В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/436/18

Провадження № 1-кп/348/193/18

23 травня 2018 року м. Надвірна Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з уч. секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000670 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зі середньою технічною освітою, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, працюючого по тимчасових заробітках, не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_5 .

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

16 грудня 2017 року о 09.40 год., у світлу пору доби, під час випадання снігу з дощем, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год ділянкою автодороги Т-0905 Івано-Франківськ - Надвірна, 12 км+950 м, що по вул. Центральній у с. Тисменичани, Надвірнянського району Івано-Франківської області в напрямку м. Івано-Франківська. Проїзна частина даної автодороги в даному місці має по одній смузі для руху у кожному напрямку та того дня перебувала у мокрому стані. У цей час, в попутному напрямку по напрямку руху автомобіля, правим краєм проїзної частини дороги рухався пішохід ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_4 , рухаючись по заокругленій ділянці дороги у ліву сторону, в порушення п.2.3 б), д), п.10.1, п.12.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився із керуванням та допустив занос автомобіля та в стані бокового заносу, автомобіль ВАЗ -2108 під керуванням ОСОБА_4 вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок порушення обвинуваченим ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинув пішохід ОСОБА_6 від закритої травми живота з розривом селезінки, що супроводжувалось гострою кровтратою та призвело до виникнення травматичного і геморагічного шоку, та було безпосередньою причиною смерті.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та дав суду показання про те, що він проживає в с. Торговиця, Коломийського району Івано-Франківської області разом із дружиною і має на утриманні малолітню дочку.

Стосовно події 16 грудня 2017 року пояснив наступне. Того дня він повіз свою маму в м.Івано-Франківськ в лікарню. Приблизно о 09.40 год. він на належному йому автомобілі ВАЗ-2108 рухався ділянкою автодороги, що проходить через с. Тисменичани, Надвірнянського району Івано-Франківської області в напрямку м. Івано-Франківська зі швидкістю не більше 60 км/год, оскільки того дня падав сніг з дощем, проїзна частина дороги в той час перебувала у мокрому стані, не розчищена від снігу з брудом. Він бачив, що в попутному з ним напрямку, правим краєм проїзної частини дороги рухався пішохід, яким виявився ОСОБА_6 . В тому місці дорога має заокруглення і коли він рухався по заокругленій ділянці дороги у ліву сторону, почав пригальмовувати. В той же час по зустрічній смузі руху рухався автомобіль - фура "МАN". Під час пригальмовування він не справився із керуванням та допустив занос, його автомобіль відбило від фури і в зв"язку з цим він вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Після події він відразу ж зупинився, допомагав людям, які проживали неподалік, витягувати потерпілого з-під машини. Також сусіди викликали "швидку" та поліцію. ОСОБА_6 в той час ще був живий, сам піднімався на ноги і коли приїхала "швидка", його відразу ж забрали в лікарню, де той вже і помер від отриманих травм. Також зазначив, що просив вибачення у родини потерпілого, відшкодував матеріальні витрати, потерпіла сторона до нього претензій матеріального характеру немає. У вчиненому щиро розкаюється, не заперечує своєї вини, просить вибачення за скоєне та запевнив суд, що подібного більше не повториться і просить його суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченого та дослідив дані, які характеризують його особу.

Потерпіла ОСОБА_5 , в судове засідання не з"явилася, подала суду заяву, в якій зазначила, що будь-яких претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має. Просить ОСОБА_4 суворо не карати.

З враховуванням викладеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , кваліфіковані вірно.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. із послідуючими змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктом 5 судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також роз`яснення, що містяться п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Тому при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є молодою людиною, має постійне місце проживання, за яким характеризується з позитивної сторони, має на утриманні малолітню дитину, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його відношення до скоєного, поведінку до і після вчинення злочину, а також думку потерпілої, висловленої нею в заяві на адресу суду і яка претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.

За висновком органу з питань пробації, яким взято до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його виправлення без позбавлення або обмеження волі не становить небезпеку для суспільства.

На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень можливо здійснювати без позбавлення волі або обмеження волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень.(а.с.35-37)

Також суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом"якшують покарання, враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину у вчиненому, його щире каяття, активне сприяття розкриттю злочину, відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено .

Враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої щодо несуворого покарання, а також те, що закон на меті ставить саме принцип виправлення особи, а не покарання, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у виді позбавлення волі. Також суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого і додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати автотранспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та порушенням ОСОБА_4 ПДР України.

Крім того, є підстави звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України і з врахуванням всіх обставин справи та особи винного суд прийшов до висновку, що обвинуваченому слід визначити іспитовий строк 2 роки. Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не пред`явлено.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні в розмірі 2002,00 грн., пов`язані з проведенням в ході досудового розслідування судових експертиз №4.2-1087/17, №4.2-1/18, №4.2-162/18, обвинуваченим ОСОБА_4 відшкодовано. (а.с.68)

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 місяців.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню:

- автомобіль марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, який знаходиться на зберіганні на території Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області - повернути власнику;

- одяг потерпілого ОСОБА_6 , а саме куртку, штани, светр, пару чобіт, кепку, які зберігаються у камері схову речових доказів ГУНП в Івано-Франківській області - повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1