на думку захисту, є неприпустимим. Вказує, що показання ОСОБА_9 , які були прийняті судом як доказ вини обвинуваченого, на яких і ґрунтувалось обвинувачення, в частині його пояснень щодо ОСОБА_6 викликають обґрунтований сумнів в їх правдивості та об`єктивності, а відповідно такі показання підлягають визнанню недопустимими та неналежними доказами в даному кримінальному провадженні, що унеможливлює посилання на такий доказ, як вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. Захист вважає, що ОСОБА_9 29 жовтня 2015 року змінив свої показання як підозрюваний за ч.3 ст. 368 КК України та дав вигідні для сторони обвинувачення неправдиві показання щодо ОСОБА_6 , якому ( ОСОБА_9 ) відразу було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру, складену слідчим та погоджену з прокурором 28 жовтня 2015 року (ще за день до допиту 29 жовтня 2015 року) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 369 КК України та ч.2 ст. 369-2 КК України, внаслідок чого вироком Рівненського міського суду від 19 листопада 2015 року угода про визнання винуватості від 29 жовтня 2015 року між прокурором ОСОБА_5 та ОСОБА_9 була затверджена. Вказує, що зібрані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні докази як поодинці, так і в своїй сукупності, не доводять, а спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Оцінивши в сукупності всі докази, досліджені в судовому засіданні по даному кримінальному провадженню, положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини за ст. 17 КПК України, положення ст. 62 Конституції України та положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на свободу та особисту недоторканість», захист вважає, що ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст. 368 КК України необхідно виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 368 КК України скасувати і закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор ОСОБА_5 вказує на її необґрунтованість.

Зазначає про безпідставність доводів захисника щодо порушення принципу презумпції невинуватості під час оцінки показань обвинуваченого в судовому засіданні, оскільки рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Barbera Messegue&Jabardo v Espagne» від 06 грудня 1988 стосується надання таких показань внаслідок тривалого попереднього утримання в місцях позбавлення волі, відсутності захисника, а стороні захисту не були пред`явлені усі докази. Безпідставними є також твердження захисника обвинуваченого про неправдивість свідка ОСОБА_9 . Твердження захисника про те, що показання ОСОБА_9 в якості підозрюваного відрізняються з тими, які він надавав під час судового розгляду не заслуговують на увагу, оскільки суд сприймає безпосередньо покази свідка у судовому засіданні, які він дає під присягою. Вина ОСОБА_6 вважає доведеною в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , матеріалами кримінального провадження, речовими доказами грошовими коштами та документами. Твердження захисника про неналежність і недопустимість показів вищевказаних свідків не є обґрунтованим із посиланням на ст. 87 КПК України. Безпідставними є посилання сторони захисту на беззаперечність прокурором відеозаписів кабінету лікаря ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з врахуванням змінених вимог та просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн. з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із участю у військово-лікарських комісіях усіх рівнів строком на 3 роки, а в решті вирок суду залишити без зміни та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають до задоволення частково з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження доказів по даному кримінальному провадженні, колегією суддів відмовлено за безпідставністю в силу положень ч.3 ст. 404 КПК України.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, а так само проханні надати таку вигоду для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням свого службового становища відповідає фактичним обставинам провадження і грунтується на сукупності зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні достатніх та достовірних доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Твердження захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними і спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
Так, встановлено, що ОСОБА_6 , працюючи на посаді лікаря-хірурга підліткового відділення комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, являючись службовою особою, 01 липня 2015 року в період часу з 09 год. 56 хв. до 10 год. 05 хв., перебуваючи у своєму службовому кабінеті за № 3, одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 400 доларів США (згідно курсу Національного банку України становить 8600 грн.), наданих ОСОБА_8 за виконання в інтересах останнього дій з використанням наданого йому службового становища, а саме, за складання та видачу акта дослідження стану здоров`я ОСОБА_10 , необхідного для вирішення питання про непридатність останнього до військової служби в Збройних Силах України, який видано обвинуваченим ОСОБА_6 ОСОБА_9 цього ж дня о 11 год. 51 хв. за № 6289 разом з іншими медичними документами з метою їх подальшої передачі для ОСОБА_8 .
Показання ОСОБА_6 , відповідно до яких він заперечує одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 , в сумі 400 доларів США за встановлених судом обставин, спростовуються показаннями допитаних під час судового розгляду свідків, сукупністю досліджених судом першої інстанції та викладених у вироку, доказів, які узгоджуються між собою.
З протоколу за результатами негласної слідчої (розшукової) дії ? зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 30 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_9 з ОСОБА_6 30 червня 2015 року домовляються про зустріч 01 липня 2015 року щодо прийому ОСОБА_8 лікарем ОСОБА_6 (Т. № 1, а.п.50-51).
Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі аудіо-відео контролю особи від 02 липня 2015 року ОСОБА_9 30 червня 2015 року зазначає ОСОБА_8 про необхідність надати неправомірну вигоду в сумі 600 доларів США. У подальшому, 01 липня 2015 року, ОСОБА_9 вказує ОСОБА_8 положити в один конверт грошові кошти в сумі 200 доларів США (зазначаючи, що 200 США завеземо потім), який в дорозі після виходу з лікарні передав ОСОБА_9 , а в інший 400 доларів США, який останній передає ОСОБА_9 для їх передачі лікарю ОСОБА_6 (Т.№ 1, а.п. 52-58).
В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_8 підтвердив факт вимагання ОСОБА_9 та надання останнім для лікаря ОСОБА_6 неправомірної вигоди в сумі 400 доларів США за вирішення питання щодо «оформлення медичної комісії» (Т.№ 3, а.п. 170).
Факт одержання ОСОБА_6 від ОСОБА_9 неправомірної вигоди при встановлених судом обставинах підтверджується поясненнями останнього, наданими ним в якості свідка в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що після розмови з ОСОБА_6 про виготовлення документів стосовно ОСОБА_8 , яка відбулась 01 липня 2015 року у його службовому кабінеті, показав конверт з грошовими коштами, наданим ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 відкрив шухляду і він їх туди поклав, після чого повідомив ОСОБА_6 , що «тут все нормально», на що останній кивнув головою, а після огляду ОСОБА_8 видав документи про його обстеження (Т.3, а.п. 170).
Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою від 02 липня 2015 року не вбачається перебування ОСОБА_9 в кабінеті ОСОБА_6 у його відсутність 01 липня 2015 року, зокрема: о 09 год. 49 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підійшли до кабінету № 3, який в цей час відкривав своїм ключем ОСОБА_6 , який заходячи у кабінет, сказав, що буде приймати згідно черги, зібравши у людей, що на нього чекали медичні картки, у тому числі і у ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишились очікувати у коридорі. О 09 год. 56 хв. ОСОБА_9 зайшов у кабінет до ОСОБА_6 , а о 10 год. 05 хв. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_6 вийшли з кабінету. О 10 год. 18 хв. у кабінет зайшов ОСОБА_6 , а слідом за ним зайшли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які вийшли з кабінету о 10 год. 30 хв. О 11 год. 51 хв. в кабінет до ОСОБА_6 зайшов ОСОБА_9 , який через 3 хв. вийшов з кабінету, тримаючи в руках набір документів (Т.№ 3, а.п.39-41).
З оголошеного та оціненого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 01 липня 2015 року (Т.№ 3, а.п.151-153) в кабінеті ОСОБА_6 в шухляді його робочого столу виявлено конверт з грошовими купюрами номіналом по 100 доларів США, наданих ОСОБА_8 , відповідно до протоколу виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 30 червня 2015 року (Т.№ 3, а.п.34-37), які відповідно до протоколу огляду грошових коштів від 06 липня 2015 року (Т.№ 3, а.п. 154-155) під час освітлення лампою всі світилися характериним світінням яскраво-зеленого кольору.
Крім того, вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2015 року затверджено угоду від 29 жовтня 2015 року між прокурором прокуратури Рівненської області та обвинуваченим ОСОБА_9 про визнання винуватості ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 369, ч.2 ст. 369-2 КК України та засуджено за давання неправомірної вигоди ОСОБА_6 в сумі 400 доларів США за складання та видачу акта дослідження стану здоров`я № 6289 від 01 липня 2015 року, необхідного при складанні підсумкового рішення лікарем-членом призовної комісії щодо придатності призовника ОСОБА_8 за станом здоров`я до військової служби та одержанні для себе неправомірної вигоди у сумі 200 доларів США за вплив на прийняття рішення ОСОБА_6 , який набрав законної сили 21 грудня 2015 року (згідно Єдиного державного реєстру судових рішень).
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо заперечення факту отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_9 грошових коштів як предмету неправомірної вигоди та покликання щодо підтвердження матеріалами негласних слідчих дій того факту, що у ОСОБА_16 була технічна можливість покласти гроші в шухляду стола ОСОБА_6 без відома та згоди останнього не заслуговують на увагу.

З достатньою повнотою суд перевірив у судовому засіданні доводи обвинуваченого про його невинуватість.

Оцінюючи докази по кримінальному провадженню в їх сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо їх належності, допустимості та достовірності, так як вони є достатніми для встановлення фактичних даних та узгодженими між собою.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочині є обґрунтованими і підтверджуються сукупністю зібраних та оцінених, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, доказів.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 368 КК України ? є вірною.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому за вироком суду першої інстанції призначено без належного врахування загальних засад, визначених у ст. 65 КК України, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та залишено поза увагою положення ч.2 ст.50 КК України.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, обставини, які пом`якшують та обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено, що є безумовною підставою для призначення основного покарання більш м`якого виду, передбаченого санкцією інкримінованого злочину, однак призначив покарання у виді 2 років позбавлення волі, яке за своїм видом і розміром є явно несправедливим через суворість, у зв`язку з чим є слушною думка прокурора про застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.
На думку колегії суддів, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_6 , так і іншими особами, оскільки значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю застосування за кожний вчинений злочин.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до ст.ст. 408, 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке згідно ст. 414 КПК України хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, є підставою для зміни вироку, якщо це не погіршує становище обвинуваченого, тобто у разі пом`якшення призначеного покарання.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 368 КК України в частині призначеного покарання змінити.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн. з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із участю у військово-лікарських комісіях усіх рівнів строком на 2 роки.
У решті вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 368 КК України залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3