ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

02.10.2017 об 11:22 год, водій ОСОБА_4 , керуючи пасажирським автобусом «MERSEDES-BENZ SPRINTER 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині пр. Соборного, рухаючись з боку вул. Сталеварів в напрямку вул. Лермонтова в м. Запоріжжі. В салоні мікроавтобуса перебували пасажири, в тому числі ОСОБА_5 . Попереду водія ОСОБА_4 , у попутному з ним напрямку, з меншою швидкістю рухався невстановлений вантажний автомобіль «Газель».
Під час руху на перехресті пр. Соборного з пр. Маяковського в м. Запоріжжі, водій ОСОБА_4 , наближаючись до рухаючогося попереду невстановленого автомобіля «Газель», своєчасно не відреагував на зниження швидкості останнім, скоротив безпечну дистанцію та діючи в порушення п. 12.9 «г» Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що водієві забороняється різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді), застосував екстрене гальмування.
В результаті застосованого водієм ОСОБА_4 екстреного гальмування, відбулося падіння пасажира ОСОБА_5 , в ході чого остання отримала тілесні ушкодження.
Згідно висновку судової медичної експертизи № 2549 м/д від 0.11.2017, в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої щиколотки правового гомілковостопного суглобу, які кваліфікуються к тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 3 тижні (більш 21 день).
Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-719 від 08.11.2017, в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія мікроавтобусу «MERSEDES-BENZ SPRINTER 312 D» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.9 «г» Правил дорожнього руху України. Встановлення причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_4 та падінням пасажира може бути виконано слідчим (суддею) самостійно.
Водій ОСОБА_4 в даній дорожньо-транспортної ситуації мав технічну можливість уникнути екстреного гальмування, не застосовуючи даних заходів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєному визнав повністю, суду пояснив, що дійсно 02.10.2017, з ранку, він здійснював керування та перевезення пасажирів на пасажирському автобусі «MERSEDES-BENZ SPRINTER 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Приблизно о 11 годині 22 хвилин, він, керуючи вищезазначеним мікроавтобусом в якому перебували пасажири, здійснював рух транспортного засобу по проїзній частині пр. Соборного, та рухався з боку вул. Сталеварів в напрямку вул. Лермонтова в м. Запоріжжі. Попереду його, у попутному напрямку, з меншою швидкістю рухався вантажний автомобіль «Газель». Під час руху на перехресті пр. Соборного з пр. Маяковського в м. Запоріжжі, наближаючись до рухаючогося попереду невстановленого автомобіля «Газель», своєчасно не відреагував на зниження швидкості автомобіля «Газель», скоротив дистанцію та застосував екстрене гальмування. В результаті таких дій, відбулося падіння пасажира ОСОБА_5 , яка отримала тілесні ушкодження. Свою вину визнає та щиро розкається у вчиненому.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, 06.07.2018 подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, кваліфікуючи ознаки якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Крім того, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує дані про особу обвинуваченого, його вік, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває,є цілком адекватною та відповідальною особою, має постійне місце проживання та реєстрації, має сім`ю та стійки соціальні зв`язки з родиною, працює,тобто має стабільне джерело доходу, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше судимий, до моменту ДТП вважається таким, що не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, на момент ДТП у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував,відсутність претензій потерпілої особи, відношення самого обвинуваченого до вчиненого.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття.
Обставини, що обтяжували б покарання обвинуваченого, судом не встановлені.
Як було встановлено під час розгляду справи, потерпілою у справі ОСОБА_5 вимоги до обвинуваченого матеріального чи морального характеру не пред`являлися. Захиснику потерпілої ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 на підставі його поданої заяви, надана можливість знайомитися з матеріалами справи та в подальшому подати до суду відповідний цивільний позов.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Санкція частини 1 статті 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу, виправних робіт, арешту або обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого.
З урахуванням характеру діяння, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку винного до скоєння злочину, обставин, безпосередньо пов`язаних із вчиненням злочину, що характеризують поведінку винного, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Окрім того, враховуючу особу обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати до призначеного покарання ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбуття основного покарання з іспитовим строком, тобто призначити покарання без ізоляції від суспільства, тим самим поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України є раніше не судимою особою, даних про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України стороною обвинувачення не надано, працює водієм в АТП з 24.11.2016.Тому суд вважає за доцільне не призначати до ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
На думку суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Крім того, суд вважає, що призначення такого покарання випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 р.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, тому суд вважає доцільним згідно з вимогами п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України запобіжний захід останньому не обирати.
Зі змісту ч. 2 ст. 124 КПК України, вбачається, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, тому з обвинуваченого слід стягнути в дохід Держави витрати за проведення судово інженерно-транспортної експертизи № 9-719 від 08.11.2017 в сумі 1 581 грн. 92 коп.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою заявлено не заявлено.
Арешт на майно не накладався.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373374КПК України, суд

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробувальним терміном 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання або роботи.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово інженерно-транспортної експертизи № 9-719 від 8 листопада 2017 р. в сумі 1 581 грн. 92 коп.
Речові докази у справі:
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_4 та прокурору, а також надіслати його поштовим зв`язком з повідомлення про вручення поштового відправлення потерпілій ОСОБА_5 .

Суддя ОСОБА_1