Апеляційний суд Рівненської області
________________________________________________копія:_____
У Х В А Л А
Іменем України

12 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000686 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року відносно нього у частині призначеного покарання змінити та скасувати вирок в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, тобто звільнити, також від відбування додаткового покарання призначеного судом.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду в апеляційному порядку оскаржений не був.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України, його

звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки з покладенням, відповідно до ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 6915 (шість тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) грн. 52 (п`ятдесят дві) коп.. Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій зазначає, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції положень кримінального закону, а саме неврахуванням усіх наявних, пом`якшуючих покарання обставин, які на його думку, можна було б покласти в основу прийняття рішення про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Також, мотивуючи позицію, вважає, що такі обставини кримінального провадження, як тяжкі наслідки не могли стати підставою для залишення додаткового покарання таким, що підлягає відбуванню реально, а комплекс пом`якшуючих покарання обставин, таких як відсутність судимостей раніше, добровільне відшкодування завданих збитків, позитивна характеристика за місцем проживання цілком можливо було врахувати при звільненні від додаткового покарання, а тому вважає вирок таким, що підлягає зміні з цих підстав.

За вироком суду, ОСОБА_4 14 липня 2015 року приблизно о 16-й год. 10 хв., керуючи в світлу пору доби технічно справним автомобілем марки «FORD TRANSIT CONNEC», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Бєлгородській у м.Сарни, Рівненської обл. зі сторони вул.Технічної у напрямку вул.Суворова зі швидкістю 64,44 км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті, поблизу магазину «Дует», в порушення вимог підпунктів б), д) пункту 2.3, пунктів 12.3., 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху транспортного засобу, яким керував обвинувачений. Так, ОСОБА_4 з моменту виникнення перешкоди для нього, яку він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу аж до повної його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд транспортного засобу на пішохода ОСОБА_8 , хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування при русі автомобіля з максимально допустимою в даній дорожній обстановці швидкістю. Внаслідок описаних вище подій пішохід ОСОБА_8 отримала множинні тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від яких потерпіла померла після госпіталізації у комунальний заклад «Сарненська центральна районна лікарня» та які, у прямому і безпосередньому причинному зв`язку зі скоєною ОСОБА_4 дорожньо-транспортною пригодою та настанням вказаних вище суспільно-небезпечних наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та залишити без змін вирок суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини кримінального провадження та вина у вчиненні злочину за пред`явленим обвинуваченням доведеним у суді першої інстанції і ОСОБА_4 в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Що ж стосується виду та розміру призначеного ОСОБА_4 судом першої інстанції покарання за ч.2 ст.286 КК України, а саме додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, яке було призначено судом, що оспорюється обвинуваченим у апеляційній скарзі, то колегія суддів враховує наступне.

Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 (три) до 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 (три) років або без такого.

У відповідності до п.21 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року, призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

У свою чергу, у Постанові Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, а саме у п.9 цієї постанови зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 були враховані такі пом`якшуючі йому покарання обставини, як щире каяття та добровільне відшкодування, завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Разом з тим, суд враховував позитивну характеристику ОСОБА_4 по місцю проживання, думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого

покарання обвинуваченому та факт того, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався раніше.

Усі зазначені обставини, як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції поклав в основу прийнятого рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та встановлення йому максимального іспитового строку тривалістю 3 (три) роки при такому звільненні.

Колегія суддів уважає, що про існування будь-яких нових обставин, які б надали підстави прийняти судом апеляційної інстанції рішення про зміну даного вироку та постановлення ухвали про скасування рішення суду першої інстанції у частині призначення додаткового покарання ОСОБА_4 останній суду апеляційної інстанції у ході розгляду скарги не повідомив.

Така, на думку ОСОБА_4 , пом`якшуюча йому покарання обставина - як активне сприяння ним розкриттю даного злочину, не узгоджується з обставинами кримінального провадження, які встановлені органом досудового розслідування та судом у ході усього судового розгляду, а довідка з місця роботи, копію якої завірив обвинувачений ОСОБА_4 та надав суду апеляційної інстанції, що підтверджує його трудові правовідносини та факт працевлаштованості у фізичної особи-підприємця на посаді водія з 05 січня 2018 року, колегією суддів як належний та допустимий доказ, розцінюватись не може та, вцілому висновків суду з приводу прийнятого рішення не спростовує.

Висновок суду про застосування до ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є вмотивованим, оскільки будь-які дані про те, що застосування такого додаткового покарання до нього позбавить його засобів до існування, чи будь-яким іншим чином унеможливить його повсякденне життя у суспільстві, у матеріалах кримінального провадження відсутні та у вироку суд першої інстанції також не навів.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_4 основне покарання, визначене судом першої інстанції, від відбування якого було прийнято рішення його звільнити з випробуванням та призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, повністю відповідає ступеню тяжкості, вчиненого ОСОБА_4 з необережності злочину, проте такого, що відноситься до категорії тяжких та цілком, у відповідності до особи обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суду апеляційної інстанції, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.407 КПК України, надано право залишити без змін вирок суду першої інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року у кримінальному провадженні №0000686 відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1