Провадження № 1-кс/344/8318/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2018 під №0003824, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором в обгрунтування якого посилався на те, що слідчим відділом Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2018 під №0003824, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.10.2018, близько 04 год. 14 хв., ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на службових автомобілях ТзОВ «Граніт» прибули до приміщення закладу «Національна лотерея», що розташований в м. Івано-Франківську по вул. Січових Стрільців, 3, на повідомлення про вчинення неправомірних дій відвідувачами вказаного закладу.

Увійшовши в середину приміщення вони побачили ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які відмовилися покидати приміщення закладу. З метою припинення неправомірних дій останніх, працівники охоронної фірми «Граніт» вжили необхідних заходів, спрямованих на те, щоб порушники покинули приміщення закладу «Національна лотерея».

Перебуваючи на вулиці, неподалік від входу до розважального закладу «Національна лотерея», не вчиняючи жодних дій, спрямованих на виклик працівників правоохоронних органів, проявляючи злочинну самовпевненість та безкарність, у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник умисел на вчинення хуліганських дій щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Приводячи свій злочинний умисел у виконання, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, перебуваючи в громадському місці, з хуліганських спонукань, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно та несподівано для потерпілого, почали наносити удари кулаками в різні ділянки тіла та голови ОСОБА_11 , внаслідок яких останній впав на землю.

Продовжуючи свої протиправні дії, маючи кількісну перевагу та розуміючи, що останній лежить на землі та будь-якого опору їм не чинить, діючи умисно, перебуваючи в громадському місці, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи вседозволеність та явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, з особливою зухвалістю, ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжили наносити удари руками і ногами в різні частини тіла ОСОБА_11 , який в цей час перебував у лежачому положенні на землі.

Через деякий час, потерпілий ОСОБА_11 , зрозумівши, що по його тілу перестали наносити удари, піднявся на ноги та почав тікати із місця події, однак перебуваючи на перехресті вулиць Січових Стрільців та Гетьмана Мазепи, внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень, впав на проїзну ділянку дороги.

В свою чергу, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підбігли до нього, відтягнули в сторону, де ОСОБА_10 безпідставно застосував до потерпілого спеціальний засіб кайданки, надівши їх на зап`ястя рук з-заді за спиною.

Після цього, потерпілого ОСОБА_11 помістили на заднє пасажирське сидіння службового автомобіля марки «Renault Logan», р.н. НОМЕР_1 , на якому ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повезли потерпілого у невідомому напрямку.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження.

Окрім цього, 21.10.2018, близько 04 год. 20 хв., одразу після вчинення хуліганських дій, а також безпідставного застосування ОСОБА_10 відносно ОСОБА_11 спеціальних засобів кайданок, розуміючи, що потерпілий не може чинити їм будь-якого опору, у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які перебували в м. Івано-Франківську, на перехресті вулиць Січових Стрільців та Гетьмана Мазепи, виник умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 для подальшого відкритого викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого, ОСОБА_4 , спільно із ОСОБА_7 , розуміючи, що ОСОБА_11 перебуває у кайданках, не чинить їм жодного опору, незаконно помістили його на заднє сидіння автомобіля марки «Renault Logan», р.н. НОМЕР_1 , сіли до салону вказаного автомобіля, та не даючи потерпілому можливості керувати своїми діями, не повідомляючи йому про місце, куди вони прямують, впродовж 30 хв. незаконно утримували та доставили його у такий спосіб на територію складських приміщень, що в АДРЕСА_1 .

Таким чином, потерпілий ОСОБА_11 , перебуваючи у салоні автомобіля «Renault Logan», р.н. НОМЕР_1 , будучи одягнений в кайданки та під наглядом ОСОБА_7 і ОСОБА_4 , всупереч своїй волі, не міг покинути салон автомобіля на протязі 30 хв.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, 21.10.2018, близько 04 год. 50 хв., після вчинення хуліганства, а також безпідставного застосування ОСОБА_10 відносно ОСОБА_11 спеціальних засобів кайданок, розуміючи, що потерпілий не може чинити їм будь-якого опору, перебуваючи неподалік складського приміщення АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна витягнули ОСОБА_11 із салону автомобіля марки «Renault Logan», р.н. НОМЕР_1 , та діючи спільно, групою осіб, з корисливих мотивів повалили його на землю та почали наносити йому удари ногами в різні ділянки тіла з метою подолання опору.

В подальшому, коли потерпілий ОСОБА_11 лежав на землі, розуміючи, що він не чинить їм ніякого опору, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , знаходячись в безлюдному місці, усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, із кишень куртки та штанів останнього відкрито викрали грошові кошти в сумі 1800 гривень та мобільний телефон марки «Iphone 6» вартістю 5400 гривень. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з викраденим майном покинули місце вчинення злочину, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 7200 гривень.

22 жовтня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_3 , українець, громадянин України, не одружений, із середньою загальною освітою, охоронець ТзОВ «Граніт», згідно ст. 89 КК України, раніше не судимий.

Обґрунтованість підозри у вчиненні злочину ОСОБА_4 повністю підтверджується фактичними даними, які містяться у протоколах огляду місця події, допиту потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколі пред`явлення речей для впізнання та інших матеріалах кримінального провадження у їх сукупності.

Одне із кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

п. 1 - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинений злочин;

п. 3 - незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані та місце проживання;

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не можливо, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що не виключатиме ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та можливості незаконно впливати на свідків, потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання та особистої поруки не можливо, оскільки такі види запобіжних заходів не виключатимуть ризиків впливу підозрюваного на свідків та потерпілого у ході спілкування з останніми.

З урахуванням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вчинений із застосуванням насильства, є необхідність не визначати розмір застави.

Перелічені ризики є достатніми для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав викладених в ньому обставин, просив задоволити без визначення застави.

В судовому засіданні захисник підозрюваного щодо задоволення клопотання заперечила, просила застосувати до її підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. У випадку обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила визначити заставу.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника. Повідомив, що хворіє, має цукровий діабет, на його утриманні перебуває малолітній син.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів клопотання вбачається, що 22 жовтня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України.

Одне із кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , злочинів передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 вказаного вище злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також відсутність судимості.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задоволити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та проживаючого в АДРЕСА_3 , працюючого, неодруженого, згідно ст. 89 КК України не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 23 грудня 2018 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_15 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1