Справа № 301/1500/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.04.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
представника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,
ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року обвинувальний акт, складений і затверджений щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, із вищою освітою, одруженої, працюючої директором ПП «Беркут», раніше не судимої,
за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто заступнику керівника Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_9 для усунення недоліків протягом розумного строку.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу й просила її задовольнити, захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , яка судове рішення вважає законним та обґрунтованим і заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності ОСОБА_6 , неявка якої з урахуванням вимог ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується, що ОСОБА_6 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; що даних про поважність причин неявки ОСОБА_6 та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день до апеляційного суду не надходило; що в ході апеляційного розгляду приймала участь захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , яка не заперечувала щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_6 ..
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд діяв відповідно до положень ст. ст. 291, 314 КПК України та передбачених п. п. 1, 2, 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст. ст. 8, 9, 20 КПК України.
Так, згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в себе не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.
Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Дослідивши та проаналізувавши зміст обвинувального акту, колегія суддів прийшла до переконання, що висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки в такому: неправильно відображені дані, оскільки не зазначено про те, що 17.06.2017 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, а 29.06.2017 винесено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри; неправильно викладені обставини, не сформульоване обвинувачення та неправильна кваліфікація; виклад обставин та формулювання обвинувачення являють собою один текст; посилання сторони обвинувачення на пункти Статуту стосуються виключно трудових правовідносин; твердження сторони обвинувачення суперечать одні одним, у зв`язку з тим що особистого збагачення в даному випадку не вбачається, оскільки кошти йшли на підприємство; не зрозуміло хто є потерпілим і чи існує потерпілий взагалі, оскільки зазначено, що ОСОБА_6 заволоділа коштами місцевого бюджету, чим завдала шкоду потерпілому територіальній громаді с. Ільниця в особі Ільницької сільської ради, однак, на 10-й сторінці обвинувального акту потерпілими вказані Ільницька сільська рада та представник Ільницької сільської ради ОСОБА_10 , а реєстр матеріалів досудового розслідування даних про потерпілих взагалі не містить, оскільки заява про залучення до провадження потерпілого відсутня, заяву про злочин сільська рада не подавала, заявником є громадянин ОСОБА_11 , а територіальна громада та сільська рада є різними особами; зазначено, що ОСОБА_6 інкримінується заволодіння коштами місцевого бюджету, однак, не вказано у чому полягає шкода, завдана територіальній громаді с. Ільниця, - є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Указані порушення, які допущені прокурором при складанні та затвердженні обвинувального акта, на думку апеляційного суду є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів підозрюваної, зокрема, порушують її право знати у чому її обвинувачують, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження та можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.
Тому, висновок суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим.
Разом із тим, зазначене в мотивувальній частині ухвали у підтвердження висновків про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону твердження про те, що органом досудового розслідування не виконані вимоги викладені в ухвалі слідчого судді Іршавського районного суду від 21.08.2017 про призначення судової будівельно-технічної експертизи, тобто експертизу не проведено, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах КПК України, при цьому, враховуючи, що досудове розслідування кримінального провадження закінчено.
Доводи апеляційної скарги про те, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 викладено всі фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та зазначено формулювання обвинувачення, зокрема, вказано які саме діяння, за які встановлена кримінальна відповідальність, вчинила ОСОБА_6 , а також формулювання висунутих обвинувачень як за ч. 2 ст. 191, так і ч. 1 ст. 366 КК України, однак, не зважаючи на те, що кримінальне провадження перебувало на стадії підготовчого судового засідання, всупереч вимог ст. ст. 314, 315 КПК України, суд перейшов до з`ясування фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими, та правової кваліфікації кримінальних правопорушень, що у свою чергу свідчить про помилковість та необґрунтованість висновку суду про неповноту, неконкретність висунутого обвинувачення та неправильну правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги та не спростовують висновку суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам кримінального процесуального закону.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Вказані порушення слідчим та прокурором вимог КПК України при встановленні фактичних обставин справи, складанні та затвердженні обвинувального акта, апеляційний суд вважає такими, що призводять до порушення права особи на захист, яке унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі не вказується, і на такі прокурор не посилався й під час розгляду апеляційної скарги апеляційним судом.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала - зміні шляхом виключення з її мотивувальної частини вказівки на проведення судової будівельно-технічної експертизи, а у решті залишенню без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів, окрім вищенаведеного, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Виключити з мотивувальної частини ухвали Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року, якою обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто заступнику керівника Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_9 для усунення недоліків, вказівку на проведення судової будівельно-технічної експертизи.
У решті ухвалу залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: