Справа № 738/1482/18
№ провадження 1-в/738/190/2018
УХВАЛА

іменем України

19 жовтня 2018 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

з участю

секретаря: ОСОБА_2

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія № 91» в залі судових засідань Менського районного суду клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням в якому просить привести вирок Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2010 року, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року відповідно до якого його було засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України».

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник засудженого ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання засудженого підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що відсутні підстави для приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» так як засуджений раніше вже звертався до суду з аналогічним клопотанням та йому було відмовлено.

Заслухавши пояснення засудженого, думку захисника та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, вироком Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2010 року, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року ОСОБА_5 було засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посадив органах внутрішніх справ строком на 3 роки.

13 травня 2014 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», яким було внесено зміни до чинного законодавства, в тому числі й до ч. 4 Примітки до ст. 364 КК України.

Так, згідно частини 4 примітки до статті 364 КК України (в новій редакції) тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто відбулося звуження змісту кримінально-правового поняття «тяжкі наслідки», сталася часткова декриміналізація.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії вироку Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2010 року кваліфікуючою ознакою злочинів передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України, за які засуджений ОСОБА_5 є настання тяжких наслідків, а саме «порушення найбільш серйозних конституційних прав громадян, а також державних інтересів, що виразилися в підриві авторитету та престижу держави в особі органів внутрішніх справ» (а.с. 38).

Отже, суд приходить до висновку, що злочини, передбачені ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України за які засуджений ОСОБА_5 вироком Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2010 року, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року були декриміналізовані Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України».

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» дія цього Закону поширюється на злочини та суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, які були вчинені після набрання чинності цим Законом.

З дослідженого вироку Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2010 року вбачається, що злочини, за вчинення яких був засуджений ОСОБА_5 мали місце до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України»

Однак, ця норма суперечить ст. 58 Конституції України.

Так, 19 квітня 2000 року Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України (справа про зворотну дію кримінального закону в часі). У ньому, зокрема, зазначається, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, окрім випадків, коли вони скасовують або пом`якшують кримінальну відповідальність особи. За загальним правилом, пом`якшення покарання здійснюється шляхом зміни санкції статті кримінального закону.

Такий висновок суду відповідає вимогам статті 5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Аналогічні вимоги обов`язковості ретроактивного застосування кримінального закону, який скасовує караність діяння, містяться у статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенції), яка є частиною національного законодавства України та в практиці Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд).

Так, у рішенні у справі Scoppola v. Italy (2009) Європейський суд поклав в основу правової позиції щодо тлумачення частини першої статті 7 Конвенції те, що в європейському та міжнародному масштабі склався консенсус стосовно обов`язковості ретроактивного застосування кримінального закону, який скасовує караність діяння.

На підтвердження вказаного висновку Європейський суд посилався на частину 1 статті 49 Хартії основних прав Європейського Союзу 2000 року (далі Хартія), яка містить імперативну вимогу щодо зворотної дії в часі закону, який передбачає більш м`яке покарання, а також на тлумачення цього положення Судом Європейського Союзу в рішенні у справі Silvio Berlusconi and Others (2005), де зазначено, що в цій справі до заявників не був застосований не просто закон, який пом`якшує покарання, а закон, що насправді скасовував злочинність. Таким чином, Європейський суд визначив, що попри свій буквальний зміст частина перша статті 49 Хартії передбачає й обов`язковість зворотного застосування закону, який скасовує злочинність діяння. Висновок Європейського суду у справі Scoppola v. Italy (2009) про те, що частина перша статті 7 Конвенції включає також і позитивну гарантію ретроактивного застосування до особи закону, що скасовує злочинність діяння, зобов`язує застосовувати практику Європейського суду, якою забезпечується дотримання принципу верховенства права і законності, згідно зі статтями 8, 9 КПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 27 жовтня 2016 року у справі № 5-99кс16.

З огляду на наведене, суд вважає, що незастосування нової редакції примітки 4 до статті 364 КК України, що виникла на підставі Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», до кримінально-правових ситуацій, які виникли раніше, зокрема в даній справі становитиме порушення статті 58 Конституції України та статті 7 Конвенції.

Суд не бере до уваги твердження прокурора про те, що ОСОБА_5 вже звертався з аналогічним клопотанням до суду, так як воно суперечить позиції Європейського суду, який стверджує, що право доступу до правосуддя, є основною складовою права на суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в тому розумінні що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові та практичні перешкоди для здійснення цього права. Також на це звертає увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі 09.06.2016 року 757/49263/15-к.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 та приведення вироку Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2010 року, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року в частині засудженого ОСОБА_5 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України».

Керуючись статтями 8, 9 і 58 Конституції України, частиною 1 статті 7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства - задовольнити.

Привести вирок Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2010 року, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року в частині засудженого ОСОБА_5 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України».

ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання за ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України та ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

ОСОБА_5 вважати засудженим за ч. 2 ст. 127 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання час знаходження ОСОБА_5 під вартою з 23 червня 2005 року по 30 червня 2005 року.

В решті вирок Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2010 року, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року залишити буз змін.

На ухвалу прокурором, захисником може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою в семиденний строк з часу отримання її копії.

Головуючий: ОСОБА_1