ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 375/364/16-к
провадження № 51-2034км18
18 вересня 2018 року

м. Київ

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лубянки Рокитнянського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , судимого 22 травня 2009 року вироком Рокитнянського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 153, із застосуванням статей 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці, звільненого 22 лютого 2016 року після відбуття строку покарання,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.
Короткий зміст вироку, оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини
За вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 20 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2016 року, ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у крадіжці, вчиненій повторно за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 7 березня 2016 року о 9:10 на вул. Вокзальній, 86 у смт Рокитному у приміщенні Рокитнянської ЦРЛ ОСОБА_7 , побачивши велосипед, викрав його і поїхав на ньому до місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ). У той же день він перевіз велосипед до АДРЕСА_2 . Цими діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1 186,14 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала
Прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у цьомусуді. За твердженням скаржника, апеляційний суд не врахував повною мірою тяжкості вчиненого злочину, його наслідків та особи винного, як це передбачено ст. 65 КК, і необґрунтовано погодився з неправомірним рішенням місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Прокурор вважає оспорювану ухвалу такою, що не відповідає положенням статей 370, 419 КПК.

На касаційну скаргу захисник ОСОБА_9 подав заперечення, в яких, наводячи аргументи, висловивлює свою незгоду з доводами прокурора і просить залишити без змін оскаржуване судове рішення. Також захисник заявив клопотання про здійснення письмового касаційного провадження.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор підтримав касаційну скаргу; захисник заперечив проти задоволення заявлених касаційних вимог.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі й у запереченнях на неї, колегія судів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК у касаційному порядку не оскаржуються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

У силу статей 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Цих законодавчих приписів апеляційний суд не дотримався.

За матеріалами кримінального провадження прокурор, не погодившись із вироком місцевого суду, подав на нього апеляційну скаргу. У ній він, наводячи конкретні аргументи, просив апеляційний суд скасувати оспорюване рішення в частині призначеного покарання й ухвалити новий вирок, яким обрати ОСОБА_7 більш суворий захід примусу, що належить відбувати реально.

Переглянувши кримінальне провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно застосував до ОСОБА_7 інститут умовного звільнення, а призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу. Як убачається зі змісту ухвали, мотивуючи свою позицію, апеляційний суд узяв до уваги встановлені у вироку пом`якшуючі обставини, зокрема незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, згаданий суд послався на особу засудженого, який розкаявся у вчиненому, відшкодував потерпілому шкоду шляхом повернення велосипеда. Зваживши на це, суд апеляційної інстанції визнав заявлені прокурором вимоги необґрунтованими й відмовив у їх задоволенні.

Однак у своїй ухвалі апеляційний суд не навів достатніх переконливих аргументів на спростування всіх доводів, викладених у скарзі прокурора, щодо неправильного звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Так, без належної оцінки суду залишилися наявні у справі й такі, що підлягають обов`язковому врахуванню, дані про особу ОСОБА_7 , котрий суспільно корисною діяльністю не займався, зловживав алкогольними напоями, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за умисні злочини проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, а навпаки, через незначний проміжок часу менш, ніж через місяць знову вчинив корисливе кримінальне правопорушення. З огляду на встановлений у справі факт страждання засудженим на хронічний алкоголізм, у зв`язку з цим незадовільний стан його здоров`я, висновок апеляційного суду про можливість визнання такої обставини пом`якшуючою покарання є сумнівним. Відсутність позитивних змін у поведінці засудженого в поєднанні з його посередньою характеристикою та усталеним способом життя свідчить про суспільну небезпечність ОСОБА_7 . Апеляційний суд цього не врахував і не вмотивував, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів без відбування засудженим покарання за умови лише певного контролю за його поведінкою. Отже, висновок зазначеного суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК є необґрунтованим, його було зроблено без урахування особливостей правозастосування наведеної норми матеріального права.

Таким чином, указаний закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, а рішення апеляційного суду не відповідає ст. 419 КПК.

Допущені порушення законутягнуть за собою скасування ухвали щодо ОСОБА_7 на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно здійснити провадження з додержанням правил глави 31 КПК, ретельно перевірити доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, належно оцінити всі дані про особу ОСОБА_7 , обставини, що мають правове значення при виборі заходу примусу та порядку його відбування, й ухвалитисправедливе рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 цього Кодексу.
При цьому суду слід мати на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та пом`якшуючих обставин призначення йому покаранняіз застосуванням ст. 75 КК є неправильним.
Тому подана касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3