Ухвала
Іменем України
26 липня 2018 р.

м. Київ
справа № 320/6748/14-к

провадження № 51-7521ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,.,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування у строк покарання строк попереднього ув`язнення, цивільні позови та речові докази.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року зазначений вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі потерпілий просить ухвалу апеляційн6ого суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення його доводи та призначене покарання, не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, особі засудженого та обставинам вчинення вбивства.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Визначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо його виду та розміру, виходячи при цьому з обставин, щодо були відому суду, зокрема: характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин справи, а також даних про особу винного, який раніше не судимий, свою провину в скоєнні злочину визнав повність та щиросердно покаявся у вчиненому, за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, що судом визнано як обставини, які пом`якшують покарання. При цьому суд зважив, що ОСОБА_5 скоїв злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що визнав як обставину, яка обтяжує покарання.
Крім того, суд прийняв до уваги, що скоєний засудженим злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, цей злочин посягає на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я особи, внаслідок скоєного злочину було протиправно позбавлено життя людину, після скоєння злочину засуджений тривалий час переховувався від правосуддя та позбувся знаряддя злочину, тому суд дійшов висновку, що зазначені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, а також з урахуванням думки потерпілих, тому вирішив, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі у розмірі наближеному до максимальної межі санкції, оскільки саме таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи доводи потерпілих щодо м`якості призначеного засудженому покарання, з урахуванням принципу індивідуалізації призначення покарання, з наведенням переконливих підстав такого рішення, погодився з рішенням суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що усі наведені обставин у їх сукупності утворюють законні підстави для призначення покарання наближеного до максимальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК, завдяки чому буде досягнута мета покарання.
Таке покарання, на думку Суду, належним чином умотивоване, є справедливим, а покарання необхідним і достатнім.
Підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого та скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості, Суд не вбачає та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3