Справа № 515/26/18
Провадження № 1-кп/515/364/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

01 жовтня 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Татарбунари Одеської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, з неповною середньою освітою, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, приватного підприємця, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2017 року приблизно о 06 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на околиці міста Татарбунари, по вулиці Миру, Одеської області, біля фермерського господарства, у ході раптово виниклих неприязнених відносин, маючи намір на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , кинув його спиною на земельну поверхню, після чого наніс 2 удари руками, стиснутими в кулак, в область обличчя, чим спричинив йому наступні тілесні ушкодження: синець та садно на правій щічній області, садно на правому носогубному трикутнику, забійна рана у лівому куті рота, садно на лівій лопатці. Дане ушкодження не було небезпечним для життя, має незначні скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів, із цим критерієм, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся, шкодує про вчинене, і прохав його суворо не карати та пояснив суду обставини сварки та побиття потерпілого, який напередодні обзивав нецензурною лайкою в присутності свідків, його співмешканку. 25.07.2017 року, коли потерпілий проїжджав біля його фермерського господарства, він його зупинив та запропонував вибачитись перед його цивільною дружиною, однак останній в грубій формі, використовуючи нецензурну лексику на його адресу, категорично відмовився, що викликало в нього обурення та призвело до нанесення йому тілесних ушкоджень. Щодо позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди, він визнає їх частково в розмірі 1000 гривень.

Потерпілий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак через свого представника адвоката ОСОБА_5 направив заяву, згідно якої справу просить розглядати у його відсутності, міру покарання призначити відповідно до санкції статті 125 КК України. Позовну заяву підтримає в повному обсязі.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя та просив призначити покарання ОСОБА_6 в межах санкції інкримінуємої йому статті та стягнути з останнього на користь потерпілого ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі заявленого позову.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому діянні, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав за недоцільне проводити дослідження всіх доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо характеризуючих даних на обвинуваченого.

Таким чином, суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, за ознаками нанесення умисного легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, та особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, у їх сукупності.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем проживання, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також бере до уваги висновки досудової доповіді, складеної органом пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства (а.с.а.с.32-35).

Обставин, що, відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд не виявив.

З урахуванням вказаних обставин, суд, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті, яка йому інкримінується.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 ґрунтується на законі, підтверджується матеріалами справи, однак, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а відповідно та пунктів 1,2 частини 2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як встановлено судом, обвинуваченим потерпілому заподіяно легкі тілесні ушкодження, під час яких останній переніс фізичну біль та страждання. Крім того, завдана моральна шкода потерпілому полягає також у тому, що він для відновлення порушеного свого права змушений був тривалий час докладати додаткових зусиль для покращення свого стану здоров`я, звертатися за правовою допомогою, нести додаткові витрати. З урахуванням характеру правопорушення, обставин, за яких ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження, наслідків, що настали в результаті їх заподіяння, ступеня його вини, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, характеру заподіяних тілесних ушкоджень, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, матеріального становища обвинуваченого та потерпілого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає, що заявлена потерпілим ОСОБА_4 сума у розмірі 10 000 грн., як компенсація моральної шкоди, є дещо завищеною. Тому, з обвинуваченого ОСОБА_6 , на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, відповідно до ст.ст. 127-129 КПК України, підлягає стягненню 1 500 гривень на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду в сумі 1 500 (одної тисячі п`ятсот) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити у задоволенні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1