Постанова

Іменем України
12 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 569/12438/15-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/787/22/2017

Провадження № 51 1537 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7
в режимі відеоконференції,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004564 від 31 липня 2015 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Межирічі Корецького району Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 186 ч. 2 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року щодо

ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту його затримання.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 31 липня 2015 року приблизно о 02 годині біля будинку № 46 по вул. Орлова в м. Рівне за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_8 золотий ланцюжок та золоту підвіску у вигляді хрестика, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму

5 168,67 гривень.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок та ухвалу щодо нього через їх незаконність і необґрунтованість. Вважає, що судові рішення щодо нього ґрунтуються на недопустимих доказах та припущеннях. Зазначає про неконкретність обвинувачення, що в свою чергу порушує його право на захист, а саме: не конкретизовано час вчинення злочину, у чому саме полягали погрози застосування насильства, не зазначено дії кожного із співучасників. Звертає увагу на те, що розмір шкоди визначено без проведення товарознавчої експертизи. Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисту про повторне дослідження доказів, а, задовольнивши клопотання про допит свідка ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції так її і не допитав. Крім того, зазначає, що потерпілу ОСОБА_8 не було повідомлено про судове засідання в суді апеляційної інстанції на 24 травня 2017 року та його проведено без її участі. Також вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_10 , який входив до складу колегії суддів, здійснював тиск на потерпілу ОСОБА_8 , тому він підлягав відводу, а відмова в задоволенні зави про відвід усьому складу колегії суду апеляційної інстанції є не вмотивованою.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 через їх незаконність. Зазначає, що на прохання прокурора вона писала заяви про розгляд справи за її відсутності, однак до суду ці заяви особисто не подавала. Зазначає, що вона була відсутня під час проголошення вироку, а також під час проголошення ухвали апеляційним судом. Указує на те, що і вирок, і ухвала ґрунтуються на її показаннях, які вона суду не надавала. Звертає увагу на те, що вона неодноразово зазначала, що не бачила хто з неї зірвав ланцюжок з хрестиком, а вказала на ОСОБА_6 , оскільки перед подією бачила його в кафе.
Заперечень на касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник засудженого в судовому засіданні вважала касаційні скарги обґрунтованими і просила їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційні скарги необґрунтованими і просила залишити їх без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційних скаргах, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, та оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, суд на підтвердження такого висновку послався на показання потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 про обставини вчинення кримінального правопорушення, під час якого ОСОБА_6 прижав ОСОБА_8 до стіни і ривком зірвав з її шиї золотий ланцюжок з хрестиком, а ОСОБА_9 при цьому нападники завдали ударів, чим заподіяли легкі тілесні ушкодження, тому ОСОБА_8 сприймала загрозу реальною і для себе. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також вказували на те, що нападники діяли узгоджено, ОСОБА_6 запам`ятали за статурою, характерними рисами обличчя та одягом, бачили його до події в кафе «Метелик». Показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також підтверджують узгодженість і послідовність дій засудженого та невстановленої досудовим розслідуванням особи, а також наявність загрози застосування насильства, яку ОСОБА_8 сприймала як реальну, оскільки таке насильство було застосовано до ОСОБА_9 .

Зазначені показання об`єктивно узгоджуються, у тому числі з показаннями працівників поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про обставини затримання ОСОБА_6 як особи, яка підходила під орієнтування, з даними, які містяться у протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , з висновком судово-медичної експертизи № 767 від 31 липня

2015 року про виявлення у ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.

Висновок суду про розмір заподіяної ОСОБА_8 шкоди ґрунтується на доказах наявних у матеріалах кримінального провадження, де містяться бирки, надані потерпілою ОСОБА_8 під час додаткового допиту, з даними про назву, вагу викрадених золотих виробів та пробу золота, а також даних довідки управління Національного банку України в Рівненській області від 04 серпня 2015 року про те, що станом на 31 липня 2017 року вартість 1 грама золота 585 проби становила 433 гривні 25 копійок. При цьому доводи засудженого про те, що у даному випадку призначення експертизи було обов`язковим не відповідають положенням ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України. Так, ці положення закону встановлюють обов`язок слідчого або прокурора звернутися із клопотанням до слідчого судді про призначення експертизи у випадку необхідності визначення розміру матеріальних збитків, якщо вартість викраденого майна неможливо визначити за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, у іншому ж випадку - призначення експертизи не є обов`язковим. Суд при визначенні розміру заподіяних ОСОБА_8 матеріальних збитків дотримався зазначених вимог закону і прийняв рішення з врахуванням цих вимог.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 186 ч. 2 КК України. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, визнавши його таким, що відповідає вимогам ст. 291 КПК України, не знайшовши підстав для його повернення. Вирок суду за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , належним чином викладені у них доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого, перевірив і визнав їх необґрунтованими, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про незаконну відмову судом апеляційної інстанції у задоволенні клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та доказів є безпідставними. Аудіозаписами судових засідань від 28 листопада 2016 року та від 30 січня

2017 року підтверджується те, що апеляційний суд розглянув клопотання захисту про повторний допит потерпілої ОСОБА_8 , всіх свідків та повторне дослідження всіх письмових доказів з дотриманням вимог ст. 404 ч. 3 КПК України, частково їх задовольнивши. Зокрема, безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду було допитано потерпілу ОСОБА_8 , яка підтвердила свої показання, які вона надала суду першої інстанції, зауваживши, що ланцюжок з хрестиком з неї зірвав ОСОБА_6 , однак вона не хоче, щоб він сидів.
У зв`язку із чим, доводи касаційної скарги потерпілої про те, що вона не надавала таких показань, колегія суддів вважає безпідставними. Крім того, такі доводи потерпілої у касаційній скарзі виходять за межі вимог, заявлених нею в суді першої інстанції.
Судом апеляційної інстанції за клопотанням захисту також було безпосередньо допитано свідка ОСОБА_14 та досліджено письмові докази.
Показання свідка ОСОБА_9 досліджено судом апеляційної інстанції в судових засіданнях від 29 березня 2017 року та від 10 травня 2017 року шляхом відтворення аудіозапису, який міститься на технічному носії фіксації судового провадження в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції вжив всіх заходів для виклику, а також доставки приводом зазначеного свідка для безпосереднього допиту в судовому засіданні, однак згідно з рапортами оперуповноваженого та дільничного Рівненського РВП ГУ Національної поліції в Рівненській області за адресою реєстрації ОСОБА_9 тривалий час ніхто не проживає, а сама ОСОБА_9 останній раз перебувала вдома ще у вересні 2016 року і мала намір їхати за кордон на заробітки. Отже, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 і в цій частині про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Що стосується доводів засудженого про здійснення апеляційного розгляду незаконним складом суду, то вони не ґрунтуються на положеннях статей 75, 81 КПК України. Захисником засудженого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 12 грудня 2016 року було подано заяву про відвід усьому складу колегії суду апеляційної інстанції. Своє прохання вона мотивувала тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив їй у повторному дослідженні доказів, чим порушено принцип рівності, а також підтримує сторону обвинувачення. Зазначену заяву розглянуто з дотриманням вимог статей 75, 81 КПК України та обґрунтовано відмовлено у її задоволенні. 17 січня 2017 року захисник ОСОБА_7 подала клопотання про відвід члена колегії суддів судді ОСОБА_10 , оскільки зазначений суддя, на її думку, здійснював психологічний тиск на потерпілу ОСОБА_8 під час її допиту у судовому засіданні від 28 листопада 2016 року, а тому він не є безстороннім та неупередженим. Суд апеляційної інстанції з дотриманням вказаних процесуальних норм відмовив у задоволенні клопотання про відвід судді ОСОБА_10 , мотивувавши відповідне рішення. Дані про те, що на потерпілу ОСОБА_8 будь-яким чином здійснювався тиск з боку суддів апеляційного суду в матеріалах кримінального провадження відсутні, а доводи касаційної скарги засудженого в цій частині про наявність сумнівів щодо неупередженості судді ОСОБА_10 є його суб`єктивною думкою щодо порядку проведення судового засідання, що відповідно до ст. 75 КПК України не є обставиною, яка виключає участь цього судді в кримінальному провадженні.
Доводи касаційних скарг про здійснення судового провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_8 , яка належним чином не була повідомлена по дату, час та місце розгляду, не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції 19 вересня 2016 року, після виступу сторін у судових дебатах, головуючий суддя ОСОБА_15 , видаляючись до нарадчої кімнати, повідомив, що вирок буде проголошено наступного дня, тобто учасники судового провадження були повідомлені про час проголошення вироку, в тому числі і потерпіла ОСОБА_8 , що підтверджується відповідним аудіозаписом судового засідання.
Також потерпіла ОСОБА_8 належним повідомлялася про дату, час та місце апеляційного розгляду і з`являлася до апеляційного суду. Обставина того, що вона 24 травня 2017 року була відсутня під час розгляду справи апеляційним судом, під час якого відбулися судові дебати та проголошено резолютивну частину ухвали апеляційного суду, не є порушенням вимог КПК України, оскільки вона належним чином повідомлялася про розгляд справи в цей день, а, крім того, в матеріалах кримінального провадження є її заява від 11 квітня 2017 року з проханням здійснювати розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції без її участі.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого

ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3