АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 05 червня 2018 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року,

за участі:
прокурора ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , яке погоджено з прокурором третього відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , та накладено арешт на грошові кошти у розмірі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які були вилучені під час обшуку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, який орендувала ОСОБА_6 .

Приймаючи рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що виявлене майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КК України, тобто є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2 КК України.

Не погоджуючись з таким рішення, адвокат ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у повному обсязі в задоволенні клопотання слідчого.

Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою та підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Стверджує, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що законом не встановлено строку звернення з клопотанням про арешт майна у випадку, коли ухвалою слідчого судді надавався дозвіл на вилучення грошей ОСОБА_6 .
Крім того, автор апеляційної скарги наголошує на тому, що слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ч. 2 ст. 168, ч. 1 ст. 169, ч. 5 ст. 171, ч. 7 ст. 236 КПК України.
Звертає увагу адвокат і на те, що у прохальній частині клопотання слідчий просив арештувати вилучені грошові кошти, як готівкові, і саме як готівкові їх арештував слідчий суддя. При цьому було залишено поза увагою той факт, що вилучені у ОСОБА_6 готівкові кошти були знеособлені у безготівкову форму шляхом внесення на депозитний рахунок Прокуратури міста Києва, про що свідчать долучені до клопотання постанова про визнання вилучених коштів речовими доказами та квитанції до прибуткового касового ордеру на відповідні суми. Відтак, наразі вилучені кошти перебувають в безготівковій формі, тому на думку ОСОБА_5 , слідчий суддя міг їх арештувати лише шляхом накладання арешту на депозитний рахунок або рахунки (враховуючи вилучення коштів у різних валютах) Прокуратури міста Києва.

Також, в апеляційній скарзі зазначається і про те, що слідчий суддя не аналізував по суті ані надану прокурором вже під час судового засідання письмову підозру, ані письмові пояснення ОСОБА_6 та усні пояснення адвоката під час судового засідання з приводу необґрунтованості підозри. За таких обставин, як вважає адвокат, слідчий суддя не мав жодних правових підстав вважати вилучені кошти речовим доказом та арештовувати їх з метою збереження речових доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, другим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 06 квітня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000431, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2, ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 23 грудня 2016 року уклала договір № з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", в особі заступника начальника операційного управління - начальника відділу обслуговування клієнтів АТ "Укрексімбанк" ОСОБА_9 про надання у майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа.

Під час слідства, 20 грудня 2017 року, на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва проведено обшук у приміщені АТ "Укрексімбанк" (МФО 322313), за адресою, м. Київ, вул. Антоновича, 127, де в індивідуальному сейфі 904, який, на підставі договору № , наймала та використовувала ОСОБА_6 , виявлено та вилучено грошові кошти в загальній сумі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, підстав набуття у власність яких офіційно не підтверджено доказами.

Вказані грошові кошти входили до переліку щодо яких було надано дозвіл на відшукання ухвалою суду.

Разом з цим, за результатами огляду Інтернет сайту https://public.nazk.gov.ua/search, а саме декларації ОСОБА_6 , встановлено, що грошові кошти, які вилучено в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 , який наймала та використовувала остання у приміщені АТ "Укрексімбанк" за договором № , в декларації не зазначено, відомості про грошові активи відсутні.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи з 06 липня 2016 року на посаді начальника управління ліцензування виробництва, імпорту лікарських засобів, контролю за дотриманням ліцензійних умов та сертифікації Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, будучи державним службовцем, а відтак суб`єктом, на якого поширюється дія підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-УІІ, в порушення вимог вказаного вище законодавства, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язковість внесення відомостей до декларації, будучи попередженою щодо необхідності декларування шляхом реєстрації необхідних відомостей на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, а також достовірно знаючи про те, що у разі суттєвої зміни у майновому стані повинна внести відомості до декларації, такого повідомлення до Національного агентства з питань запобігання корупції, 30 березня 2017 року, о 19 год. 01 хв., перебуваючи на території міста Києва, подала як суб`єкт декларування до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, до якої внесла завідомо недостовірні відомості, які мають неправдивий, хибний характер, в частині грошових активів, про які остання усвідомлювала на момент подання декларації.

02 лютого 2018 року проведено огляд грошових коштів в загальній сумі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які того ж дня визнані речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Вказані грошові кошти мають значення для досудового розслідування як докази вчинення кримінального правопорушення та здобуті злочинним шляхом і є доказуванням у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2, ч. 1 ст. 369 КК України

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року надано дозвіл на проведення обшуку у банківській скриньці в приміщеннях АТ «Укрексімбанк» (МФО 322313), розташованому за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 127, зареєстровані на праві власності за ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», яку орендує та використовує в своїй діяльності ОСОБА_6 , з метою відшукання в тому числі грошових коштів, здобутих злочинним шляхом від протиправної діяльності.

Згідно з протоколом обшуку від 20 грудня 2017 року, грошові кошти у розмірі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків були вилучені під час обшуку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, який орендувала ОСОБА_6 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року зобов`язано уповноважену особу прокуратури міста Києва, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000431 повернути ОСОБА_6 речі, а саме грошові кошти у сумі 202 000 доларів США, 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , який орендувала ОСОБА_6 .

03 травня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2 КК України.

Того ж дня, слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , за погодженням прокурора третього відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти у загальній сумі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які були вилучені під час обшуку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, який орендувала ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року зазначене клопотання задоволено.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, перевіривши дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і взявши до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону, прийшла до переконання, що постановляючи оскаржувану ухвалу слідчий суддя місцевого суду вищезазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000431, про накладення арешту на вищезазначені грошові кошти, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що виявлене майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КК України, тобто є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2 КК України.

Такі висновки слідчого судді цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештоване майно може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме постановою слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_8 від 02 лютого 2018 року про визнання вищевказаних грошових коштів речовим доказом, яка міститься в матеріалах провадження (а.п. 39-63). Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у діяльність власника вищевказаного майна, з потребами кримінального провадження, та застосував арешт майна, який на думку колегії суддів не призведе до зупинення або надмірного обмеження прав ОСОБА_6 , або других наслідків, які суттєво негативно позначаться на інтересах інших осіб.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_5 про те, що слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ч. 2 ст. 168, ч. 1 ст. 169, ч. 5 ст. 171, ч. 7 ст. 236 КПК України, то вони є не непереконливими, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Крім того, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчий суддя не аналізував по суті ані надану прокурором вже під час судового засідання письмову підозру, ані письмові пояснення ОСОБА_6 та усні пояснення адвоката під час судового засідання з приводу необґрунтованості підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані твердження спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що наразі вилучені кошти перебувають в безготівковій формі, тому слідчий суддя повинен був арештувати їх лише шляхом накладання арешту на депозитний рахунок або рахунки прокуратури міста Києва, - є безпідставними, оскільки, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт не може бути накладено на банківські рахунки фізичної чи юридичної особи, а може бути накладено на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по провадженню не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , яке погоджено з прокурором третього відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , та накладено арешт на грошові кошти у розмірі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які були вилучені під час обшуку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, який орендувала ОСОБА_6 ,- залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2826/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1