Справа № 471/845/17-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

законного представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду клопотання прокурора Братського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000323 від 16 серпня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000323 від 16 серпня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, існують ризики того, що він може переховуватись від суду, підозрюється у скоєнні злочину із застосуванням насильства, а отже може фізично чи психологічно здійснювати тиск на малолітню потерпілу та свідків, з метою зміни показів чи подальшу їх відмову, раніше судимий за ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 395 КК України, не має постійного джерела доходу. На даний час зазначені ризики не зникли і не зменшились, а менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення цих ризиків.

Законний представник малолітньої потерпілої заперечувала проти задоволення заявленого клопотання. Просила суд застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Вважає, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора відсутні. При цьому зазначив, що впливати на потерпілу та законного представника потерпілої не буде. Просив застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Зазначила, що прокурор посилається на ризики, які на даний час відпали, судовий розгляд затягується. Так, не допитано законного представника потерпілої та обвинуваченого. Вважає, що ризики зазначені прокурором зменшились. Обвинувачений не буде переховуватись від суду, оскільки не має паспорту для виїзду за кордон, не має зв`язків за межами Миколаївської області, свідків по справі вже допитано стороною обвинувачення, а тому впливати на них він не може, інші ризики, зазначені у клопотанні прокурором, не підтверджено.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторони обвинувачення та захисту, що беруть участь у розгляді справи, дійшла наступного висновку.

Вирішуючи вимоги щодо клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів виходила з того, що згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Підпункти 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час судового провадження судом за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Колегією суддів враховано, що згідно ч. 1, ч. 2 п. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Колегія суддів, вважає, що заявлене клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

16.08.2017 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.

16.08.2017 року ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 17.08.2017 року стосовно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 16.10.2017 року.

12.10.2017 року стосовно ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області продовжено дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.11.2017 року включно.

10.11.2017 року ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області стосовно ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.12.2017 року включно.

Ухвалою Арбузинського районного суду від 05 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.02.2018 року включно.

У відповідності до ухвали Арбузинського районного суду від 23.01.2018 року стосовно ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 квітня 2018 року включно.

Ухвали Арбузинського районного суду від 28.03.2018 року стосовно ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 травня 2018 року включно.

Досліджуючи доводи за клопотанням, колегія суду дійшла висновку, що прокурором відповідно до приписів ст. 177 КПК України, доведено, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового слідства та суду, оскільки він обвинувачується за вчинення особливо тяжкого злочину, впливати та фізично чи психологічно здійснювати тиск на потерпілу та законного представника потерпілої, які не допитані судом, чим перешкоджати встановленню істини у справі, з метою зміни показів чи подальшу їх відмову.

При вирішенні вимог за клопотанням, колегією суддів враховано тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , наслідки, що настали, суспільну небезпечність вчиненого, відомості про особу обвинуваченого, який не має постійного джерела доходу, стан здоров`я, не є інвалідом, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 395 КК України та можливе покарання, що може бути призначене у разі визнання винуватим, свідчать про те, що існує ризик його ухилення від суду.

Колегія суду дійшла висновку, що в силу приписів ч. 1 ст. 183 КПК України прокурор довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Крім того, щодо обвинуваченого відсутні обмеження щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначені п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Отже, висновок колегії суддів щодо продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою ґрунтується не лише на підставі суворості можливого судового рішення у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, а це зроблено з урахуванням низки відповідних фактів в сукупності, які підтверджують існування таких ризиків, та свідчать про такий їх ступінь, який вказує на відсутність підстав для незастосування запобіжного заходу обвинуваченому або застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого колегія суддів на даному етапі не встановила.
На підставі викладеного слідує, що заміна обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який захід, не зможе запобігти переховуванню обвинуваченого від суду, незаконному впливу на потерпілого та продовженню вчинення інших кримінальних правопорушень, будь-яких належних та допустимих доказів неможливості утримання обвинуваченого під вартою та обґрунтування щодо зникнення ризиків, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, які б давали можливість змінити обраний запобіжний захід з боку обвинуваченого та захисника суду надано не було.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою не відпали, більш м`які запобіжні заходи не можуть гарантувати його належну поведінку, а тому дію запобіжного заходу слід продовжити до 22 липня 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 370, 376 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Братського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000323 від 16 серпня 2017 року, продовжити до 22 липня 2018 року включно.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 24 травня 2018 року о 10 год. 30 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3