Справа №583/2420/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/195/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 583/2420/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 , ?

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та виправдати його підзахисного в інкримінованому йому злочині, оскільки суд ухвалив вирок на недопустимих доказах, всі слідчі дії проведені не уповноваженими слідчими, потерпілого залучено до кримінального провадження не уповноваженою особою, протокол огляду події не відповідає реально проведеній слідчій дії обшуку, який відбувся без рішення суду чи дозволу власника житла, висновок судово-трасологічної експертизи від 22.08.2017 за № 19/119/6-2/868е складений за зразком вилученим під час огляду місця події, який проведений з порушенням вимог КПК, висновок судово-товарознавчої експертизи від 02.08.2017 за № 19/119/9-3/2550е проведений без дослідження експертом телевізора, арешт на речові докази не накладався, а тому на них не мав права посилатися суд. Протокол слідчого експерименту від 04.08.2017 є недопустимим доказом, так як проведений із ОСОБА_9 , який не мав будь-якого процесуального статусу, Крім того, вважає, що суд необґрунтовано зробив висновок про наявність такої кваліфікуючої ознаки як проникнення у житло.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_9 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави 1879,43 грн. процесуальних витрат та на користь ОСОБА_12 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 29.07.2017 близько 00 год. 05 хв. повторно проник до домоволодіння по АДРЕСА_2 , звідки намагався таємно викрасти належне ОСОБА_12 майно на загальну суму 1216,67 грн., однак був затриманий працівниками поліції при виході із будинку.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах. Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Зокрема, як пояснив в судовому обвинувачений ОСОБА_9 , пізно ввечері 28.07.2017 він зайшов на подвір?я домоволодіння по АДРЕСА_2 і через не зачинені двері зайшов до житлового будинку, де в одній з кімнат помітив телевізор. Саме в цей момент у нього виник умисел на вчинення крадіжки, а тому він взяв цей телевізор та поклав його у покривало, яке знайшов у будинку, але, виходячи з будинку з викраденим телевізором, був затриманий працівниками поліції.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 скористався наданим йому правом (ст.63 Конституції України, п.4 і п.5 ч.3 ст.42 КПК України) і відмовився від дачі показань суду та відповідати на запитання.

Разом з тим, факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину за вказаних у вироку обставинах повністю підтверджується доказами у кримінальному провадженні, які об`єктивно узгоджуються між собою.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що будинок по АДРЕСА_2 належить на праві власності їй та її сину, який з квітня 2017 р. перебуває в зоні АТО, а вона проживає на дачі, але часто приходить в будинок і ночує там. Вхідні двері у будинок, у двір та ворота домоволодіння постійно зачинені на замок. 28.07.2017 близько 09 год. 40 хв., приїхавши до будинку вона виявила, що замки на сараї та будинку зірвані, а у будинку речі були зібрані і приготовані для крадіжки. Вона звернулася до поліції, а наступного дня 29.07.2017 їй зателефонував працівник поліції та повідомив, що при спробі крадіжки з її домоволодіння телевізору був затриманий ОСОБА_9 .

Допитаний в якості свідка слідчий СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що від іншого слідчого ОСОБА_14 він дізнався, що до домоволодіння по АДРЕСА_2 було здійснено проникнення з метою крадіжки, але майно не встигли викрасти. Було прийнято рішення влаштувати засідку, щоб викрити злочинця. Він разом зі слідчим ОСОБА_14 отримали в райвідділі зброю та спецзасоби і з дозволу власниці домоволодіння ОСОБА_12 сховались у сараї та стали чекати. Після 23 год. у двір зайшов ОСОБА_9 , який потім зайшов до будинку. В будинку останній пробув близько 10-15 хв., після чого став виходити, несучи за плечима покривало, в яке було загорнуте щось велике за розміром. Слідчий ОСОБА_14 крикнув ОСОБА_9 , щоб той зупинився, але останній кинув майно і став тікати. На вулиці ОСОБА_9 був затриманий і була викликана слідчо-оперативна група. Майном, яке в покривалі намагався винести з будинку ОСОБА_9 був телевізор.

Аналогічні показання в судовому засіданні надав і свідок ОСОБА_14 (слідчий СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області), який додав, що під час спроби втекти з обвинуваченого зпали тапки.

Як пояснив в апеляційному суді свідок ОСОБА_15 , він пам`ятає про факт його участі в слідчій дії у якості понятого у домоволодінні потерпілої, коли обвинувачений намагався викрасти телевізор. Чи приймав участь в інших слідчих діях, в тому числі й інших кримінальних провадженнях не пам`ятає.

Вказані вище показання потерпілої, свідків та у певній частині обвинуваченого також підтверджуються письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом огляду місця події від 29.07.2017, згідно якого під час огляду домоволодіння по АДРЕСА_2 між будинком та літньою кухнєю на землі був виявлений телевізор, замотаний в ковдру білого кольору, велосипед «Україна», сліди взуття та рук;

- протоколом огляду місця події від 29.07.2017, згідно якого в приміщенні каб. № 18 СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області обвинувачений ОСОБА_9 видав працівникам поліції ліхтарик, яким користувався під час спроби вчинити крадіжку, та чоловічі тапки, в яких він був взутий під час вчинення злочину;

- висновок дактилоскопічної експертизи № 19/119/6-1/482е від 03.08.2017, згідно якого сліди пальців рук виявлені на поверхні телевізора та вилучені 29.07.2017 в ході огляду місця події за фактом замаху на крадіжку майна з будинку потерпілої ОСОБА_12 співпадають з дактилоскопічною карткою на ім`я ОСОБА_9 ;

- висновок судової трасологічної експертизи № 19/119/6-2/868е від 22.08.2017, згідно якого взуття вилучене у обвинуваченого відноситься до того типу взуття, сліди якого були виявлені та зафіксовані в гіпсовому зліпку з місця події;

- висновок судової товарознавчої експертизи № 19/119/9-3/2550е від 02.08.2017, згідно якого ринкова вартість викраденого телевізора з урахуванням зносу від експлуатації станом на 29.07.2017 становила 1216,67 грн.;

- протоколом слідчого експерименту від 04.08.2017 та відеозаписом до нього, згідно яких обвинувачений ОСОБА_9 на місці події в присутності двох понятих розповів про обставини вчинення ним в ніч з 28 на 29.07.2017 злочину, а саме замаху на крадіжку телевізора з домоволодінні потерпілої ОСОБА_12 .

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_9 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці доводів апеляційної скарги захисника та всіх фактичних обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Що стосується такої кваліфікуючої ознаки як проникнення у житло, то про її наявність свідчить корисливий умисел, характер і спрямованість певних послідовних активних дій обвинуваченого ОСОБА_9 у темну пору доби, направлених виключно на незаконне проникнення до чужого домоволодіння без згоди його власника (чи володільця) та таємне заволодіння чужим майном, про що фактично не заперечував і сам обвинувачений під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Крім того, вказані вище свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 зазначили, що зайшовши у двір близько опівночі, обвинувачений ніде не ходив, а відразу проник до житлового будинку, де і були заздалегідь приготовлені до виносу речі, мав при собі ліхтарик. При цьому, на вхідних дверях будинку висів замок, який хоча і не був замкнений, але перешкоджав вільному доступу у будинок.

Потерпіла ОСОБА_12 вказала, що спільний її з сином будинок завжди був зачинений на замок, а двері у двір були зачинені на засов. Обвинуваченого вона не знала і будь-якого дозволу на проникнення до її домоволодіння нікому не давала.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України та висновком суду першої інстанції щодо визнання його винуватим у вчиненні замаху на даний злочин, оскільки останній вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, повторно, з проникненням у житло.

У своєму вироку суд першої інстанції навів достатні мотиви, чому він не сприймає доводи обвинуваченого щодо виникнення у нього умислу на викрадення майна саме під час знаходження його в будинку, а тому твердження апеляційної скарги захисника з цього приводу є необґрунтованим і задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недопустимість всіх доказів обвинувачення, внаслідок відсутності повноважень у слідчого, то колегія суддів також не може прийняти їх уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на законі.

Так, п.3 розділу 4 «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 за № 139, передбачено внесення до витягу з Реєстру інформації, в тому числі і про прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до нього був долучений витяг з ЄРДР (а.к.п.47), згідно якого досудове розслідування здійснював слідчий ОСОБА_16 , який є уповноваженою особою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпіла була залучена у кримінальне провадження не уповноваженою на те особою також не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до положень ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. При цьому, потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, що було дотримано працівниками поліції.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_12 подала до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області заяву від 01.08.2017 про спробу крадіжки в неї майна та цього ж дня слідчим відділу поліції ОСОБА_14 остання була залучена як потерпіла, отримавши пам`ятку про свої права та обов?язки.

Слід зазначити, що кримінальний процесуальний закон не містить чітких вимог про перелік осіб правоохоронних органів уповноважених на прийняття рішення про залучення особи в якості потерпілого до конкретного кримінального провадження, ОСОБА_12 звернулася до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області з заявою про вчинення злочину, а тому дії слідчого ОСОБА_14 як працівника органу досудового розслідування щодо залучення ОСОБА_12 в якості потерпілої ніяким чином не суперечать вимогам КПК України та не порушують права і законні інтереси обвинуваченого ОСОБА_9 .

Не може колегія суддів погодитися і з доводами апеляційної скарги захисника стосовно невідповідності протоколу огляду місця події реально проведеній слідчій дії, оскільки обшук, порядок проведення якого чітко регламентований ст.ст.234-236 КПК України, полягає в примусовому обстеженні приміщень і споруд, ділянок місцевості, окремих громадян, їх одягу і речей з метою виявлення і вилучення джерел доказової і орієнтуючої інформації (знарядь злочину, предметів і цінностей або інших речовин, здобутих злочинним шляхом або що можуть мати значення у кримінальному провадженні), а також виявлення розшукуваних осіб і трупів або відомостей про їх місцезнаходження.

Згідно змісту протоколу огляду місця події від 29.07.2017 в приміщенні службового кабінету здійснювався огляд обвинуваченого ОСОБА_9 і будь-якого примусового обстеження одягу і речей останнього не проводилося.

У відповідності до ст.237 КПК України, огляд місця події є за своєю природою невідкладною слідчою дією, спрямованою на встановлення, фіксацію і дослідження обстановки місця події, слідів злочину і злочинця та інших фактичних даних, які дозволяють у сукупності з іншими доказами дійти висновку про механізм події та інші обставини розслідуваної події.

При цьому, необхідно розрізняти місце злочину та місце події. Місце злочину це місце, де безпосередньо було вчинене злочинне діяння, а місце події це місце, де було виявлено будь-які сліди злочинного діяння.

З урахуванням того, що в службовому кабінеті поліції, де оглядався ОСОБА_9 , було добровільно отримано від останнього сліди злочинного діяння, а саме чоловічі тапки, в яких зі слів ОСОБА_9 він намагався вчинити крадіжку, та ліхтарик, який він використовував в будинку для пошуку майна, то працівниками поліції цілком правильно було оформлено вказану слідчу дію як огляд місця події.

Враховуючи, що добровільно видане обвинуваченим майно не відноситься до житла чи іншого володіння особи в розумінні ст.233 КПК України, а тому і отримання ухвали слідчого судді в даному випадку закон не вимагає.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що висновок судово-трасологічної експертизи від 22.08.2017 за № 19/119/6-2/868е є недопустимим доказам, оскільки був складений за зразком вилученим під час огляду місця події, яке було проведено з порушенням вимог КПК України, колегія суддів вважає необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, так як під час даної експертизи досліджувалися гіпсові зліпки слідів підошви взуття виявлених при спробі крадіжки майна потерпілої ОСОБА_12 та добровільно наданого ОСОБА_9 взуття при огляді місця події від 29.07.2017, які були вилучені органами поліції у законний спосіб, що повністю відповідає вимогам ч.5 ст.237 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недопустимість висновку судово-товарознавчої експертизи від 02.08.2017 за № 19/119/9-3/2550е, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки відсутність телевізора у експерта при дослідженні не суперечить вимогам ст.101 КПК України, яка передбачає, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.

Таким чином, експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність, а рішення про безпосереднє дослідження об`єкту оцінки чи лише даних про нього приймається виключно експертом, в межах своїх дискреційних повноважень. Той факт, що арешт на речові докази не накладався, не може свідчити про їх недопустимість, оскільки речовий доказ є різновидом процесуального джерела доказів (ч.2 ст.84 КПК), а вже фактичні дані отримані з речових доказів оцінюються судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст.94 КПК).

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги з приводу того, що слідчий експеримент від 04.08.2017 є недопустимим доказом через відсутність процесуального статусу у ОСОБА_9 , оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, згідно яких 04.08.2017 о 09 год. 40 хв. ОСОБА_9 було повідомлено про підозру, а слідчий експеримент був розпочатий 04.08.2017 о 12 год. 54 хв., що визначало процесуальний статус останнього під час проведення даної слідчої дій як підозрюваного.

Доводи захисту про те, що свідок ОСОБА_15 не приймав участь у якості понятого під час проведення огляду місця події від 29.07.2017 при огляді домоволодіння та огляду місця події від 29.07.2017 при огляді обвинуваченого в приміщенні поліції і є заінтересованою особою, яка є штатним поліцейським понятим, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, незважаючи на те, що ОСОБА_15 не пам`ятав своєї участі в якості понятого 29.07.2017 у службовому кабінеті № 18 СВ Охтирського ВП ГУПН в Сумській області, так як з часу проведення цієї слідчої дії і до моменту допиту в судовому засіданні в апеляційному суді минув досить тривалий час і вказана особа цілком об`єктивно може не пам`ятати деяких подій.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для скасування вироку суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі захисника, оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_17 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4