УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/14178/18

Провадження №: 1-кс/755/5591/18

м. Київ

"23" жовтня 2018 р.

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000182, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність прокурора, у рамках вказаного кримінального провадження, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, оскільки після отримання суб`єктами оскарження клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 13.09.2018 (вх. № 1867 від 13.09.2018 з особистого прийому ОСОБА_5 ) про здійснення процесуальних, слідчих (розшукових) дій у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000182, що було подане, у порядку ст. 220 КПК України, але у строки регламентовані вказаною статтею зазначеного Кодексу, не розглянуто (вимога даного характеру відображається у мотивувальній частині скарги).

Поряд з цим, у скарзі в її резолютивній частині автори порушують питання про зобов`язання прокурора унести клопотання про арешт майна.

Також автор скарги порушує питання про поновлення строку оскарження визначеного ст. 304 КПК України на вказану бездіяльність, з огляду на його пропуск з поважних причин.

Позиція сторін

Сторони у судове засідання, будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомили, у зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін та дослідивши матеріали судового провадження, уважає за доречне указати таке.

Встановлені обставини із посиланням на докази

У провадженні СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження унесене до ЄРДР за № 0000182.

Відповідно до витягу з ЄРДР, який сформований реєстратором ОСОБА_6 від 13.09.2018 справа розслідується з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 364 КК України. Фабула: ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.11.2017 у справі № 754/13810/17 зобов`язано уповноважену особу КМП № 3 внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 № 1538 щодо можливих неправомірних дій службових осіб під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, де ОСОБА_4 визнана потерпілою.

13.09.2018 до прокуратури ОСОБА_3 було подано клопотання від тієї ж дати про здійснення затримання керівництва ТОВ «Берег».

Дані про розгляд цього звернення прокуратурою, на час розгляду скарги слідчим суддю, не установлені.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Щодо питання поновлення строку оскарження.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тож, слідчий суддя проаналізувавши клопотання особи, що подала скаргу про поновлення строку оскарження визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України, виходячи з положень ч. 1 ст. 117 даного Кодексу, вважає за необхідне його задовольнити та поновити строк оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин

Щодо скарги по суті.

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

На цей час, встановлений у КПК порядок свідчить, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 КПК України).

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй (ч. 2 ст. 220 КПК України).

Також, у контексті наведеного, з урахуванням даних відображених в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ, та думки суду апеляційної інстанції (Апеляційний суд м. Києва справа № 755/1246/17, ухвала від 29.05.2017), які беруться слідчим суддею до уваги з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», слід зазначити, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті.

12.09.2018 до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 було подано звернення від тієї ж дати (вх. № Р-4882) про визнання її з ОСОБА_7 потерпілими, у порядку ст. 220 КПК України, у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000182 з огляду на наявність, на думку автора такого звернення, обставин регламентованих ст. 55 указаного Кодексу.

08.10.2018 до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 було подано звернення від тієї ж дати (вх. № О-5337) про визнання її потерпілою, у порядку ст. 220 КПК України, у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000182 з огляду на наявність, на думку автора, такого звернення, обставин регламентованих ст. 55 указаного Кодексу.

На час розгляду скарги відомості про відмову у визнанні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілими у провадженні за наслідками розгляду їх звернень не установлені, що, у світлі указаної позиції ВССУ, свідчить про те, що з цього моменту (12.09.2018 та 08.10.2018 відповідно) ці особи, за відсутності постанов про відмову у визнанні їх потерпілими, відповідно до ст. 220 КПК України, можуть вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті компетентними органами.

З урахуванням того, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, у тому числі, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Питання здійснення інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, стосується строків регламентованих вказаним Кодексом щодо розгляду клопотань, заяв сторін, у ракурсі норм ст. 220 того ж Кодексу, в їх системному зв`язку, у строк не більше трьох днів з моменту подання того чи іншого звернення, бо у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК України).

Також слід урахувати, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає, що її застосування перебуватиме у справедливому балансі з обставинами самої справи.

А тому, у світлі наведених засад кримінального провадження, визначених частиною першою статті 7 указаного Кодексу, слідчий суддя уважає за можливе розглянути указане питання по суті, так як таке застосування норм права перебуватиме у справедливому балансі з обставинами самої справи, тобто буде справедливим.

Тим паче, що справедливість, дійсно, як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні певного питання для регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

При розгляді звернення по суті, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що в силу положень чинного кримінального процесуального законодавства України, дане звернення не розгянуто з дотриманням вимог ст. 220 КПК України.

Суб`єкт оскарження будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання письмових заперечень до суду, з зазначенням належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає за необхідне зобов`язання суб`єкт оскарження вчинити дію за зверненням та зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000182, вчинити одну з дій передбачених ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 13.09.2018 (надійшло до прокуратури 13.09.2018 за вх. № 1867 з особистого прийому ОСОБА_5 ) в частині, яка стосується вимог заявлених у ньому особисто ОСОБА_3 в строки визначені ст. 220 даного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

Разом з тим, запропоновані безпосередньо особою, яка подала скаргу способи захисту порушених прав не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 55, 307 КПК України, а тому застосовані бути не можуть, так як не можуть сприйматися, як ефективні, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачені, як і можливість визнання юридичної особи потерпілою, на етапі досудового розслідування, особисто слідчим суддею при розгляді скарги, у порядку ч. 1 ст. 303 зазначеного Кодексу, як наслідок, дана скарга підлягає задоволенню частково, а в іншій частині задоволена бути не може з наведених вище передумов.

Щодо скарги в частині вимог заявлених ОСОБА_4 , то слід відмітити, що за наслідками розгляду скарги установлено, що вона подавала заяву про визнання її потерпілою у цьому кримінальному провадженні 08.10.2018, як наслідок положення ст. 220 КПК України в частині трьох днів розгляду не поширюються на подане нею звернення від 13.09.2018 до прокуратури. Тим паче, що остання узагалі не була співавтором указаного клопотання, відповідно і не виникла бездіяльність певного роду.

Бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних дій арешт може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого маючи статус, який дозволяє таке ініціювання, як-то сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Як наслідок, у цій частині скарга задоволена бути не може, так як не установлений факт попереднього ініціювання вчинення таких дій повноваженою на те особою у клопотанні, яке надійшло до прокуратури 13.09.2018 № 1867.

З цих підстав слідчий суддя, керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України, постановив:

клопотання про поновлення строку для подання скарги визначеного ст. 304 КПК України задовольнити та поновити даний строк.

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000182, вчинити одну з дій передбачених ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 13.09.2018 (надійшло до прокуратури 13.09.2018 за вх. № 1867 з особистого прийому ОСОБА_5 ) в частині, яка стосується вимог заявлених у ньому особисто ОСОБА_3 в строки визначені ст. 220 даного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя : ОСОБА_1