Справа № 567/1008/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю
прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Острог Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України є таким, що немає судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

встановив :

16.06.2018 приблизно о 22:30 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем "Renault Megane", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул.Гагаріна в с.Вельбівно Острозького району Рівненської області, зі сторони смт.Гоща у напрямку м.Острог, зі швидкістю 60 км/год., в порушення вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, в момент виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу негайно не вжив та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду в попутному напрямку, ведучи велосипед з причепом, на якому знаходилось сіно.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер під час транспортування до медичного закладу.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України винним себе визнав повністю.
При цьому він показав, що у його користуванні перебуває автомобіль "Renault Megane", реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору. 15.06.2018 року у вечірню пору доби, керуючи вказаним автомобілем він поїхав до свого товариша ОСОБА_9 , який проживає в с.Бадівка Острозького району Рівненської області. Вказує, що перебуваючи в гостях у ОСОБА_9 , він вживав алкогольні напої, а саме випив приблизно 3-4 стопки по 50 мл. Після чого він сів за кермо автомобіля та поїхав в напрямку м.Острог. Рухаючись по автодорозі, яка проходить через ліс, перед с.Вельбівно він зустрів свого знайомого ОСОБА_10 , який відпочивав у лісі разом зі своїми знайомими та приєднався до вказаних осіб і випив з ними приблизно ще 4 стопки горілки по 50 мл. та пляшку пива ємністю 0.5 л. Пробувши із зазначеними особами деякий час, він знову сів за кермо свого автомобіля та продовжив рух в напрямку м.Острог. Рухаючись по вул.Гагаріна в с.Вельбівно зі сторони смт.Гоща приблизно зі швидкістю 60-62 км/год., він роз`їхався із зустрічним автомобілем, який рухався в зустрічному напрямку з ввімкненим ближнім світлом фар та засліпив його. Відразу після роз`їзду з вказаним автомобілем, в світлі фар він помітив на своїй смузі руху причеп із сіном висотою до 2 м., без будь-яких розпізнавальних знаків та освітлення. Вказує, що помітивши зазначений причеп, він відразу застосував екстренне гальмування, проте відразу відбувся наїзд передньою правою частиною автомобіля у задню частину причепа (пошкоджена права передня фара його автомобіля та наявні царапини в середній частині переду автомобіля). Його автомобіль та переднє лобове скло засипало сіном та через кілька метрів він зупинився. Вийшовши з автомобіля, він побачив, що перед його автомобілем, на зустрічній смузі руху, ближче до середини проїзної частини лежить чоловік. Підійшовши до чоловіка він перевірив чи є в нього пульс та почав кликати людей на допомогу та попросив їх викликати швидку допомогу та поліцію. З правого боку від автомобіля знаходився перекинутий причеп перед яким знаходився велосипед. Приблизно через 5-10 хв. приїхали працівники швидкої медичної допомоги, які госпіталізували потерпілого до медичного закладу. Пізніше від працівників поліції він дізнався що потерпілий помер.

Вказує, що проїзна частина дороги не освітлювалась.

У вчиненому розкаюється та просить суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що з початку 2018 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_8 15.06.2018 року вона разом зі своїм внуком приїхала в с.Вельбівно Острозького району Рівненської області до ОСОБА_8 та приблизно о 20:00 год. вони пішли на сінокіс, що знаходився наприкінці с.Вельбівно в напрямку смт.Гоща, згрібати сіно. Приблизно після 21:00 год. вони погрузили сіно на саморобний причеп, який був прикріплений до велосипеда та пішли в напрямку місця свого проживання. Світловідбивачів та розпізнавальних знаків на причепі не було. Вказує, що вони рухались по вул.Гагаріна в с.Вельбівно, яка не освітлюється. ОСОБА_8 йшов по правому краю проїзної частини та вів велосипед, ліві колеса причепа рухались по лівому краю проїзної частини, а праві колеса по узбіччю. Через деякий час вона побачила, як зі сторони смт.Гоща в напрямку м.Острог на великій швидкості рухається автомобіль сірого кольору з ввімкненим світлом фар та проїхавши повз неї, допустив наїзд у задню частину причепа. Внаслідок наїзду сіно розкидалось по всій проїзній частині, при цьому ОСОБА_8 від удару відкинуло на зустрічну смугу руху. Велосипед та причеп відкинуло вправо відносно руху автомобіля. Із автомобіля вийшов ОСОБА_7 , який на її думку перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після чого вона підбігла до ОСОБА_8 , в якого ще були ознаки життя, однак він нічого не говорив. Через деякий час приїхали працівники поліції та швидка медична допомога. В подальшому ОСОБА_8 госпіталізували в КЗ "Острозька ЦРЛ", де він помер.
Вказує, що будь-яких претензій до обвинуваченого вона не має, завдана шкода їй відшкодована в повному обсязі, при вирішенні питання про призначення покарання покладається на розсуд суду та просить його суворо не карати. В подальшому, подала суду заяву про завершення розгляду провадження в її відсутності в якій одночасно просить призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_8 . Зазначила, що вранці 16.06.2018 до неї зателефонувала ОСОБА_4 , яка представилась співмешканкою її брата ОСОБА_8 та повідомила, що ввечері 15.06.2018 в с.Вельбівно на ОСОБА_8 допустив наїзд автомобіль та від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 загинув. Після чого вона зателефонувала до пасинка ОСОБА_8 та повідомила про те що сталося, після чого він поїхав в лікарню де перебував ОСОБА_8 .
В подальшому вона разом з родичами приїхала в КЗ "Острозька ЦРЛ", де впізнала тіло свого брата та забрала його та поховала на кладовищі в с.Мокре Баранівського району Житомирської області. Вказує, що похованням та витратами на похорон займалась вона. За яких обставин трапилась ДТП їй не відомо.
Вказує, що завдана шкода їй відшкодована в повному обсязі, будь-яких претензій до обвинуваченого вона не має та просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. В подальшому подала суду заяву про завершення розгляду провадження в її відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, обвинувачений повністю визнав вину в інкримінованому йому злочині, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор, потерпілі, захисник та обвинувачений вважають недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються та при цьому судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду зміст цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор і з чим погодились інші учасники судового провадження.

Враховуючи, що показання потерпілих та обвинуваченого не містять суперечностей, не викликають сумнівів у їх достовірності, тому суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, застосовуючи ст. 69 КК України. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути умотивовано у вироку.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України даний злочин кваліфікується як тяжкий злочин за вчинення якого не передбачено іншого покарання окрім позбавлення волі, а також наслідки, що настали, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Одночасно, беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та наркологічному кабінеті Острозької ЦРЛ не перебуває.
Відповідно до досудової доповіді, складеної 20.08.2018 року Острозьким РС з питань пробації філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області, вбачається що обвинувачений офіційно не працює, відповідно до характеристики Острозької міської ради скарг та заяв на його поведінку не надходило, проживає з батьками, на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній ризик вчинення повторного правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі, а сам він не становить високої небезпеки для суспільства. Одночасно, у разі звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації не вважає доцільним покладення на нього додаткових обов`язків.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує активне сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину та його щире каяття, відшкодування потерпілим завданої шкоди.
В судовому засіданні встановлено, що 13.07.2011 року вироком Острозького районного суду Рівненської області ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік і на даний час, відповідно до ст.89 КК України він є таким, що не має судимості.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, суд враховує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд, зваживши всі обставини кримінального провадження, враховує, що ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди з настанням тяжких незворотних наслідків у вигляді смерті потерпілого, а також враховує той факт, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, суд вважає, що той факт, що ділянка автодороги в місці ДТП не освітлювалась, на що вказує сторона захисту, не має у справі жодного значення, так як за будь-яких умов ОСОБА_7 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки мав дотримуватись Правил дорожнього руху.
З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким та зазначених обставин суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, яке є мінімальним в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
При цьому, суд враховує, що ОСОБА_7 раніше призначалось покарання з застосуванням ст. 75 КК України, однак він належних висновків для себе не зробив, що призвело до вчинення нового злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Враховуючи саме ці обставини, суд не погоджується з думкою потерпілих по даному кримінальному провадження та висновком органу пробації про можливість призначення покарання ОСОБА_7 з застосуванням ст.75 КК України чи ст. 69 КК України. Одночасно, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, думку потерпілих та дані про особу обвинуваченого, а також поведінку потерпілого ОСОБА_8 , який не обладнав візок для транспортування світлоповертаючими пристоями та транспортував у ньому сіно в темну пору доби, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
При цьому суд вважає неможливим звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки, як просить захисник чи застосувати стосовно нього ст.69 КК України, виходячи з наступного.

Так, згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, з урахуванням всіх обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, наслідком якого стала загибель людини, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставин вчинення та характеру допущених грубих порушень Правил дорожнього руху, поведінки обвинуваченого перед вчиненням злочину, який неодноразово в різних місцях вживав алкогольні напої, пересуваючись при цьому транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, при цьому зазначені захисником дані про особу обвинуваченого, думки потерпілих, висновок органу пробації та наявність пом`якшуючих покарання обставин не свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання чи істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та враховуються судом при призначенні йому основного покарання в мінімальних межах визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Дане покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
При вирішенні питання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходить з того, що ухвалою слідчого судді від 18.06.2018 року щодо ОСОБА_11 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому було продовжено, при цьому в судовому засіданні було встановлено наявність ризику того, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Оскільки в судовому засіданні вбачається, що ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зник, підстав для обрання тяжчого запобіжного заходу в судовому засіданні не наведено та клопотань прокурора з цього приводу не надходило, то при вирішенні питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що запобіжний захід до вступу вироку в законну силу, з метою забезпечення його виконання та уникнення ризиків, слід залишити попередній.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судових інженерно-транспортних еспертиз по даному кримінальному провадженню становлять 5434 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_7 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Вжиті під час досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження відповідно до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 19.06.2018 року, а саме арешт автомобіля марки "Renault Megane", реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягають скасуванню відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України, а вказаний транспортний засіб, який є речовим доказом, підлягає поверненню власнику.
Долю інших речових доказів, з врахуванням думки потерпілої, слід вирішити відповідно до вимог п.4 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується.

Цивільний позов потерпілими не заявлено.

Керуючись ст. 118, 124, 129, 349, 369-374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі відраховувати ОСОБА_7 з моменту затримання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити ОСОБА_7 у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 на умовах та з покладенням обов`язків визначених в ухвалі суду від 04.10.2018, заборонивши йому залишати своє житло, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19:00 год. до 07:00 год. наступної доби з покладенням наступних обов`язків:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) не відлучатися за межі м.Острог Рівненської області без дозволу прокурора або суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або роботи;

4) здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз в розмірі 5434 (п`ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 19.06.2018 року, а саме арешт автомобіля марки "Renault Megane" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази у кримінальному провадженні автомобіль марки "Renault Megane", реєстраційний номер НОМЕР_1 , після вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_12 ; велосипед з причепом до нього - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1