Справа № 495/922/14-к
№ провадження 1-кс/495/4074/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_4 про дозвіл на затримання з метою приводу, -

В С Т А Н О В И В:

23.08.2018 року слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу.
В клопотанні зазначено, що жовтні-листопаді 1998 році, точну дату встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 , маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, а саме 2/5 домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, згідно договору дарування від 15.07.1995 року серії АВВ № 122213, діючи умисно, з корисливих спонукань, не маючи права власності на квартиру АДРЕСА_2 , навмисно повідомив ОСОБА_6 завідомо неправдиві відомості про приналежність йому зазначеного майна, а також вигідності проведення обміну домоволодіннями, у звязку з близькістю до центру міста його квартири. ОСОБА_6 при цьому, будучи введеним в оману і впевненим у вигідності для нього передачі права власності на своє домоволодіння, під приводом обміну дав свою згоду на оформлення зазначеної угоди, після чого між ними був укладений усний договір про обмін нерухомістю, згідно якого ОСОБА_7 оформляє генеральну довіреність на ОСОБА_5 на 2/5 домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_5 оформляє генеральну довіреність на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_7 .. Після чого ОСОБА_5 20 грудня 1998, переселяє ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_2 .
У вересні 1999 року ОСОБА_5 активно дезінформує потерпілого і приховуючи від нього свої справжні цілі і наміри, ввівши ОСОБА_7 в оману про істинність своїх намірів і скориставшись його довірою, вмовляє останнього видати довіреність на право керування та розпорядження 2/5 належного йому домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_8 з метою його продажу та погашення боргів за квартиру АДРЕСА_2 , пообіцявши при цьому незабаром оформити дарчу на імя ОСОБА_7 на вказану квартиру ОСОБА_7 в свою чергу, будучи обдуреним ОСОБА_5 23 листопада 1999 видав нотаріально посвідченої довіреності від свого імені на імя ОСОБА_8 ..
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 для документального приховування своїх злочинних дій під приводом погашення боргу в сумі 1600 гривень перед ОСОБА_8 , який у нього виник згідно договору позики від 18 червня 1999 року, серії АВА 3053250, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 , який не був посвячений у його злочинний задум і якого він використовував як посередника для заволодіння майном ОСОБА_6 , умовив останнього продати квартиру ОСОБА_10 , запевнивши при цьому, що ОСОБА_6 він передав свою квартиру АДРЕСА_2 .
23 листопада 1999, згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 2546/Б ОСОБА_11 діючи за дорученням, від імені ОСОБА_6 продав 2/5 домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 ОСОБА_12 за суму 7347 гривень. Таким чином ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 на суму 7343 грн., вирученими від продажу 2/5 домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , чим заподіяв ОСОБА_7 значний матеріальний збиток на вказану суму, а грошовими засобами розпорядився на свій розсуд.
Крім того, у березні 1999 року, точну дату встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 , маючи умисел, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, а саме квартирою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_13 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконав останню в необхідності проведення обміну її квартири за вищевказаною адресою на будинок АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_14 ..
Після чого ОСОБА_5 активно дезінформуючи потерпілу та приховуючи від неї свої справжні цілі і наміри, переконав ОСОБА_13 а також ОСОБА_14 , яка не була присвячена в його злочинний задум і яку він використовував як посередника для заволодіння майном ОСОБА_13 уклали між собою договір міни, на що сторони дали свою згоду. Однак у звязку з тим, що квартира ОСОБА_13 була приватизована, то сторони видали один одному перед укладенням договору нотаріальні довіреності на імя ОСОБА_14 серії ААР № 446470, уповноважив приватизувати належну їй квартиру АДРЕСА_3 з метою її подальшого продажу, а ОСОБА_14 в свою чергу на підтвердження своїх намірів видала довіреність серії ААР № 446471 на імя ОСОБА_15 на право продажу належного їй житлового будинку АДРЕСА_4 .
14 квітня 1999 після оформлення всіх право установчих документів між ОСОБА_14 і ОСОБА_15 був укладений договір міни нерухомого майна № 2192/Б.
У липні 1999 року ОСОБА_16 за порадою своєї дочки відмовитися від укладення договору міни нерухомого майна і зажадала його розірвання, однак ОСОБА_5 діючи умисно, зловживаючи довірою потерпілої, викликавши у неї переконаність і впевненість в його діях запевнив її в тому, що договір буде розірваний і їй повернуті правовстановлюючі документи після того як вона поверне грошові кошти, які були витраченого ОСОБА_14 на приватизацію її квартири.
При цьому ОСОБА_5 також ввів в оману і ОСОБА_14 , якій повернув витрачені їй грошові кошти і переконав її у тому, що є законним представником ОСОБА_13 і зажадав оформити на його імя довіреність на право керування та розпорядження квартирою АДРЕСА_3 , що остання і зробила, видавши на імя ОСОБА_5 довіреність.
Далі, ОСОБА_5 продовжуючи зловживати довірою ОСОБА_13 з метою заволодіння майном останньої, на підставі наявної у нього довіреності на право розпорядження майном, а також право установчі документи на квартиру, отримані злочинним шляхом від ОСОБА_14 , розпорядився майном ОСОБА_13 .
Так, 19 листопада 1999 року для документального приховування своїх злочинних дій ОСОБА_5 уклав договір № 2541/Б купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого продав квартиру ОСОБА_17 за 2339 грн.
Отримані від продажу кошти ОСОБА_5 звернув на свою користь і розпорядився ними на свій розсуд.
Таким чином ОСОБА_5 в період часу з березня 1999 року по 19 листопада 1999 шляхом обману та зловживання довірою, придбав право на майно та заволодів грошовими коштами від продажу квартири ОСОБА_18 на суму 2339 грн., заподіявши тим самим потерпілої значний матеріальний збиток.
Крім того на початку квітня 2000 року, точної дати в ході досудового слідства встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, а саме будинком АДРЕСА_5 діючи з корисливих мотивів, вступив у попередню змову з ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , засудженим Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 19 березня 2008 року і вирок щодо яких набрав законної сили.

Далі продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння будинком АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_21 , вартістю 29394 грн., діючи з єдиним умислом і спільно, попередньо розподіливши між собою ролі, увійшовши в довіру до останнього, приховуючи свої злочинні наміри, переконали ОСОБА_21 продати свій будинок за 5000 доларів США, а на частину виручених від продажу коштів, вони в свою чергу придбають для членів її сімї приватний будинок у с. Турлаки Білгород- Дністровського району , Одеської області.
У цей же період ОСОБА_5 і ОСОБА_19 , приховуючи від потерпілого свої цілі і наміри, переконали ОСОБА_21 видати ОСОБА_5 довіреність на право керування та розпорядження всім його майном.
Далі приблизно на початку травня 2000 ОСОБА_5 і ОСОБА_19 продовжуючи зловживати довірою ОСОБА_21 , з метою заволодіння майном останньої, продовжуючи вводити останню в оману, під приводом, що ОСОБА_19 з сім'єю ніде жити, умовили ОСОБА_21 виселитися з свого будинку і до покупки їй свого будинку в АДРЕСА_7 , обіцяючи при цьому в подальшому купити їй будинок в с. Турлаки, прописати її там а також виплатити різницю в грошах.
Після чого ОСОБА_5 , діючи за вказівкою ОСОБА_19 і ОСОБА_20 на підставі наявної у нього довіреності на право розпорядження майном, а також право встановлюють документи на будинок, отримані злочинним шляхом від ОСОБА_21 , розпорядилися майном останньої. Так, 11 травня 2000 роки документального приховування своїх злочинних дій під приводом отримання від ОСОБА_22 , який не був посвячений у їх злочинний задум і якого вони використовували як посередника заволодіння майном ОСОБА_21 грошових коштів строком на один рік, за 2000 доларів США, що за курсом НБУ становило 10780 гривень, отриманих від ОСОБА_22 в якості застави, формально переоформили на ОСОБА_22 право власності на будинок ОСОБА_21 , нотаріально засвідчив на його користь договір купівлі -продажу.
Після цього ОСОБА_20 , діючи згідно відведеної йому ролі, в період травень 2000 по 19 травня 2000 року, знайшов покупця на будинок ОСОБА_21 , а саме ОСОБА_23 і в цей же день, 19 травня 2000 року, діючи спільно, з корисливих мотивів, продовжуючи свій злочинний задум, за попередньою змовою з ОСОБА_5 і ОСОБА_19 , через посередника ОСОБА_24 , повернувши йому заставу, продали будинок ОСОБА_21 - ОСОБА_23 за 13929 грн. , за договором купівлі-продажу, реєстровий номер, засвідченою приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_25 . Отримані від продажу будинку грошові кошти звернули на свою користь і розпорядилися на свій розсуд, зобовязань даних ОСОБА_21 при цьому не виконали.
Таким чином ОСОБА_5 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 за попередньою змовою між собою і спільно, в період з квітня по 19 травня 2000 року, шляхом обману та зловживання довірою, набували право на майно та заволоділи грошовими коштами від продажу будинку ОСОБА_21 на суму 29394 грн., заподіявши тим самим потерпілої значний матеріальний збиток.
На даний час місце знаходження ОСОБА_5 не відоме, після вчинення кримінального правопорушення він зник, за адресою місця проживання та реєстрації в АДРЕСА_8 , він не з`являється, є достатні підстави вважати, що він переховується від органів досудового слідства та суду.
Підозрюваний ОСОБА_5 приховує своє місце перебування, в зв`язку з чим допитати його як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.143 КК України не є можливим.
Таким чином, у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які вказують на те, що ОСОБА_5 вчинив правопорушення, передбачене ст.143ч.2 КК України, та існують ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий звернувся до з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу.
Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.
Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши слідчого та прокурора, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України підозрюваний зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Згідно ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.
Згідно ч.4 ст.189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування, або одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у заходу статті 177 цього Кодексу.
При вирішені питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Так, 10.02.2014 року ОСОБА_5 заочно було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.143 КК України. Допитати в якості підозрюваного ОСОБА_5 не виявилося можливим, оскільки місцезнаходження останнього невідоме.

При цьому, в матеріалах справи не міститься жодних документів на підтвердження того, що підозрюваний ОСОБА_5 не з`являється на виклики слідчого та оголошений в розшук.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досудовим слідством не надано достатніх доказів того, що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про підозру та необхідність з`явлення до органів слідства, у зв`язку з чим останній переховується від органів досудового розслідування.

Відповідно до частини четвертої статті 189 КПК України, слідчий суддя відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, а також є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування. Вказана вимога також означає одночасну наявність у слідчого судді клопотань про дозвіл на затримання з метою приводу і застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, обовязковою умовою подачі до слідчого судді клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу є попереднє або одночасне звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чого прокурором дотримано не було.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 184, 187-191 КПК України, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_26 про дозвіл на затримання з метою приводу відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Суддя - підпис З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1

Вик. ОСОБА_27