Провадження №: 1-кп/752/1320/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2018 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0003768 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
09.06.1999 року вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст. 46-1 КК України з іспитовим строком 2 роки;

04.04.2000 року вироком Московського районного суду м. Києва, за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42, ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

13.12.2002 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва, за ч. 2 ст. 186, ст. 304, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі:

14.05.2009 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

03.03.2010 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва, за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

20.03.2015 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва, за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, звільнений вд відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
з участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:
17.04.2018 року приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_3 та невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Казимира Малевича 31, помітили раніше незнайомого їм перехожого ОСОБА_6 , та у них виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, діючи узгоджено, ОСОБА_3 , діючи повторно, підійшов до ОСОБА_6 , обізвав останнього та погрожуючи фізичною розправою наказав дістати все з кишень, на що останній виконав дану вимогу. В цей час, невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_7 , діючи згідно відведеної йому ролі, стояла неподалік та спостерігала за ситуацією.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 вихопив з правої руки ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung», моделі «GN-700», чорного кольору, який знаходився у чорному захисному чохлі, вартістю 2500 грн. 00 коп., навушники марки «Panasonic», вартістю 250 грн. 00 коп. та грошові кошти в сумі 52 грн. Після чого ОСОБА_3 відійшов від ОСОБА_6 до невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_7 та передав останньому мобільний телефон потерпілого.

У подальшому ОСОБА_3 та невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 у розмірі 2 802 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив, що дійсно 17.04.2018 року приблизно о 17 год. 00 хв. разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , який проживає в АДРЕСА_2 у свого брата, вчинили грабіж по відношенню до потерпілого ОСОБА_6 . Він побачив потерпілого та підійшов до нього, ОСОБА_7 бачив та розумів, що вони вчиняють, стояв поруч. Він пригрозив вдарити потерпілого та змусив показати кишені. Після того як потерпілий показав, він вирвав у нього з руки телефон, в якому були навушники та гроші. Різновид та вартість викраденого не оспорює. Потім він підійшов до ОСОБА_7 та віддав йому телефон. Вони пішли далі, потерпілий йшов за ними та просив віддати майно. Вони з ОСОБА_7 розійшлись в різні боки, при цьому, ОСОБА_7 віддав йому телефон. Потерпілий пішов за ОСОБА_7 . Через деякий час він зателефонував ОСОБА_7 і останній повідомив, що він разом з потерпілим і поліцією розбираються. Він повернувся до них і віддав потерпілому все, що вони викрали, потім їх затримали. У вчиненому кається, просить вибачення, обіцяє стати на шлях виправлення. У зв`язку з хворобами йому потрібне тривале лікування, особливі умови життя.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші прокурор, потерпілий та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі, обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, у зв`язку із поверненням викраденого майна, думку потерпілого, який вибачив обвинуваченого та просив не позбавляти його волі, дані про особу підсудного, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за аналогічні злочини проти власності, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, тривалий час працював офіційно, проте у зв`язку із скороченням, в 2017 році був звільнений, продовжує шукати не офіційні підробітки та офіційну роботу, дані про здоров`я підсудного, який має два тяжких невиліковних захворювання та потребує тривалого лікування, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину та добровільне відшкодування завданих збитків.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується посередньо, стан його здоров`я, думку потерпілого, який вибачив обвинуваченого, ряд обставин, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Той факт, що ОСОБА_8 неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, враховуючи те, що остання судимість погашена, і обвинувачений тривалий час не вчиняв злочини, а також інші наведені вище дані, зокрема, щодо стану його здоров`я та наявності обставин, що пом`якшують його покарання, не є перешкодою для застосування до нього вимог ст. 75 КК України.

На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung», моделі «GN-700», чорного кольору у чорному захисному чохлі, навушники марки «Panasonic» та грошові кошти в сумі 52 грн., передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити останньому за належністю.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу в межах продовженого судом строку до 10.08.2018 року включно залишити у виді цілодобового домашнього арешту.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1