АПЕЛЯЦІЙНИЙСУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

3 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

перевіривши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 листопада 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_8
особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом, ОСОБА_6
( ОСОБА_7 ),
захисника адвоката ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 листопада 2017 року було задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 про застосування екстрадиційного арешту щодо:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації.

який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених п.п. «д», «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105, п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 (2 епізоди), ч. 1 ст. 210 КК Російської Федерації.

Застосовано до громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційний арешт до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації, строком до 18 січня 2018 року, включно.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя врахувавши те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , передбачене п.п. «д», «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ, відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому п.п. 4, 5, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ кримінальному правопорушенню, передбаченому п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 222 КК РФ кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 1 ст. 210 КК РФ кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 255 КК України, які є екстрадиційними, оскільки за їх вчинення передбачено покарання на строк більше одного року позбавлення волі, строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не закінчився, а також врахувавши те, що ОСОБА_6 може переховуватися від правосуддя з метою ухилення від його передачі компетентним органам Російської Федерації, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність обставин, які б гарантували запобігання спробам втечі особи та забезпечили б у подальшому її видачу компетентним органам іноземної держави, шляхом застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2017 р. про застосування екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту до останнього відмовити.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, захисник вказує на те, що фактична видача особи неможлива до моменту завершення кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 є підозрюваним та до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який завершується пізніше ніж екстардиційний арешт, а тому це безумовно суперечить самому завданню екстрадиційного арешту, адже забезпечення видачі втрачає сенс без, навіть, теоретичної можливості видати особу.

Також, апелянт вказує про те, що слідчим суддею необґрунтовано відкинуто можливість застосування інших запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, адже ОСОБА_7 має постійне місце проживання в місті Києві, що підтверджується наданими стороною захисту письмовими доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), громадянин Російської Федерації, розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених п.п. «д», «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105 (вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з особливою жорстокістю, загально небезпечним способом, організованою групою осіб, із корисливих мотивів, по найму), п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105 (вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій особі, вчинене організованою групою, із корисливих мотивів, по найму), ч. 3 ст. 222 (незаконне придбання, зберігання, перевезення і носіння вогнепальної зброї, боєприпасів, вчинене групою осіб 2 епізода), ч. 1 ст. 210 (створення злочинної групи (злочинної організації) для вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, а також керівництво такою організацією) КК російської Федерації.

09.06.2005 р. постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури Російської Федерації ОСОБА_6 притягнуто, в якості обвинуваченого по п.п. «д», «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105, п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222, ч. 3 ст. 222, ч. 1 ст. 210 КК Російської Федерації.

09.06.2005 р. постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури Російської Федерації ОСОБА_6 був оголошений в розшук.

19.07.2005 р. постановою Федерального судді Басманного районного суду м. Москви відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

26.07.2017 р. прокуратурою міста Києва із Генеральної прокуратури України отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із дорученням про проведення екстрадиційної перевірки.

17.11.2017 р. уповноваженою службовою особою Департаменту захисту національної державності СБ України, в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України, було затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Урус-Мартан, Урус-Мартановського району, Чечено-Інгушської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки.

Також встановлено, що ОСОБА_6 , який використовував документи на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягується до кримінальної відповідальності на території України в кримінальному провадженні №0000326, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

08.11.2017 р. Генеральною прокуратурою України прийнято рішення про видачу ОСОБА_6 в Російську Федерацію для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п.п. «д», «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105, п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 (2 епізоди), ч. 1 ст. 210 КК України, з відстрочкою фактичної передачі до прийняття остаточного рішення в кримінальному провадженні, відбуття ним покарання або звільнення від покарання з будь-яких законних підстав.

18.11.2017 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційний арешт до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Російської Федерації, строком до 18 січня 2018 року, включно.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 584 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду першої інстанції, а також журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для застосування до ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) екстрадиційного арешту перевірялись при розгляді клопотання. При цьому, був допитаний ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), вислухана думка прокурора та захисника з`ясовані обставини справи, на підставі яких було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) екстрадиційного арешту, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Російської Федерації, на строк не більше дванадцяти місяців.

При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Як правильно визначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що особа, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт, а саме ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), який є громадянином Російської Федерації, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. «д», «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ, відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому п.п. 4, 5, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ кримінальному правопорушенню, передбаченому п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 222 КК РФ кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 1 ст. 210 КК РФ кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 255 КК України, які є екстрадиційними, оскільки за їх вчинення передбачено покарання на строк більше одного року позбавлення волі, строк давності притягнення ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) до кримінальної відповідальності не закінчився, а тому слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність застосування до останнього екстрадиційного арешту.

Крім того, колегія суддів, погоджується також з висновками, які викладені в ухвалі слідчого судді, а саме те, що слідчий суддя, під час розгляду вказаного клопотання, не досліджує питання про винуватість особи і не перевіряє законність рішень прийнятих компетентними органами інших іноземних держав, а лише перевіряє наявність підстав, достатніх для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив компетентний орган держави, в особі прокуратури м. Києва відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) саме такого запобіжного заходу слідчим суддею, враховано наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості останнього ухилятися від правосуддя, та обґрунтовано прийнято рішення про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Посилання адвоката на те, що фактична видача особи неможлива до моменту завершення кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 є підозрюваним та до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який завершується пізніше ніж екстардиційний арешт, а тому це безумовно суперечить самому завданню екстрадиційного арешту, адже забезпечення видачі втрачає сенс без, навіть, теоретичної можливості видати особу, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки, зокрема, за положеннями ч. 4 ст. 574 КПК України екстрадиція включає офіційний запит про видачу особи, її встановлення на території однієї держави, перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі, а також прийняття рішення за запитом та фактичну передачу такої особи іншій державі, компетентні органи якої звернулися із запитом про видачу.

На підставі викладеного слід прийти до висновку, що екстрадиція відрізняється від видачі і передачі, перш за все, за змістом, оскільки включає стадію порушення питання про передачу (видачу) особи; процес прийняття рішення з даного питання компетентними органами двох держав; стадію оскарження прийнятого рішення; власне процес передачі (видачі) особи; легалізацію вироку судом тієї держави, яка прийняла особу, тощо.

В даному контексті застосування екстрадиційного арешту слід розуміти як превентивний захід, який застосовується на певній стадії екстрадиції для забезпечення проведення всього комплексу заходів, направлених на забезпечення видачі, які включає в себе екстрадиція, а не лише видачу особи як таку.

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до прийнятого Генеральною прокуратурою України рішення про видачу ОСОБА_6 в Російську Федерацію для притягнення останнього до кримінальної відповідальності, фактична видача відстрочена до прийняття остаточного рішення в кримінальному провадженні, відбуття ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) покарання або звільнення останнього від покарання з будь-яких законних підстав.

Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що в клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні обставини та законні підстави, при наявності яких щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) не можливе застосування екстрадиційного арешту, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422, 584 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 листопада 2017 року, якою було задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 про застосування екстрадиційного арешту та застосовано щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційний арешт до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених п.п. «д», «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105, п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 (2 епізода), ч. 1 ст. 210 КК Російської Федерації, строком до 18 січня 2018 року, включно залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил ч. 4 ст. 424 КПК України є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 и б а к