ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 р.
м. Київ

Справа № 296/915/14-к

Провадження № 51-4085 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Житомира, який проживає:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому за:
- ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
- ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Згідно ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 06 грудня 2012 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 березня 2016 року виправлено описки у вироку від 22 січня 2016 року, зокрема, ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання, зазначеного у вироці.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову змінено. Зменшено суму стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 до 250 грн.
У решті вирок суду залишено без зміни.
За вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 серпня 2013 року, знаходячись біля будинку № 10, що на площі Польовій в м. Житомирі, наблизившись до раніше незнайомого йому ОСОБА_8 ззаду, вирвав у нього з рук чоловічу сумку із вмістом особистих речей останнього, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 795 грн., після чого з місця вчинення злочину зник.
23 серпня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом віджиму вікна руками, проник до приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 9 750 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
24 серпня 2013 року ОСОБА_7 повторно, піднявшись по трубі, шляхом вільного доступу, проник на балкон квартири АДРЕСА_3 , після чого, віджавши двері балкону, проник до квартири, звідки таємно викрав майно та грошові кошти ОСОБА_10 на загальну суму 10 000 грн., тим самим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
28 серпня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом відчинення вікна будинку АДРЕСА_4 , проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав мобільний телефон ОСОБА_11 вартістю 599 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
10 вересня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом відчинення вікна будинку АДРЕСА_5 , проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно ОСОБА_12 на загальну суму 10 199 грн., тим самим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
11 вересня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом віджиму вікна руками, проник до приміщення будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав майно та грошові кошти ОСОБА_13 на загальну суму 8 500 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
13 вересня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом відчинення вікна будинку АДРЕСА_7 , проник до приміщення, звідки таємно викрав майно ОСОБА_14 на загальну суму 10 610 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
16 вересня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом відчинення вікна будинку АДРЕСА_8 , проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно ОСОБА_15 на загальну суму 4 750 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
02 жовтня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом віджиму дверей балкону будинку АДРЕСА_4 , проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно та грошові кошти ОСОБА_16 на загальну суму 22 960 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
08 жовтня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом віджиму вікна руками, проник до приміщення будинку АДРЕСА_9 , звідки таємно викрав майно та грошові кошти ОСОБА_17 на загальну суму 18 500 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
21 жовтня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом пошкодження вікна будинку АДРЕСА_10 , проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно ОСОБА_18 на загальну суму 17 400 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
21 жовтня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом пошкодження вікна будинку АДРЕСА_11 , проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно ОСОБА_19 на загальну суму 9 452 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
30 жовтня 2013 року ОСОБА_7 повторно, шляхом пошкодження вікна будинку АДРЕСА_12 , проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно та грошові кошти ОСОБА_20 на загальну суму 63 120 грн., тим самим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями щодо ОСОБА_7 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що судовими інстанціями неправильно застосовано положення ст. 72 КК України. Посилається на те, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, неправильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, так як факт відкритого викрадення майна ОСОБА_8 її підзахисним спростовується фактичними обставинами справи. Вказує на те, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції було допущено ряд процесуальних порушень. Крім того, зазначає, що місцевий суд безпідставно задовольнив цивільні позови потерпілих, оскільки не підтверджено суми викраденого висновками експертиз.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримала подану касаційну скаргу
Прокурор проти задоволення касаційної скарги заперечував.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник ОСОБА_6 , перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження Суд виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
При цьому згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтується на доказах, зібраних та оцінених з дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Той факт, що ОСОБА_7 вчинив повторне відкрите викрадення чужого майна та таємне повторне викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди потерпілому, поєднане із проникненням у житло, підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , протоколами оглядів місць подій, пред`явлення фотознімків та речей для впізнання, обшуку, повідомленням ПТ «Ломбард-Скарбниця», висновками товарознавчих та дактилоскопічних експертиз.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, Суд уважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про його особу.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 65 67, 70 72 КК України.
Крім того, Суд погоджується з судовими рішеннями суду в частині вирішення цивільних позовів, які розв`язано з дотриманням вимог ч. 1 ст. 129 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами захисника та обвинуваченого, ретельно перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, при цьому належним чином умотивував своє рішення, з чим і погоджується Суд.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про допущення судом першої інстанції ряду процесуальних порушень під час розгляду питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції, який погодився з даним фактом, однак указав, що наведені порушення не спростовують винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів і не тягнуть за собою скасування чи зміни вироку суду, з чим погоджується й Суд.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3