АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/971/18 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

21 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2017р. щодо ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про звільнення його від відбування призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014р. додаткового покарання у виді конфіскації майна на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».
Приймаючи вказане рішення районний суд послався на те, що відповідно до ч.2 ст.86 КК України, передбачено, що особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, законом про амністію можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.14 Закону України «Про амністію у 2014 році», особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.
Оскільки вироком Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014р. ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.3 ст.289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, а на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» він звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі то його не можна звільнити від відбування додаткового покарання, призначеного судом, у виді конфіскації майна.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу районного суду, звільнити його від призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014 р. додаткового покарання у виді конфіскації майна на підставі ст.ст.2, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році». Так апелянт зазначає, що ухвала суду 1-ї інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, прийнята без дослідження судом обставин, що мають значення для вирішення справи оскільки з інформаційного листа ВССУ №223-75704-14 від 26.05.2014р. випливає, що він має право на повторне звернення до суду з клопотанням про застосування амністії та звільнення його від додаткового покарання у виді конфіскації майна. Крім того, звертає увагу на те, що майно, на яке накладено арешт та яке може бути конфісковано складається з 1/2 частини однієї кімнати, яка є його спільною сумісною власністю з матір`ю та є їх єдиним місцем проживання, а виділення частини кімнати негативно вплине на рівень життя його матері.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони захисту в підтримку апеляційної скарги, з`ясувавши позицію прокурора, які вважали, що апеляція задоволенню не підлягає, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як свідчать матеріали кримінального провадження вироком Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014р. ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.3 ст.289 КК України.
Відповідно до положення ст.12 КК України вказаний злочин віднесений до особливо тяжких злочинів, а згідно ч.1 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
З наведених норм, колегія суддів приходить до висновку, що участь захисника у даному кримінальному провадженні є обов`язковою, а відсутність свідчить про встановлення порушення передбаченого п.4 ч.2 ст.412 КПК України, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали.
Правові наслідки скасування ухвали у зв`язку з порушеннями п.4 ч.2 ст.412 КПК України встановлені п.1 ч.1 ст.415 КПК України і це призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Оскільки згідно ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання то апеляційні доводи повинні бути враховані судом першої інстанції при новому розгляді.
Керуючись ст.ст.405, 407, п.3 ч.1 ст.409, п.4 ч.2 ст.412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2017р. щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді