У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївської апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000331 апеляційну скаргу прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попове, Новосанжарського району, Полтавської області, з освітою 2 класи, непрацюючого, неодруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, що потягло невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України - у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду повторно дослідити обставини кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених, ч.3 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік,

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 1 рік 6 місяців обмеження волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік 6 місяців не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно п. п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України, вирок відносно якого не оскаржується.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що оскаржуваний вирок стосовно нього в частині призначення покарання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що згідно з вимогами ст. 69 КК України та роз`ясненнями, що містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України, призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України може мати місце лише за наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Зазначає, що мотивуючи рішення при призначенні покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, наявність кількох обставин, що на думку суду пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, а саме щирого каяття обвинуваченого, сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування шкоди, та вважав за можливе застосувати положення ст.69 КК України.

Так, не погоджуючись із вказаними мотивами суду, прокурор зауважує, що у даному випадку не можна врахувати таку обставину, як щире каяття, оскільки воно проявляється виключно у визнанні вини обвинуваченим. Крім того, вважає, що не можна й враховувати і таку обставину, як добровільне відшкодування шкоди, оскільки викрадене було виявлено та вилучено під час проведення слідчих дій органом розслідування, тобто всупереч бажання обвинуваченого.

Крім того, суд в оскаржуваному вироку не розмежував, які обставини при призначенні покарання враховуються для застосування положень ст. 69 КК України, а які для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Звертає увагу, що при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд не врахував той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини, один з яких відноситься до категорії тяжких, його особу, який будучи працездатною особою молодого віку ніде не працював, а збагачувався шляхом вчинення корисливих злочинів, зловживає алкогольними напоями, неодружений, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, посередньо характеризується за місцем проживання.

На думку прокурора, суд першої інстанції обмежився фактичним наведенням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, проте не мотивував своє рішення та не зазначив яким чином вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним, що в липні 2017 року близько 22.00 год., точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи корисливу мету та умисел на таємне викрадення чужого майна, використовуючи ключ від запорів вхідних дверей будинку, знайдений ним біля входу, проник до житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 звідки викрав, кормоподрібнювач марки "Эликор-1", спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 1368 грн.

Крім того, 03.09.2017 року, близько 22:00 год., ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно, переслідуючи корисливу мету та умисел на таємне викрадення чужого майна брухту чорного металу, шляхом вільного доступу, викрали металевий поштовий ящик, вагою 90 кг, вартістю по 5 грн 40 коп. за один кг, що був розташований на дорозі навпроти будинку АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_12 , спричинивши потерпілому матеріальні збитки на суму 486 грн.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував, суспільну небезпечність вчинених ним злочинів, один з яких відноситься до тяжкого злочину, обставини справи, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття активне сприяння злочину та відшкодування збитків, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважав необхідним на підставі ст. 69 КК України призначити ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межіх, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення та в таємному викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб повторно, кваліфікація його дій за ч. 3 ст.185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України відповідно, є вірними, апелянтом не оспорюються, а тому в цій частині, вирок суду першої інстанції апеляційним судом, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, не перевіряється.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання за злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 судом дотримано в повній мірі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, посередньо характеризується за місцем проживання, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та обставини, що пом`якшують відповідальність - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а саме надання органам досудового слідства допомоги у встановленні невідомих обставин справи, добровільне повідомлення про обставини вчинення злочинів, перелік об`єктів злочину, які були викрадені та місця продажу, збуту викраденого, добровільне відшкодування збитку потерпілому ОСОБА_12 , психічний стан здоров`я обвинуваченого.

Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_6 страждає на легку розумову відсталість в ступені вираженої дебільності, ускладнену синдромом залежності від алкоголю з розладами поведінки. Відповідно до висновку експерта він на момент інкримінуємого йому діяння і на даний час не міг і не може в повній мірі віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Однак, не потребує примусових заходів медичного характеру. Таким чином, відповідно до положень ст. 20 КК України ОСОБА_6 є обмежено осудним.

Судом першої інстанції також враховано обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі, він не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням усіх наведених вище обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді обмеження волі з застосуванням положень ст. 69 КК України, з визначенням остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КПК України та звільненням від його відбуття з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції належно виконав вимоги Закону, врахував наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Суд також належним чином врахував дані про особу обвинуваченого, а саме - характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 за місцем проживання, відповідно до якої обвинувачений характеризується посередньо, через наявний у нього психічний розлад є обмежено осудною особою, відповідно до висновку органу пробації виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, призначене судом ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, за своїм видом та розміром, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50,65 КК України.

Вирок за своїм змістом є належно вмотивованим обґрунтованим та законним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд застосовуючи ст. 69 КК України, належним чином не мотивував у вироку підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті - є неприйнятними.

Матеріали кримінального провадження не містять даних щодо порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив :

Апеляційну скаргу прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той саме строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді: