Постанова

Іменем України
27 вересня 2018 р.

м. Київ
справа №343/2189/16-к
провадження № 51-319км17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000800, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт тривалістю 200 годин.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 жовтня 2015 року о 16.00 год. на присадибній ділянці за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин завдав ОСОБА_7 удар металевим гаком у голову, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2017 року вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на неповноту та однобічність судового розгляду. Стверджує, що ініціатором конфлікту був потерпілий та судом безпідставно взято до уваги одні докази й відхилені інші. Зазначає, що апеляційний суд при залишенні його апеляційної скарги без задоволення, належним чином своїх висновків не мотивував та не дав відповіді на всі доводи, які були викладені у його апеляційній скарзі, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
У запереченні потерпілий ОСОБА_7 просить касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до вимог ч.3 ст. 370, п.2 ч.3 ст. 374 КПК України ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильними.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що засуджений своєї винуватості в умисному заподіянні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, не визнав, але суд обґрунтовано послався у вироку на послідовні показання потерпілого, який у судовому засіданні у своїх показаннях зазначав про завдання йому саме ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Ці показання потерпілого узгоджуються із показаннями свідка очевидця ОСОБА_8 , яка підтвердила, що ОСОБА_6 завдав удар потерпілому металевим гаком у голову.
Окрім того, показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами, безпосередньо сприйнятими судом, зміст яких докладно наведено у вироку, зокрема з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , висновком судово-медичної експертизи та іншими наведеними у судовому рішенні доказами, яким судом дана належна оцінка.
Ставити ці показання під сумнів, підстав немає. Окрім того, судом не установлено доказів, які б підтверджували отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах чи за участі інших осіб.
Характер умисних дій засудженого та локалізація завданих ним тілесних ушкоджень потерпілому свідчать, що умислом ОСОБА_6 охоплювалося спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 винний у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України. Отже, вважати, що судом невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу засудженого та пом`якшуючої покарання обставини. Призначене покарання, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що такі ж, як і в касаційній скарзі твердження засуджений висловлював у своїй апеляції. Апеляційним судом при перевірці зазначеного кримінального провадження в апеляційному порядку правильно прийнято рішення. Свої висновки із цього питання суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив. Із даними висновками погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 не вбачає.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3