Єдиний унікальний номер 236/279/18
Номер провадження 11-кп/775/626/2018

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені апеляційного суду Донецької області у місті Бахмуті апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року у кримінальному провадженні внесеному в № 0000031 від 10 січня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Донецьку Донецької області, українця, громадянина України, який не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку, 26 грудня 2017 року близько о 02 год. ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, через хвіртку, проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_1 . Скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , шляхом пошкодження врізаного замку на дверях, проник до будинку, що знаходиться на території подвір`я зазначеного домоволодіння, звідки навмисно, з корисливих мотивів, викрав речі, які належать ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_8 на суму 2074 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України. На обґрунтування своїх вимог вказує, що в резолютивній частині вироку невірно зазначений рік його народження, також зазначає, що від скоєного кримінального правопорушення шкідливих наслідків не настало, цивільні позови не заявлені, надав працівникам поліції викрадене майно та сприяв розкриттю злочину. Крім того прокурор в судовому засіданні в суді першої інстанції просив призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, та органом пробації надано висновком про можливість призначення покарання без позбавлення волі. Також просить врахувати, що вину визнав, щиро розкаявся, раніше не судимий, посередньо характеризується та має постійне місце мешкання. Стверджує, що думка потерпілої, про скоєння ним злочину, у зв`язку із вживанням наркотичних засобів є невиправданою, оскільки він дійсно перебуває на обліку, проте вже добровільно відмовився від вживання наркотичних засобів.

Прокурор на підставі ч.1 ст. 403 КПК України до початку апеляційного розгляду від апеляційної скарги відмовився.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду стосовно доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій ніким не оспорюються, тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

На думку колегії суддів, при ухвалені вироку судом не дотримані зазначені вимоги, оскільки не в повній мірі враховані фактичні обставини та характер вчиненого правопорушення, його суспільну небезпеку та всі відомості про особу обвинуваченого.

Так судом першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_7 враховано те, що обвинувачений є працездатною за віком та станом здоров`я особою, проте суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштований, постійних доходів не має, не одружений, за місцем реєстрації характеризується посередньо, має постійне місце проживання, перебуває на обліку у лікаря - психіатра з 12.03.2010 року, перебуває під профілактичним наглядом у лікарая-нарколога з серпня 2009 року, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Також враховано висновок органу пробації, згідно якого виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства. Обставину, що пом?якшує покарання, щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції проте вважає, що за своїм розміром призначене покарання неможна визнати справедливим в розумінні ст. 414 КПК України, в наслідок його суворості.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 повністю визнав вину, щиро розкаявся, має постійне місце мешкання, характеризується посередньо, раніше не засуджений і до кримінальної відповідальності не притягувався, вказаний злочин ним скоєно вперше, добровільно видав співробітникам поліції викрадені речі, тяжких наслідків вказаним злочином не настало.

На час розгляду справи як в суді першої інстанції так і на час розгляду апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_8 будь-яких позовних вимог не заявила, завдану матеріальну шкоду ОСОБА_7 відшкодував частково.

Прокурор в судових дебатах в суді першої інстанції просив призначити покарання без позбавлення волі.

Беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_7 та його спосіб життя, історію правопорушень, а також висновки Лиманського МВ з питань пробації Південно-Східного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 16.03.2018 року про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі на певний строк та не становить небезпеки для суспільства.

Зазначені вище обставини в сукупності з іншими даними, враховуючи суспільну небезпеку скоєного злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме надання викрадених речей, визнання вини, чим сприяв розкриттю злочину, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, посередньо характеризується, умови життя обвинуваченого ОСОБА_7 , перебування на обліку у лікаря нарколога та психіатра, щире каяття у вчиненому та відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що його виправлення можливе без реального відбування основного покарання, тобто вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи вимоги ст. ст. 65, 66 КК України, колегія суддів вважає, що рішенням про пом`якшення ОСОБА_7 покарання будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а звільнення від відбування покарання з випробуванням буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи в сукупності всі вищевикладені обставини, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання слід змінити, задовольнивши апеляційну скаргу обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.

Вирок Кранолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти наступні обов`язки:

1. періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: