Справа № 362/99/18
Провадження №1-кп/367/330/2018
УХВАЛА
Іменем України
07 травня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
обвинувачених: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду м. Ірпеня матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001232 від 30.07.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тальне Черкаської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 18.01.2017 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.,
у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України,-
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тальне Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз Маньківським районним судом Черкаської області 24.07.2015 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі,-
у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.03.2018р. по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні, прокурор висловив думку про те, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України, з викликом в судове засідання обвинувачених, потерпілого та свідків. Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив суду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який спливає 12.03.2018р.. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинувачених обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Потерпілий ОСОБА_10 в підготовче судове засіданні не з`явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив, суд, проводити судові засідання без його участі.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 заперечували щодо призначення кримінального провадження до розгляду, зазначили, що обвинувальний акт складений без дотримання вимог ст. 291 КПК України. Так, захисники зазначили, що в обвинувальному акті відсутнє сформульоване обвинувачення щодо кожного з обвинувачених, а саме які саме дії вчинив кожен з них. Крім того, захисник ОСОБА_7 зазначив, що обвинувачення викладено суперечливо, незрозуміло та неконкретно. Крім того, заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії тримання під вартою обвинувачених, оскільки ризики наведені прокурором не доведені та заявили клопотання про зміну запобіжних заходів з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Так, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту складеного 03.01.2018р. прокурором ОСОБА_11 повний та зрозумілий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в даному обвинувальному акті відсутній, в наявності лише виклад фактичних обставин епізодів вчинення кримінальних злочинів у яких обвинувачується кожний з обвинувачених окремо, які не відображують усі фактичні обставини скоєння 29.07.2017р. обвинуваченими злочинів, у яких вони обвинувачуються, а також викликають не зрозумілість у послідовності їх дій, часу і місця, а також способу їх вчинення, що тягне за собою й незрозумілість та неконкретність формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого.
Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.
Так, згідно даного обвинувального акту під час викладення фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення кожному з обвинувачених окремо за епізодом ч. 3 ст. 289 КК України, вказано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у тому, що вони 29.07.2017 року близько 22 год. 00 хв. перебуваючи разом із двома невстановленими в ході досудового слідства особами жіночої статі на перехресті вул. Мічуріна та вул. Балукова в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, де помітили припаркований автомобіль марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору під керуванням ОСОБА_10 .. В цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом. Так, вони вступили в злочинну змову між собою та погодили спільні злочинні дії, з метою реалізації прямого умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 . Після чого, останні, з метою реалізації своїх злочинних дій, підійшли до власника автомобіля ОСОБА_10 та домовились з ним про їх перевезення до смт. Глеваха Васильківського району Київської області. В ході руху автомобіля дві невстановлені в ході досудового розслідування особи жіночої статі вийшли з автомобіля поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , а ОСОБА_10 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжили рух до смт. Глеваха Васильківського району Київської області. Під час руху, ОСОБА_9 з метою реалізації спільного прямого злочинного умислу, згідно розподілених ролей, сидячи на задньому сидінні за водієм автомобіля марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , наказав ОСОБА_10 заїхати на ділянку місцевості, розташованій по вул. Київська в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, та зупинити автомобіль. Далі, ОСОБА_9 знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, згідно розпреділених ролей, після повної зупинки автомобіля здійснив один постріл з предмета, зовні схожого на пістолет, в напрямку ОСОБА_10 і влучив у його праве надпліччя, внаслідок чого останній, з метою втечі, відкрив водійські дверцята та залишив свій автомобіль. Після цього, ОСОБА_10 , помітивши на проїжджій частині вулиці проїжджаючий автомобіль марки «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2 , знову повернувся до салону свого автомобіля, сподіваючись, що вказані особи вирішать припинити свої злочинні дії, однак ОСОБА_8 , сидячи на передньому пасажирському сидінні, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, здійснив також ще один постріл з предмета, зовні схожого на пістолет, в напрямку ОСОБА_10 , влучивши у ліве передпліччя, внаслідок чого останній залишив свій автомобіль та попрямував за допомогою до водія автомобіля марки «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 . Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , погрожуючи ОСОБА_10 предметами, зовні схожими на пістолети та здійснивши з них 2 постріли, влучивши у праве надпліччя та ліве передпліччя потерпілому, чим спричинили йому легкі тілесні ушкодження, незаконно заволоділи автомобілем потерпілого марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 зеленого кольору. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на даному автомобілі з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись вищевказаним автомобілем на власний розсуд.
За такого викладу фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення, не зрозуміло яким чином після досягнення домовленності на незаконне заволодіння транспортним засобом були розподілені ролі між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , хоча про це було зазначено прокурором.
Також, при викладенні фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими та при формулюванні обвинувачення, вказано, що обвинувачені погрожували і здійснювали постріли в бік потерпілого з "предмету зовні схожого на пістолет", разом із тим, з такого викладу не зрозуміло, чи був один такий предмет та обвинувачені його передавали один одному чи таких предметів було декілька. Крім того, таке формулювання як застосування обвинуваченими "предмету зовні схожого на пістолет" свідчить про те, що прокурором у даному провадженні не було сформульовано належним чином обвинувачення, оскільки постріли можуть бути лише з конкретної зброї, або виробу пристосованого для цього, а не з предметів схожих на неї, що є предметом доказування на досудовому слідстві. При цьому при викладені обвинувачення прокурором зазначається висновок експерта №100 від 01.09.2017р. , згідно з яким виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого при обставинах викладених у постанові, а саме внаслідок дії "пуль пневматичного пістолета" не виключається.
Крім того, при зазначені в формулюванні обвинувачення як за ч. 3 ст. 289, так і за ч. 2 ст. 187 КК Украпїни прокурором вказано, що потерпілому двома пострілами були спричинені легкі тілесні ушкодження, але не зазначено які саме, чи спричинили вони короткочасний розлад здоров,я або незначну втрату працездатності,чи були вони небезпечні для життя в момент заподіяння, хоча це є однією з кваліфікуючих ознак злочинів передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, в яких обвинувачуються ОСОБА_12 та ОСОБА_9 ..
Також, при викладенні прокурором фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення кожному з обвинувачених окремо за епізодом ч. 2 ст. 187 КК України зазначено, що в ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник спільний прямий злочинний умисел, спрямований на розбій, поєднаний з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення під час поїздки до смт. Глеваха на автомобілі потерпілого марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 . Надалі викладено обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, які за своїм змістом ідентичні, тому викладу, який був при написанні фактичних обставин та формулювання обвинувачення за ч. 3 ст. 289 КК України, з різницею в тому, що в ОСОБА_12 та ОСОБА_9 зазначений різний умисел на вчинення різних злочинів в один час в одному місці за одних й тих самих обставин. Крім того в фактичних обставинах скоєння злочину обвинуваченими передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та формулюванні обвинувачення взагалі відсутні час, місце, спосіб та обставини заволодіння майном потерпілого, а саме гаманцем та телефоном. А також не вказано хто з обвинувачених в який момент та в якій спосіб заволодів цим майном.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз,ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред,явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред,явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати,беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від.01.03.2001р., справа «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).
Крім того, в обвинувальному акті, як в фактичних обставинах справи так й при формулюванні обвинувачення прокурором викладені висновки експертизи, проведеної на досудовому слідстві.
Відповідно до ст. 84, ст. 101 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Висновок експерта є процесуальним джерелом доказів, який має докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, які не є обов`язковими для особи або органу, яка здійснює провадження.
Колегія суддів, вважає, що описання в обвинувальному акті висновків експерта не є викладом фактичних обставин по конкретному кримінальному провадженню, які прокурор вважає встановленими, а тим більш формулюванням обвинувачення, в розумінні вимог діючого КПК України та практики Європейського суду з прав людини, та є посиланням прокурора на зібраний під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні докази.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступень тяжкості кримінального правопорушення, тощо.
Втім, сформульоване обвинувачення в даному обвинувальному акті не містить в собі конкретних даних про події злочинів, за якими обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та не містить персоніфікації кожного діяння вчинених обвинуваченими, для кожного окремо, в яких вони обвинувачуються.
З урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та п. 2 ст. 6 Конвенції щодо недотримання презумпції невинуватості.
Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без дотримання останнім загальних засад кримінального провадження, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що прокурором не було дотримано вимог закону, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт містить у собі не зрозумілий та неконкретний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, які не відображають усі фактичні обставини скоєння обвинуваченими злочинів, у яких вони обвинувачується, а також викликає незрозумілість у послідовності їх дій, часу і місця їх вчинення, що тягне за собою й незрозумілість та неконкретність сформульованого обвинувачення.
Судом звертається увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Такі недоліки як відсутність в обвинувальному акті викладу усіх фактичних обставин кримінального злочину, які прокурор вважає встановленими та неконкретність сформульованого обвинувачення, свідчать про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, та такі недоліки не можуть бути усунуті у іншому порядку, аніж шляхом повернення обвинувального акту прокурору.
Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокурору, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України, впродовж розумного строку, який суд визначає у продовж 7 днів з моменту його отримання.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Стаття 197 КПК України передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.03.2018р. обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін застосування якого спливає 10.05.2018р..
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Суд заслухавши доводи прокурора, захисників, обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний під час досудового розслідування обвинуваченим у відповідності до вимог п. 5 ст. 183 КПК України та з врахуванням наявності ризиків передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду справи судом не відпали.
Так, суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким та тяжким злочинами, відповідно, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, раніше неодноразово судимі, провину у скоєному не визнають, суд приходить до висновку, про наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені перебуваючи на волі можуть переховуватись від суду, з метою уникнення покарання за скоєне, незаконно впливати на покази свідків, потерпілого, які ще не допитувались у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані в сукупності доводи, суд, прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обов`язків, у зв`язку з чим вважає, що є достатні підстави для продовження строку застосування до них такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою строком на 30 днів.
Суд не може прийняти доводи сторони захисту з приводу того, що застосовування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, та що обвинуваченим може бути обраний домашній арешт за місцем проживання, оскільки ризики наведені прокурором заслуговують на увагу, а наявність місця проживання обвинувачених не є гарантією виконання ними своїх процесуальних обов`язків та запобіганню спробам переховуватись від суду, з метою уникнення покарання за скоєне, незаконно впливати на покази свідків, потерпілого, які ще не допитувались у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою становить 30 (тридцять) днів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 110, 177, 183, 197, 291, 314, 315, 376 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0001232 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, повернути прокурору Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків, а саме протягом 10 днів з моменту його отримання.
Клопотання прокурора щодо продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжити на 30 (тридцять) днів.
Початок строку дії ухвали суду про тримання під вартою, обчислювати з 07.05.2018 року по 05.06.2018 року, включно.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_9 продовжити на 30 (тридцять) днів.
Початок строку дії ухвали суду про тримання під вартою, обчислювати з 07.05.2018 року по 05.06.2018 року, включно.
У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про заміну обвинуваченим запобіжного заходу на більш м,який, - відмовити.
Повний текст ухвали був складений, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошений 11 травня 2018 року о 13 годині 50 хвилин.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3