Справа № 396/1674/18
Провадження № 1-кп/396/190/18
УХВАЛА
18.10.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в cкладі:
головуючого судді - судді ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нефтеюганськ Тюменської області Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, інвалідом не являється, не одруженого, працюючого на посаді охоронника ПП «Рубіж-В», на утримані неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше судимого:
-20.06.2008 року Новоукраїнським районним судом за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 2 роки, на основі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік;
-22.05.2009 року Новоукраїнським районним судом за ч.4 ст.296; ч.1 ст. 187, ст. 71, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
-26.03.2015 року Новоукраїнським районним судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;
-27.01.2016 року Новоукраїнським районним судом за ч.іст. 395; ч.1 ст. 71; ч.1 ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 7 місяців, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, 4 ст. 296 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, 4 ст. 296 КК України.
В судовому засіданні прокурор просив продовжити обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін якого закінчується 20.10.2018 року, в зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілих, свідків, вчинити інший злочин, так як є особою раніше судимою та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заперечила проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та просила змінити запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника та просив його звільнити з-під варти, оскільки вінпрацював та його візьмуть на роботу, обіцяв не переховуваватись від слідства та суду.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року, зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув"язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув"язнення може бути застосоване. Суд зобов"язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваних, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільсьва.
Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушення.
У відповідності ст.ст. 197, 199 КК України, захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою може бути продовжено.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 являється уродженцем Російської Федерації, неодружений, утриманців не має, раніше неодноразово судимий, а тому в разі звільнення з-під варти, враховуючи тяжкість злочину, у якому він обвинувачується та міру покарання, яка передбачена санкцією ч. 4 ст. 296 КК України, може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду, від виконання процесуальних рішень, а також перебуваючи на волі може впливати на потерпілих та свідків.
Крім того, судом при обранні міри запобіжного заходу під час досудового розслідування враховувалися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також особа підозрюваного. У суду немає обґрунтованих підстав вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, так як обвинувачений не заперечує, що огбгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за місцем проживання та вчинених відносно сусідів та дійсно може впливати на потерпілих та погрожувати останнім, що підтверджено прокурором згідно протоколів допиту потерпілих.
Посилання обвинуваченого на те, що він не може утримуватись в умовах СІЗО та йому необхідно замінити запоюіний захід не пов`язаний із утриманням під вартою, суд до уваги не приймає, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів наведеним обставинам з боку обвинуваченого та захисника суду надано не було. Будь-яких інших доказів, які беззаперечно б давали можливість застосувати до ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, підозрюваним та його захисником суду не надано.
Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акта судове провадження не завершене, судове слідство не розпочате, не всі потерпілі та свідки допитані, ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який працював, де характеризується позитивно а за місцем проживання негативно, розлучений, утриманців немає, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, його вік, стан здоров`я, а також те, що ОСОБА_3 , звільнившись 6 місяців з місь позбавлення волі повторно вчинив злочини, тяжкість покарання, яке хоча і не є самостійною підставою для продовження утримання обвинуваченого під вартою, проте, на думку суду, вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, можливість впливати на свідків, потерпілих за місцем свого проживання, що може призвести до перешкоджання встановленню обєктивної істини у процесі.
Вислухавши учасників справи, враховуючи відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, зважаючи на мету та підстави запобіжних заходів, ризики передбачені ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне ОСОБА_3 у зв`язку з наведеним, строк тримання ОСОБА_7 під вартою слід продовжити на 60 днів, що за наведених вище обставин є доцільним. Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу за наведених вище обставин є неможливим, оскільки, ризики, що існували на час обрання та продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою фактично не зменшилися, що повністю виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.
Керуючись ст.ст. 197, 199 КПК України, суд
Захід забезпечення кримінального провадження, обраний відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3,4 ст. 296 КК України, у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів, тобто до 12.00 год. 17.12.2018 року.
Розгляд справи відкласти на 20.11.2018 року 13.00 год.
Копію ухвали після її проголошення вручити обвинуваченому.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1