Справа № 171/1781/14-к
1-в/171/54/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2018 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове подання Апостолівського РВ ПП Південно - Східного МУ ВКПП відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про звільнення від покарання,
встановив:
Апостолівський РВ ПП Південно - Східного МУ ВКПП звернувся до суду з поданням про звільнення засудженого від покарання по закінченню випробувального терміну.
Подання обгрунтовує тим, що вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2014 року засуджено ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від призначеного судом покарання з випробуванням терміном 1 рік. ОСОБА_3 перебуває на обліку в Апостолівському РВ ПП з 15.10.2014 року по теперішній час. Під час іспитового строку скоїв новий злочин за що 16.08.2014 року слідчим відділенням Апостолівського РВ ГУМВС розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001065 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, Згідно повідомлень станом на 13.06.2018 року провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 не розглянуто. Іспитовий строк у засудженого ОСОБА_3 закінчився 01.09.2015 року.
Представник Апостолівського РВ ПП в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином.
Прокурор не заперечує проти задоволення подання, в зв`язку з відсутністю обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 відсутні підстави для скасування іспитового строку, а тому просить подання задовольнити.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судові повістки повернуті з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає.
Дослідивши надані суду письмові матеріали, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 статті 78 Кримінального кодексу України та ч.2 статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обовязки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Стаття 62 Конституції України, ч.2 статті 2 Кримінального кодексу України та ч.1 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України визначають, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 Кримінального кодексу України випливає, що однією з обовязкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду - особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України вважається невинуватою.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року №1906-ІV«Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Рішення Європейського суду з прав людини, містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року, Ser. A № 146, зазначено, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обовязок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.
Судом встановлено, що термін випробувального строку, призначеного ОСОБА_3 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2014 року - закінчився 01.09.2015 року. Інших обвинувальних вироків судами на даний час не винесено.
Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення подання щодо звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у звязку зі спливом визначеного судом іспитового строку.
Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99).
Встановлено, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ст. 185 ч. 3 КК України, внесеному до ЄРДР за № 0001065, судом на даний час не розглянуто, обвинувальний вирок у справі не винесено, вину обвинуваченого ОСОБА_3 не доведено. З огляду на вищевикладене, дане подання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 78 КК України, п. 9 ч. 1 ст. 537, п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд постановив:
ОСОБА_3 , засудженого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області від 01.09.2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від призначеного судом покарання з випробуванням терміном 1 рік, від призначеного йому покарання звільнити.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів в апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд.

Суддя: ОСОБА_1