Провадження №11-кп/4820/26/18
Справа №676/1167/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження № 0000064 від 30.01.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 січня 2018 року:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого:
-05.08.1998 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.2 ст.141, ч.3 ст.142, ч.3 ст.101, ст.42 КК України 1960 року на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно до постанови Микитівського районного суду м. Горлівки від 19.12.2001 року на підставі ч.3 ст.74, пункту 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» КК України 2001 року вважати засудженим за ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ч.2 ст.121, ст. 70 КК України 2001 року на 12 років позбавлення волі, звільненого 04.04.2009 року по відбуттю строку покарання,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, в силу ст.89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визначено рахувати з 18.01.2018 року, зарахувавши в строк час тримання під вартою: з 12.01.2017 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; з 21.06.2017 року по 17.01.2018 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 29.01.2016 року близько 21 год. 00 хв., біля подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , діючи групою осіб, ігноруючи елементарні існуючі в суспільстві правила поведінки, моралі, добропристойності, відкрито виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та впорядкованого функціонування суспільних відносин, не маючи на те будь-яких вагомих підстав, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи протиставити себе суспільству та принизити людську гідність інших громадян, проявляючи особливу зухвалість по відношенню до ОСОБА_12 , що виразилось у тому, що ОСОБА_9 безпричинно наніс один удар по переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу ОСОБА_12 невстановленим в ході досудового і судового слідства заздалегідь приготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предметом, схожим на дерев`яну биту, який дістав за куртки, внаслідок чого заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді синяка. Після чого ОСОБА_8 наніс один удар по голові ОСОБА_12 невстановленим в ході досудового та судового слідства заздалегідь приготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предметом, схожим на дерев`яну биту, внаслідок чого заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синяка, садна та рани в тім`яній ділянці справа.

Не погоджуючись з вироком суду, захисники обвинувачених подали апеляційні скарги.

Так, у поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний відносно обвинуваченого вирок скасувати та виправдати ОСОБА_9 через недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Свої вимоги аргументує неврахуванням місцевим судом ряду фактичних обставин, таких як природи взаємовідносин між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілим; причини нанесення останньому удару по нозі; часу та обстановці за яких відбувався перебіг посягання; мотивів та мети; наслідків та причинного зв`язку, що призвело до неправильної кваліфікації судом дій обвинуваченого.

Звертає увагу, що обвинувальний акт не містить ознак грубого порушення громадського порядку, не розкрито суть хуліганства у діях ОСОБА_13 , що свідчить про неконкретність формулювання обвинувачення.

Наголошує сторона захисту і про те, що у фабулі витягу з ЄРДР не зазначено чим саме було нанесено удар потерпілому, не встановлено предмету злочину і органом досудового розслідування.

Акцентує увагу, що обвинувачений, всупереч висновків суду, визнав вину у нанесенні ногою потерпілому тілесного ушкодження, однак не погодився із правовою кваліфікацією інкримінованого йому злочину.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок відносно обвинуваченого скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в його діянні складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що ОСОБА_14 на час скоєння злочину перебував в салоні автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, з якого не виходив, а тому до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не має жодного відношення.

Зазначає про не встановлення органами досудового розслідування предмету, яким наносилися тілесні ушкодження потерпілому.

Крім того, сторона захисту звертає увагу і на надмірній суворості призначеного обвинуваченому покарання.

У поданому запереченні на апеляційні скарги сторони захисту, прокурор вважає вирок суду законним та належним чином обґрунтованим, а апеляційні скарги процесуальних опонентів безпідставними.
На переконання прокурора, судом при ухваленні вироку дотримано вимоги ст.374 КПК України, зокрема, належним чином сформульовано обвинувачення, яке визнано доведеним, об`єктивно та у повному обсязі досліджені всі докази, яким надана відповідна правова оцінка і які у своїй сукупності доводять вину обвинувачених у вчиненні інкримінованих їх злочинів. Докази на підтвердження вини обвинувачених є належними та допустимими, зібраними у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, обвинувачених та їх захисників на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів констатує, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень при зазначених у вироку обставинах є обґрунтованими, правильними, відповідають фактичним обставинам справи, стверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, оціненими судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності.

В обґрунтування висновку про винність обвинувачених в скоєному, судом першої інстанції підставно покладені показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дані слідчого експерименту та висновок експерта.

Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії кожного обвинуваченого.

Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для ухвалення вироку. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Позиція сторони захисту про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.4ст.296 КК України, не приймається колегією суддів до уваги, у зв`язку з наступним.

Так, зі змісту ст.296 КК України вбачається, що об`єктом захисту цієї норми є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, який відображається у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, установлених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, фактично підставою для кваліфікації скоєного кримінального правопорушення за ч.4 ст.296 КК України, стали об`єктивні дані (обставини) досліджені в судовому засіданні й зазначені у вироку.

Під час юридичної оцінки цих даних були з`ясовані: природа взаємин, що склалася між обвинуваченими і потерпілим; причина виникнення діяння; місце вчинення противоправних дій, обстановка та обставини, за яких відбувся перебіг посягання; характер та динаміка дій учасників події; характер наслідків та причинний зв`язок між ними та діями обвинувачених; причини припинення злочинних дій, тощо.

Так, протиправні дії обвинувачені вчинили на подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_3 . При цьому, своєю протиправною поведінкою демонстрували свою зухвалість, байдуже ставлення до законів, без будь-якого приводу нанесли потерпілому тілесні ушкодження невстановленим в ході досудового слідства заздалегідь приготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предметом, схожим на дерев`яну биту. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які чули крики про допомогу потерпілого, бачили у руках обвинувачених дерев`яні палиці схожі на бити, та сліди побиття потерпілого.

Наведене вище свідчить, що характер, послідовність та спрямованість дій обвинувачених були направлені на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливою зухвалістю, що виражалася у прагненні показати свою зневагу до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил і норм поведінки.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ознак складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Доводи сторони захисту, які викладені в апеляційних скаргах, щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України з огляду на неконкретність фактичних обставин, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону інкримінованого злочину, суперечність та неналежність доказів їх винуватості, є необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення.

Цим вимогам обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідає.

З обвинувального акту вбачається, що в ньому повно і чітко викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення із зазначенням обставин, які, відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також правова кваліфікація дій обвинувачених.

Обвинувачені у судовому засіданні місцевого суду підтвердили зрозумілість пред`явленого їм обвинувачення.

Отже вважати, що при складанні, затвердженні та спрямуванні обвинувального акту до суду допущено порушення, які в подальшому вплинули на справедливість ухвалених судових рішень, підстави відсутні.

Призначене обвинуваченим покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями), є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу із застосуванням до обвинувачених реального покарання, в межах санкції інкримінованого їм злочину.

Дане покарання є співмірним протиправним діянням обвинувачених і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження, строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислено з дня його фактичного затримання, тобто з 12.01.2017 року.

Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч.5ст.72 КК України, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Враховуючи вище викладене, беручи до увагу, що Хмельницькому апеляційному суду не надходили жодні відомості щодо інших правових підстав для позбавлення ОСОБА_9 волі, на підставі наявних у кримінальному провадженні даних, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції 26.11.2015 року) ОСОБА_9 повністю відбув призначене судом покарання, а відтак потреба в продовженні дії обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (мета запобіжного заходу) відпала, у зв`язку із чим ОСОБА_9 підлягає негайному звільненню з-під варти в залі суду.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК, ч.5 ст. 72 КК України колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 , в порядку ст.404 КПК України, та ОСОБА_9 , в частині зарахування їм строку попереднього ув`язнення у строк покарання, змінити.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12.01.2017 року по 09.10.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_9 таким, що повністю відбув призначене місцевим судом покарання та звільнити його з-під варти в залі суду негайно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4