Справа №592/8618/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/513/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2018 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/8618/16 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 12 лютого 2018 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 15.09.2015 Сумським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст.ст.75 і 104 КК звільнений з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 06.05.2016 Сумським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185, ст.69 КК до покарання у виді громадських робіт і на підставі ч.4 ст.70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, які виконувати самостійно;

3) 11.10.2017 Сумським районним судом Сумської області за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ст.71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, мешканець АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 15.09.2015 Сумським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст.ст.75 і 104 КК звільнений з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 06.05.2016 Сумським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185, ст.69 КК до покарання у виді громадських робіт і на підставі ч.4 ст.70 КК до позбавлення волі на строк 3 роки, які виконувати самостійно;

3) 20.12.2016 Сумським районним судом Сумської області за ч.2 ст.389, ст.71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці 7 днів;

4) 11.10.2017 Сумським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13.03.2018 вирок суду змінений та призначено покарання із застосуванням ст.69-1 і ч.4 ст.70 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисників адвокатів ОСОБА_13 і ОСОБА_14 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини, доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а також правильності кваліфікації їхніх дій, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог КПК і призначенням занадто м`якого покарання, оскільки судом першої інстанції, хоча і вірно застосоване положення ч.4 ст.70 КК, але не до останнього вироку від 11.10.2017, внаслідок чого покарання призначене у розмірі, меншому ніж за попереднім вироком. Крім того, судом першої інстанції не вірно проведено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за ч.5 ст.72 КК, так як обвинуваченим має бути зарахований період з 22.06.2016 по 13.03.2018.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 12.02.2018 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнані винуватими в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК, і їм призначене покарання у виді позбавлення волі:

- ОСОБА_11 на строк 3 роки 1 місяць. На підставі ч.4 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Сумського районного суду Сумської області від 06.05.2016 у виді 60 годин громадських робіт більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначене ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Зараховано ОСОБА_11 в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 22.06.2016 по час набрання вироком законної сили;

- ОСОБА_12 на строк 3 роки 4 місяці. На підставі ч.4 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Сумського районного суду Сумської області від 20.12.2016 у виді 3 років 3 місяців 7 днів позбавлення волі більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначене ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці. Зараховано ОСОБА_12 в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 21.12.2016 по 30.12.2016, а також строк попереднього ув`язнення з 30.12.2016 по 20.06.2017 з розрахунку день за два.

Стягнуто з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати по 87,96 грн. з кожного.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за попередньою змовою між собою, шляхом проникнення до дачного будинку АДРЕСА_3 здійснили таємне викрадення майна ОСОБА_15 на загальну суму 612 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, доводи обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх адвокатів ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які частково погодилися з апеляційною скаргою прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п.1 і п.2 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню або застосування судом закону, який не підлягав застосуванню.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні остаточного покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не вірно визначений попередній (останній) вирок, до якого і мають бути застосовані вимоги ч.4 ст.70 КК.

Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, а згідно ч.4 даної норми закону, за правилами, передбаченими в ч.ч.1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 12.02.2018 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнані винуватими в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК, який вчинений 28.05.2016, а попередній вирок відносно цих обвинувачених ухвалений Сумським районним судом Сумської області 11.10.2017, тобто злочин ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинений до ухвалення цього вироку.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання обвинуваченим повинен враховувати не тільки положення ч.4 ст.70 КК, а й застосовувати їх саме до вироку Сумського районного суду Сумської області від 11.10.2017, а не до вироків цього суду від 06.05.2017 щодо ОСОБА_11 та від 20.12.2016 щодо ОСОБА_12 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухваливши новий вирок і призначивши ОСОБА_11 та ОСОБА_12 остаточне покарання також за правилами ч.4 ст.70 КК, але з урахуванням останнього (попереднього) вироку суду, ухваленого відносно обвинувачених 11.10.2017, задовольнивши у цій частині апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні.

Разом з тим, що стосується тверджень апеляційної скарги прокурора про м`якість покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до вимог ст.50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_11 і ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції врахував як ступінь тяжкості вчиненого останніми злочину, який згідно ст.12 КК є тяжким, так і обставини, що його пом`якшують, якими визнані щире каяття та молодий вік, а також відсутність обставин, що його обтяжують.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання слід також враховувати усталену судову практику ЄСПЛ, згідно якої «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, «суворість покарання сама по собі також не є вирішальною. Характер та ступінь суворості покарання визначається з урахуванням максимально можливого покарання, передбаченого законом (рішення ЄСПЛ від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Згідно правової позиції ВСУ (рішення у справі стосовно К.), норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК, в якій установлено загальні засади призначення покарання.

У відповідності до ч.1 ст.65 КК, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини кримінального провадження і вимоги ст.65 КК, колегія суддів вважає, що при визначенні обвинуваченим виду та розміру покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.65 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене ОСОБА_11 і ОСОБА_12 покарання за ч.3 ст.185 КК відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ними діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

При цьому, колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в прецедентній правовій позиції ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів», хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування спричиненої шкоди.

Одночасно колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо невірного визначення судом першої інстанції остаточного покарання обвинуваченим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч.4 ст.70 КК), що потягло за собою призначення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання, більш м`якого, ніж встановлено законом.

Зокрема, відповідно до останнього вироку суду від 11.10.2017, остаточне покарання ОСОБА_11 призначене у виді позбавлення волі на строк 5 років, а ОСОБА_12 , враховуючи ухвалу апеляційного суду від 13.03.2018, остаточне покарання призначене у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а тому суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим остаточне покарання за своїм вироком, мав би виходити з принципу призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, згідно якого це покарання не повинно бути менше, ніж покарання, призначене за попереднім вироком суду.

Оскільки прокурор не порушує в апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченим остаточного покарання більш суворішого, ніж за попереднім вироком, тому колегія суддів вважає за необхідне при визначенні остаточного покарання ОСОБА_11 і ОСОБА_12 застосувати за ч.4 ст.70 КК принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне зарахування обвинуваченим строку попереднього ув`язнення за ч.5 ст.72 КК, то вони є необґрунтованими, оскільки вказані періоди вже зараховані обвинуваченим ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13.03.2018.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418 і 420 КПК України, колегія суддів,

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_17 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України і ухвалити новий вирок.

ОСОБА_16 вважати засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_18 засуджений за вироком Сумського районного суду Сумської області від 11.10.2017 та за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 12.02.2018, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

ОСОБА_17 вважати засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_19 засуджений за вироком Сумського районного суду Сумської області від 11.10.2017 та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13.03.2018 і за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 12.02.2018, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду першої інстанції про зарахування ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в строк відбуття покарання час знаходження під вартою: ОСОБА_11 з 22.06.2016; ОСОБА_12 з 21.12.2016.

Зарахувати ОСОБА_20 і ОСОБА_21 в строк відбуття покарання час знаходження їх під вартою з 14.03.2018 по 01.08.2018 включно.

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 12.02.2018 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженим та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5