20.06.2018 Єдиний унікальний номер 205/7091/16-к
Провадження №1кп/205/356/18
Єд.унік.№205/7091/16-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0002773 від 23 червня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, освіта середня-спеціальна, раніше не засудженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.118 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 , 23 червня 2016 року, близько 04 години 25 хвилин, знаходився за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де виявив на території свого домоволодіння раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_7 та ще одну невстановленому слідством особу, яких запідозрив у спробі здійснити крадіжку належних йому будівельних матеріалів. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 , а також невстановленої слідством особи та їх затримання, обвинувачений ОСОБА_6 висловив вимогу залишатися на місці та не підходити до нього, однак ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа стали наближатися в сторону обвинуваченого, який, побоюючись за своє життя та здоров`є, випустив у сторону вказаних осіб струмінь з газового балончика «Терен 4м». Після цього ОСОБА_7 здійснив спробу вихватити газовий балончик, схопивши обвинуваченого ОСОБА_6 за праву руку, внаслідок чого вони втратили рівновагу та разом впали на землю, а не встановлена слідством особа, в цей час, з місця події втекла. Обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи здійснювати дії для затримання ОСОБА_7 , спробував заломити його ліву руку за спину, однак останній, намагаючись вирватись, став наносити удари руками та ногами по верхнім та нижнім кінцівкам обвинуваченого ОСОБА_6 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: не менше 34 саден: на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині з частковим переходом на його зовнішню поверхню та на зовнішній поверхні правого плеча у нижній третині, на тильній поверхні правої кисті в проекції голівки 3-ї п`ясної кістки, на тильній поверхні лівої кістки в середній третині, на суглобовій поверхні між проксимальною та основною фалангами 3-го пальця, на задній поверхні лівої гомілки в середній третині, на передній поверхні правої та лівої гомілки від верхньої та нижньої третини, на внутрішній поверхні правого та лівого гомілковостопних суглобів та на передній поверхні лівого стегна у нижній третині; восьми внутрішньо шкіряних крововиливів в проекції тіла правої лопатки, на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині та на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Підвівшись із землі, обвинувачений ОСОБА_6 , розуміючи загрозу для свого здоров`я, при цьому не врахувавши належним чином характер та ступінь небезпеки посягання, перевищуючи межі необхідної оборони та заходи, необхідні для затримання злочинця, діючи умисно, вчиняючи дії, які явно не відповідають характеру посягання та обставинам захисту, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, взяв у руки штикову лопату та наніс нею (штиком донизу) ОСОБА_7 не менше двох ударів у потиличну ділянку голови, спричинивши йому забиту рану №1 в потиличній ділянці посередині, на 3 см. вище потиличного горба та забиту рану №2 в потиличній ділянці, дещо зліва на 3 см. нижче потиличного горба. Після цього ОСОБА_7 повернувся обличчям до обвинуваченого ОСОБА_6 та став наближатися до нього, на що останній наніс йому один удар правою ногою в ділянку живота, від чого ОСОБА_7 впав обличчям на землю. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, перевищуючи межі необхідної оборони та заходи, необхідні для затримання злочинця, умисно наніс не менше 14 ударів правою ногою по голові та верхній частині тулуба ОСОБА_7 , спричинивши йому наступні тілесні ушкодження: на верхній повіці правого ока біля зовнішнього кута синюшно-фіолетовий синець, у виличній ділянці справа синюшно-фіолетовий синець, на правій вушній раковині на всьому протязі, крім мочки, синець, уламкові переломи кісток черепа, ушкодження головного мозку. Смерть потерпілого ОСОБА_7 настала від відкритої черепно-мозкової травми, з переломами кісток склепіння черепа з ушкодженням головного мозку.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_6 своєї вини не визнав та пояснив суду, що 23 червня 2016 року, близько 04 години 30 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , він прокинувся, коли його розбудила мати, яка пояснила, що бачила у тій частині будинку, де зберігаються будівельні матеріали, крадіїв. Взявши з собою газовий балончик, він вийшов на подвір`я, де побачив двох невідомих осіб, одним з яких був ОСОБА_7 , які почали наближатися до нього, в результаті чого він випустив у їх сторону струмінь газу та сказав залишатися на місці. Після цього зазначені особи намагалися вибити у нього з руки газовий балончик, однак їм це не вдалося. Під час боротьби ОСОБА_7 схопив його за руку та потягнув на себе, в результаті чого вони впали на землю, де він намагався заломити руку ОСОБА_7 за спину, однак останньому вдалося вирватися та вони знову встали на ноги, в той час як інша особа втекла. Після того як ОСОБА_7 став рухатися в його сторону, він схопив штикову лопату та став наносити ОСОБА_7 удари по ногах, намагаючись збити його з ніг і йому це вдалося. Однак, ОСОБА_7 знову встав та почав рухатися в його сторону, в результаті чого він наніс йому два удари лопатою в область потилиці, після чого наніс йому удар ногою в область живота, схватив його за руку та потягнув на себе, в результаті чого ОСОБА_7 впав на землю. Коли ОСОБА_7 лежав на землі, він, побоюючись за своє життя, став наносити ОСОБА_7 , який намагався піднятись, удари ногами, знову збиваючи його з ніг. Після цього приїхали працівники поліції, які стали оглядати ОСОБА_7 та намагалися надати йому першу медичну допомогу, однак ОСОБА_7 помер. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що знаходився у стані необхідної оборони та не мав умислу на спричинення смерті ОСОБА_7 .

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 23 червня 2016 року за місцем її проживання прибули працівники поліції, від яких їй стало відомо, що при вчиненні замаху на крадіжку, її сину ОСОБА_7 , були спричинені тілесні ушкодження, від яких він помер.

Свідок ОСОБА_8 підтвердила суду, що 23 червня 2016 року, близько 04 години, знаходячись за місцем свого проживання, вона вийшла на двір, де побачила двох невідомих, які знаходились на території домоволодіння, про що повідомила своєму сину ОСОБА_6 , та пішла зачиняти двері. Коли вона повернулась на ту частину будинку де проживав її син, на подві`ї біля будинку, вона побачила на землі сина та двох осіб, між якими відбувалась боротьба. Підійшовши до них, вона намагалася схопити одного з невідомих за одяг, однак він вирвався та став тікати. Після цього вона побігла викликати поліцію, а коли повернулася, то побачила, що невідома їй особа лежить на землі, а її син стоїть біля неї з лопатою в руках. Коли приїхали працівники поліції, вона побачила, що у невідомої особи, яка лежала на землі, на голові була кров, після чого працівники поліції викликали швидку допомогу.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили суду, що 23 червня 2016 року, близько 04 години 30 хвилин, під час несення служби, вони отримали повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_3 , затримали невідомих, які намагалися вчинити крадіжку, після чого направилися за вказаною адресою, де їх зустріла ОСОБА_11 , яка провела їх у двір. Знаходячись на подвір`ї, вони побачили невідому особу, яка лежала на траві та у якої на голові та обличчі була кров, а також ОСОБА_6 , який знаходився поруч та тримав у руках штикову лопату. Після цього вони намагалися надати першу медичну допомогу та викликали «швидку допомогу». Під час опитування, ОСОБА_6 пояснив їм, що двоє невідомих проникли на територію його домоволодіння та намагалися вчинити крадіжку, а коли він намагався їх затримати, стали чинити опір, в результаті чого він застосував газовий балончик. Зі слів ОСОБА_6 , після застосування газового балончика, між ними почалась бійка, під якої один з невідомих втік, а іншому він став наносити удари лопатою по рукам та ногам, щоб убезпечити себе. При цьому, ОСОБА_6 пояснив їм, що не може пояснити звідки у невідомої особи ушкодження на голові, оскільки в голову він не цілився.

Згідно протоколів огляду від 23 червня 2016 року (а.с.11-18, 19) встановлено, що місцем події є територія домоволодіння АДРЕСА_3 . Під час огляду виявлено: труп ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями. Крім того, під час огляду місця події було вилучено: штикову лопату та совок з РБК, газовий балон «Терен», нігтьові зрізи з трупу, листя та рослинність з РБК, 2-х колесний візок.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2490е від 25 червня 2016 року (а.с.65-66), у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: не менше 34 саден: на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині з частковим переходом на його зовнішню поверхню та на зовнішній поверхні правого плеча у нижній третині, на тильній поверхні правої кисті в проекції голівки 3-ї п`ясної кістки, на тильній поверхні лівої кістки в середній третині, на суглобовій поверхні між проксимальною та основною фалангами 3-го пальця, на задній поверхні лівої гомілки в середній третині, на передній поверхні правої та лівої гомілки від верхньої та нижньої третини, на внутрішній поверхні правого та лівого гомілковостопних суглобів та на передній поверхні лівого стегна у нижній третині; восьми внутрішньо шкіряних крововиливів в проекції тіла правої лопатки, на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині та на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 12 вересня 2016 року (а.с.89-93), обвинувачений ОСОБА_6 вказав на обставини, за яких спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №362/ЛЕ139 від 16 вересня 2016 року (а.с.97-99), потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: на верхній повіці правого ока біля зовнішнього кута синюшно-фіолетовий синець, у виличній ділянці справа синюшно-фіолетовий синець, на правій вушній раковині на всьому протязі, крім мочки, синець, уламкові переломи кісток черепа, ушкодження головного мозку. Смерть потерпілого ОСОБА_7 настала від відкритої черепно-мозкової травми, з переломами кісток склепіння черепа з ушкодженням головного мозку. Виявлені тілесні ушкодження в області голови могли утворитися при механізмі, на який вказує обвинувачений ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту.

Крім того винність обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується долученими до матеріалів провадження речовими доказами (а.с.20,), якими визнані: штикова лопата, металевий совок, газовий балон «Терен», зрізи нігтьових пластин, мікрочастинки з долонь, візок та листя.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №189 від 13 вересня 2016 року (а.с.82-84), обвинувачений ОСОБА_6 у період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інше хворобливе порушення психічної діяльності не страждав і в теперішній час не страждає; у період інкримінованого діяння і в теперішній час міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту та самого обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності у нього стану необхідної оборони, суд виходить із законодавчого визначення необхідної оборони у частині першій статті 36 КК України, сутність якої полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання. Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Судом встановлено, що обстановка, яка склалася на місці події, а саме: кількість осіб, які проникли на територію домоволодіння та їх кількість, яка залишилась після втечі одного з них; відсутність у осіб, які проникли на територію домоволодіння будь-якої зброї, не давала об`єктивних підстав для висновку про те, що існувала така небезпека для життя чи здоров`я ОСОБА_6 , яка зумовлювала б необхідність вжиття останнім заходів до їх захисту шляхом спричинення смерті ОСОБА_7 .

Відповідні показання обвинуваченого суд розцінює як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин, та з цих підстав відхиляє.

Надаючи кримінально-правову оцінку діям ОСОБА_6 , суд виходить з того, що обвинувачуваний достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав (не міг не передбачати), що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_7 .

Таким чином, враховуючи обставини справи, кількість та локалізацію нанесених ОСОБА_7 ударів у життєво-важливі органи, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи №362/ЛЕ139 від 16 вересня 2016 року, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , обороняючись від посягання та вживаючи заходів для затримання злочинця, заподіяв ОСОБА_7 тяжку шкоду у вигляді його смерті, що явно неспівмірно з небезпечністю вчиненого останнім посягання та не відповідало обстановці захисту, тобто обвинувачений ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі та заходи, необхідні для затримання злочинця.

Крім того, суд також відхиляє доводи потерпілої ОСОБА_5 про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст.115 КК України, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_7 , разом з невідомою особою незаконно проник на територію домоволодіння, де проживає обвинувачений ОСОБА_6 та намагався чинити активний спротив при намаганні його затримати, тому обвинувачений знаходився у стані необхідної оборони, однак вчинив умисне вбивство при перевищенні її меж та заходів, необхідних для затримання злочинця.

Таким чином, з урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони та при перевищенні заходів, необхідних для затримання злочинця.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачені ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 майнової шкоду у сумі 16 722 грн. та моральної шкоди у сумі 30 000 грн. Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Майнова шкода, відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_5 , підлягають частковому задоволенню, з урахуванням документально підтверджених витрат та перенесених потерпілою страждань.

Витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.118 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та шість місяців.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року та шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , в рахунок відшкодування майнової шкоди 8722 гривні, в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1