Номер провадження:1-кп/521/374/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси, знаходиться кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

Судом під час судового засідання було поставлено на обговорення питання, щодо доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою.

Захисники адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час розгляду вказаного питання заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор в судовому засідання просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оскільки ризики які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились. Також прокурор заперечував проти задоволення клопотань захисників.

Захисники та обвинувачені заперечували проти думки прокурора, оскільки вважали, що підстав для продовження строку тримання під вартою не має. Просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши матеріали кримінального провадження наявні в розпорядженні суду, вислухавши клопотання захисників, а також думку сторін судового провадження, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим однак з можливістю внесення застави обвинуваченому ОСОБА_7 , з наступних підстав.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1.Щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Судом під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час, майже два роки (1 рік 11 місяців 8 днів) знаходиться під вартою. Під час судового розгляду судом досліджено значну кількість доказів які представлені стороною обвинувачення. Залишились не дослідженими лише чотири епізоди дій, які інкримінуються обвинуваченим.

Не даючи оцінку та аналіз дослідженим доказам з точки зору допустимості, належності, достовірності, можливості чи не можливості їх використання у кримінальному провадженні, суд вважає, що вказані докази надають суду право на продовження найсуворішого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Разом з тим, суд не може прийняти до уваги положення ст. 8 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Десятки судових рішень Європейського суду з прав людини де заявниками є громадяни України постановлено проти держави України, в зв`язку з порушеннями які допущені правоохоронними органами та судами у відношенні найважливіших прав та свобод громадян. Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Хайредінов проти України заява № 38717/04 від 14.10.2010 року, п. 26 Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у демократичному суспільстві. Пунктами 27, 28 вказаного рішення також встановлено, для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Суд вважає, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статі 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто взяття заявника під варту має бути конче необхідне для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети.

У вказаній справі Європейський суд встановив порушення п. 1 ст. 5 Конвенції саме з боку суду, тому, що судом у кожному випадку продовження строку тримання під вартою та відмові підсудному у зміні запобіжного заходу не були взяті до уваги не тільки особистість заявника однак і були здійсненні посилання у судових рішеннях виключно на негативні характеристики, які були надані стороною обвинувачення. Судом було взято до уваги лише тяжкість обвинувачень та наявність ризику його ухилення від слідства та суду, однак судом не було надано жодної оцінки беззаперечному дотриманню заявником вимог слідчого щодо явки до нього протягом більше ніж місяця до його затримання, а також відсутності будь-яких спроб з його сторони вплинути у будь-який спосіб на хід розслідування. Також не було розглянуто можливість застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.

Зіставляючи обставини справи що розглядалась Європейським судом із зазначеним кримінальним провадженням, суд вважає, що фактично єдиним ризиком у розумінні ст. 177 КПК України у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 можливо припустити лише переховування від суду. Однак підтвердити вказаний ризик прокурор не може жодними доказами, оскільки ОСОБА_7 не переховувався від органів досудового розслідування, а був затриманий на підставі ухвали слідчого судді правоохоронними органами, які достеменно знали його місце знаходження. Після затримання, йому одразу був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тобто навіть якби обвинувачений і бажав би довести свою бездоганну поведінку та бездоганне виконання покладених на нього обов`язків, зробити це він не міг оскільки весь час досудового розслідування та судового розгляду перебуває під вартою (Майже 2 роки).

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , судом встановлено, що він є громадянином України, тривалий час проживає в м. Одесі. Має місце реєстрації в Одеській області. Має батьків, з якими мешкає. Хоча не офіційно, однак допомагає батькам займатись підприємницькою діяльністю в м. Одесі. Раніше не судимий (до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався). Злочини які інкримінуються обвинуваченому дійсно є тяжкими та особливо тяжкими, однак не пов`язані з позбавленням життя людини.

У рішенні ЄСПЛ у справі Летельє проти Франції п. 46 судом зазначено, що якщо тримання під вартою продовжується тільки через побоювання, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, його тим не менше необхідно звільнити з під варти, якщо він надасть відповідні гарантії, що не буде переховуватись від суду, наприклад внесе заставу.

У рішенні ЄСПЛ у справі Долгова проти Росії Скарга № 11886/05 від 02.03.2006 року, Судом також зазначено, що стосується підстав подовження строку тримання під вартою, внутрішньодержавні суди послідовно спираються на тяжкість вчиненого злочину, як на головний критерій оцінки ймовірності того, що заявник буде переховуватись від слідства і суду або перешкодить здійсненню правосуддя. Однак Суд в черговий раз підкреслює, що, незважаючи на те, що суворість вироку який загрожує особі є важливим критерієм оцінки ймовірності того, що заявник сховається від слідства і знову вчинить злочин, вирішення питання про необхідність продовження строку тримання під вартою не може ґрунтуватися тільки на абстрактному критерії, тобто на оцінці тяжкості вчиненого злочину. Продовження терміну тримання під вартою не може використовуватися як покарання у вигляді позбавлення волі, випереджаючи вирок суду.

Абстрактні критерії притаманні всім ризикам які були заявлені прокурором, оскільки вони доказами забезпечені не були. Не були надані докази і можливості впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, оскільки як зазначено вище в ухвалі суду обвинувачений ОСОБА_7 весь час досудового розслідування та судового розгляду знаходився під вартою. Відомостей про погрози потерпілим або свідкам, а також створення певних умов для погроз прокурором не представлено. Вчинення нового злочину з доводів прокурора випливає тільки з факту обвинувачення у вчинені ряду однотипних злочинів проти власності.

У кожному випадку продовження, зміни чи застосування запобіжного заходу суд повинен розумно врахувати інтереси суспільства та конкретної особи і збалансовано вирішити чи не є позбавлення свободи занадто тяжким обмеженням для особи та чи дійсно суспільний інтерес превалює над приватним. У даному випадку суд вважає, що дійсно інтереси суспільства при вчиненні злочину були суттєво порушені, однак лише це не може виправдати такий тривалий період тримання під вартою до постановлення вироку суду /Рішення ЄСПЛ у справі Олтовскі проти Польщі від 15.11.2001 року/. Після спливу злочинів пройшло більше ніж два роки. За вказаний період держава в особі прокуратури та судової влади не змогла завершити судовий розгляд, а обвинувачені не знайшли розгляду свого провадження у строки передбачені ст. 28 КПК України. Тобто фактично можливо припустити, що обвинувачений вже відбуває покарання.

Повертаючись до провадження яке розглядається, суд зазначає, що доказів досліджених судом достатньо для постановлення відповідного вироку суду, однак вказані докази не можуть бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування альтернативного запобіжного заходу, в тому числі враховуючи, що провадження не буде завершено ще на протязі не менше ніж пів року.

Суд не ставить позицію прокурора щодо обґрунтованості підозри під сумнів, але вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 може довести відсутність існування ризиків лише своєю поведінкою знаходячись не під вартою. Оскільки суд є безстороннім у розгляді вказаного провадження, він не може не довіряти сторонам у процесі. Презюмується, що сторони в процесі звертаючись до суду, даючи пояснення та покази, а також доводячи певні обставини говорять правду. В теперішній час у суду не має підстав ставити під сумнів зобов`язання захисників та обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вказані обставини у сукупності свідчать про можливість певної довіри обвинуваченому ОСОБА_7 враховуючи як його особистість так і обставини кримінального провадження та тривалість його знаходження під вартою. Застосування застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України є безумовно певною гарантією переховування від правосуддя. Розмір застави суд визначає відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого та зазначеного судом ризика. Суд також враховує, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для особи /ч. 4 ст. 182 КПК України/.

Оскільки держава в особі правоохоронних органів наділена фактично не обмеженими засобами контролю за особою, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину та знаходиться на волі, у випадку порушення будь-яких процесуальних обов`язків, а також надання прокурором реальних доказів ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд негайно застосує до обвинуваченого відповідні заходи примусу.

2.Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , судом встановлені наступні обставини.

На думку суду головними ризиками, які продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні є запобігання спробам переховуватись від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом вчинення нових кримінальних правопорушень. При цьому суд виходить вже не тільки з обставин які були повідомлені йому прокурором, але й з власних оцінок обставин які були встановлені в судовому засіданні. Суд не має права ігнорувати дослідженні докази, які набули статусу судових доказів під час змагальної процедури.

Суду поза розумним сумнівом не надано відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_8 у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який не буде переховуватись від суду та не вчинить інших правопорушень. Вказані гарантії є необхідною умовою зміни запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні. Докази досліджені в судовому засіданні на думку суду не підтверджують в цьому питанні доводи сторони захисту. ОСОБА_8 є уродженцем Р. Азербайджан та громадянином цієї держави, без постійного стабільного місця мешкання в Україні. Не підтверджений факт наявності стійких соціальних зв`язків. Відсутність родини, відсутність стабільної постійної роботи підтверджують наявність зазначених судом ризиків.

Суд вважає, що досліджені епізоди злочинних дій, які інкримінуються обвинуваченим надають право суду зробити висновок про те, що раціональні підстави для підозри у скоєнні зазначених злочинів об`єктивно існують і підтверджують підозру обох обвинувачених у вчиненні злочинів.

Обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, також були перевірені судом при продовженні вказаного запобіжного заходу, а саме: відомості про осіб обвинувачених, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими, вік та стан здоров`я обвинувачених, відсутність судимостей.

Таким чином, обставини встановлені в судовому засіданні свідчать про необхідність продовження обом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням обвинуваченому ОСОБА_7 певного розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, якого буде достатньо для забезпечення виконання останнім обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст. ст. 331, 350, 372 КПК України, СУД, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотань захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк 60 (шістдесят) днів.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.12.2017 року 264 300 (двісті шістдесят чотири триста) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

2)не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає /м. Одеса/ без дозволу прокурора або суду;

3)повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4)утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками по провадженню;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6)носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному (обвинуваченому), що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний (обвинувачений), будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного (обвинуваченого) запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним (обвинуваченим) може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії ухвали суду щодо продовження строку тримання під вартою становить 60 (шістдесят днів) і обчислюється з моменту закінчення строку попередньої ухвали суду, тобто з 19.12.2017 року. Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою припиняє свою дію 17.02.2018 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурору.

Копію ухвали направити для виконання співробітникам Одеського слідчого ізолятора.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3