Справа № 445/2079/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/551/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені № 0000448 від 06.08.2017 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
апеляційну скаргу прокурора Золочівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 02 травня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Золочівського районного суду Львівської області від 02 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України - два роки шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України два роки шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Термін тримання під вартою ОСОБА_6 рахувати з часу фактичного затримання з 17.03.2018.
Термін тримання під вартою ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного затримання з 11.04.2018. Крім цього зарахувати термін тримання під вартою по даному кримінальному провадженні з 20.12.2017 по 03.01.2018.
Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити без змін тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої злочином залишити без розгляду.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 витрати за проведення дактилоскопічної експертизи від 23.10.2017р. за № 4/1794 в сумі 593,22 ( п`ятсот дев`яносто три гривні двадцять дві копійки) грн. в доход держави.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 06.08.2017 близько 08.00 год., за попередньою змовою із ОСОБА_7 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, перебуваючи у с.Вороняки по вул.Вокзальній, таємно з корисливих мотивів, виявили автомобіль ВАЗ21063 н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, 1991 року, який був припаркований неподалік пішохідного моста залізничної колії, станції Золочів, та шляхом розбиття шибки вікна водійських дверей, що здійснив ОСОБА_7 і в свою чергу ОСОБА_6 відчинив водійські дверки машини та проник всередину, після чого разом застосували фізичну силу та зламали блокувач керма, і за допомогою дротів запалення ОСОБА_6 завів даний транспортний засіб та у двох поїхали у с.Підгір`я Золочівського району Львівської області, де в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд, шляхом розкомплетування на запчастини, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 32 411 грн.43 коп.
На вирок суду прокурор Золочівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість і неправильним застосуванням ЗУ про кримінальну відповідальність. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не розмежував і не вказав, які саме обставини справи і дані про особу є такими, що пом`якшують покарання, а які з них такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а відтак рішення про застосування ст. 69 КК України не можна визнати обґрунтованим. Також, вказує, що судом не вказано, яким чином наведені ним пом`якшуючі покарання обставини разом з даними про особу обвинувачених, виходячи з індивідуальних особливостей вчинення кримінального правопорушення та категорії посягання на охоронювані права і свободи осіб, істотно знижують ступінь його тяжкості, а також перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення їм покарання нижче від найнижчої межі. Більше того, звертає увагу, що ОСОБА_6 на час ухвалення вироку притягувався до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України, за місцем проживання характеризується нейтрально, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема 27.06.2012, ухилявся від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим 03.11.2017 був оголошений у розшук. Щодо ОСОБА_7 , то такий за місцем проживання характеризується нейтрально, не працює, ухилявся від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим 03.11.2017 був оголошений у розшук, порушив умови застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у зв`язку з чим 20.02.2018 був повторно оголошений судом у розшук, а після затримання 11.04.2018 йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу з мотивів наведених в апеляційній скарзі, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також їх захисник ОСОБА_9 просять таку залишити без задоволення, вважають вирок суду законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх захисника ОСОБА_9 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга державного обвинувача не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Висновок суду про вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України за обставин, описаних у вироку є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 учасниками кримінального провадження не оспорюється.
Що стосується призначення покарання, то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно роз`яснень, які вказані в п.2 вищенаведеного Пленуму Верховного Суду України, з врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, призначив обвинуваченим покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину; особи обвинувачених; обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування ст. 69 КК України, оскільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі, з урахуванням особи винного ОСОБА_6 , який на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, потерпілий просить суворо не карати та не обирати покарання пов`язаного з позбавленням волі, тому суд першої інстанції вірно призначив основне покарання нижче від найнижчої межі.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування ст. 69 КК України щодо ОСОБА_7 , оскільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №614 від 22 грудня 2017 року ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування заходів медичного характеру не потребує, а тому суд першої інстанції вірно призначив основне покарання нижче від найнижчої межі.
Разом з тим, колегія суддів бере до уваги й те, що обвинувачені проживають у багатодітній малозабезпеченій сім`ї, мати яких отримала звання «Мати-героїня».
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час досудового розслідування ухилялись від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим 03 листопада 2017 року був оголошений у розшук, а також порушив запобіжний захід у виді домашнього арешту, то такий врахований судом першої інстанції про обранні покарання (т.1 а.с.68-69).
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а призначене покарання на думку колегії суддів відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, тому підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Золочівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4