Постанова
Іменем України
31 травня 2018 року
м. Київ
справа № 204/9381/16
провадження № 51-914км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000888, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мальців Миргородського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вищевказаним вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнуто з ПАТ СК «Країна» та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 30 935 грн та 300 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 14 вересня 2015 року близько 10:50 в м. Дніпрі, керуючи автопоїздом у складі автомобіля-тягача DAF 95XF430, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа МАЗ , д.н.з. НОМЕР_2 , під час виконання лівого повороту на перехресті з вул. Робочої на вул. Свердлова (В. Антоновича), в порушення вимог пунктів 1.3., 1.5., 2.3. (б), 10.1. Правил дорожнього руху (далі ПДР), не переконався в безпеці маневру, наїхав тягачем та переїхав напівпричепом пішохода ОСОБА_9 , яка знаходилась на проїзній частині та наближалась до лінії руху автопоїзда, внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді численних синців, саден, ран, переломів, від яких того ж дня померла в лікарні.

Апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу прокурора, а скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 та представника цивільного відповідача ПАТ СК «Країна» ОСОБА_10 задовольнив частково: виключив з вироку посилання на обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , вчинення злочину щодо особи похилого віку, змінив це ж рішення в частині призначеного ОСОБА_7 основного покарання, яке пом`якшив до 4 років позбавлення волі, та скасував вирок у частині вирішення цивільного позову, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах з доповненнями захисник та засуджений, посилаючись на неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушують питання про скасування вищезазначених судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Як зазначають автори касаційних скарг, суд першої інстанції обґрунтував вирок неконкретними показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не бачили момент дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), при цьому проігнорував показання обвинуваченого про те, що він не бачив саму потерпілу на перехресті, безпідставно відмовив стороні захисту в проведенні ряду експертиз та необґрунтовано відкинув доводи щодо грубого порушення ПДР потерпілою. Під час досудового розслідування не проведено слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 , а з місця ДТП не вилучено одягу та взуття потерпілої, які є речовими доказами. Апеляційний суд проігнорував зазначені порушення та безпідставно відмовив у задоволенні вищезазначених клопотань сторони захисту, а також не звернув уваги на відсутність у матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації із записом судового провадження в суді першої інстанції, зокрема із якісним записом показань свідка ОСОБА_12 .
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційних скарг захисника та засудженого, просила оскаржені судові рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилаються захисник та засуджений у касаційних скаргах, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК.
Такі висновки місцевий суд обґрунтував, зокрема: показаннями свідка ОСОБА_11 про те, як 14 вересня 2015 року близько 10:50 на перехресті вулиць Робочої та Свердлова в м. Дніпрі вона бачила вантажний автомобіль з напівпричепом, який повільно рухався, а в просвіті між його кабіною та проїжджою частиною поміж колесами переверталася жінка, через що свідок одразу ж подала водію знаки про необхідність зупинити автомобіль; показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_12 про те, як потерпіла перетинала по діагоналі вищезазначене перехрестя, вийшла на смугу руху вантажного автомобіля та впала під нього; поясненнями експерта ОСОБА_13 щодо проведеної ним експертизи № 70/27-29 від 24 листопада 2015 року, за результатами якої встановлено порушення водієм ОСОБА_7 п. 10.1. ПДР, висновки якої він підтримав.
Крім того, свій висновок місцевий суд обґрунтував іншими об`єктивними доказами, а саме: даними висновку експерта № 70/27-29 від 24 листопада 2015 року про невідповідність дій водія ОСОБА_7 п. 10.1. ПДР, яке перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП; даними висновку експерта № 1941/429-Е від 22 жовтня 2015 року про характер, механізм, локалізацію та тяжкість заподіяних потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень; даними протоколу слідчого експерименту від 10 листопада 2015 року зі свідком ОСОБА_12 , який показав та розказав про обставини ДТП 14 вересня 2015 року.
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Доводи, які ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наводять у касаційних скаргах, є аналогічними за змістом тим, що ретельно перевірялися як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, та були спростовані, про що в судових рішеннях наведено докладні мотиви, з якими погоджується суд касаційної інстанції і не вбачає підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Усі клопотання засудженого та його захисника, в тому числі й про проведення відповідних експертиз, вирішувались судами, усупереч протилежному твердженню в касаційних скаргах, у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, зокрема відповідно до положень ст. 350, ч. 3 ст. 404 КПК. Як встановив апеляційний суд, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження доводів сторони захисту щодо падіння потерпілої під автомобіль у зв`язку з поганим самопочуттям, тому суди обґрунтовано відмовили в призначенні відповідних експертиз.
Доводи сторони захисту щодо непроведення під час досудового розслідування слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 , не вилучення одягу і взуття потерпілої, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 93 КПК сторона захисту не була позбавлена можливості заявляти відповідні клопотання, проте, як свідчать матеріали кримінального провадження, таким правом не скористалася. А відповідно до закріпленого в ст. 26 КПК принципу диспозитивності, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
До того ж вказані особи були допитані в суді та надали детальні показання з приводу обставин ДТП, яким суди дали відповідну оцінку.
Безпідставними є і доводи касаційних скарг про неможливість відтворення показань свідка ОСОБА_12 з технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вказаний свідок допитаний в судовому засіданні 04 серпня 2016 року, що зафіксовано на технічному носії інформації, а якість цього звукозапису задовільна та придатна для сприйняття.
Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду вимогам ст. 419 цього Кодексу.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, вичерпний перелік яких міститься в ч. 2 ст. 412 КПК та які були би безумовною підставою для скасування судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не допустили.
Врахувавши наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані касаційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3