АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/843/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/283/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії судів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року, по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000011 від 09 січня 2017 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Софіївка, Софіївськогорайону Дніпропетровської області, українця,громадянина України, з вищою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимий: 25.10.2013 року Калуським міськрайонним судом Івано- Франковської області, за ст. ст. 307 ч. 2, 308 ч. 2, 309 ч. 1, 309 ч. 2 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8
обвинувачений - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у суді першої інстанції, просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, та направити кримінальне провадження на додаткове судове розслідування.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження в частині пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_6 обвинувачення по ч. 2 ст. 307 КК України закрити з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи, визнати винним ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 309 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбуття покарання на підставі п. «є» ст. 1 ЗУ « Про амністію у 2016 році» .

Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:
-за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
-за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна.
Зараховано до строку відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до набрання вироком законної сили, згідно ч.5 ст.72 КК України (у редакції статті Закону № 2046-VIII від 18.05.2017) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішено.

Вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

17 травня 2017 року близько 11:29 год., ОСОБА_6 , переслідуючи злочинний намір, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу опію ацетильованого, знаходячись на колишній території «сільхозтехніки» розташованої по вул. Больнична, 78 в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, в ході оперативної закупки, яку здійснював в якості покупця ОСОБА_9 , незаконно збув останньому в медичному шприці ємністю 2,0 мл наркотичний засіб опій ацетильований масою 1,0924 г і отримав ОСОБА_6 в якості оплати грошові кошти в сумі 150 гривень, які були раніше оглянуті та передані співробітниками поліції ОСОБА_9 для здійснення оперативної закупки.
Після цього, в той же день, о 14:45 год., ОСОБА_9 , який здійснював оперативну закупку, в гаражі який знаходився біля будинку № 74 по вулиці Больнична в смт. Софіївка Софіївського району, добровільно видав співробітникам поліції придбаний у ОСОБА_6 медичний шприц ємністю 2,0 мл з рідиною масою 1,0924 г, яка згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 2/8.6-531 від 19.05.2017 року містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,0642 г.
Крім того, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив умисний злочин пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів.
01.06.2017 в період часу з 19:00 годин до 20:25 годин, співробітниками Софіївського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, під час проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2017 території домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , було виявлено та в подальшому вилучено, зі спальної кімнати останнього на шафі: медичний шприц ємністю 20 мл з рідиною коричневого кольору та під час проведення обшуку особи ОСОБА_6 у лівому кармані джинсів останнього:медичний шприц ємністю 20 мл з рідиною коричневого кольору без відмітки.
Згідно висновку експерта № 1/8.6/ 1830 від 19.07.2017 надана на експертизу 09.06.2017 рідина темно-коричневого кольору масою 8,5509 г, виявлена під час обшуку в спальній кімнаті ОСОБА_6 , 13.05.1967 року по АДРЕСА_1 , містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений. Рідина темно-коричневого кольору масою 8,5509 г містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений опій ацетильований. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину становить 0,4609 г. та надана на експертизу 09.06.2017 рідина темно-коричневого кольору масою 1,6301 г, виявлена під час обшуку особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 , містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений. Рідина темно-коричневого кольору масою 1,6301 г містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений опій ацетильований. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину становить 0,0968 г. Загальна маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину, яка вилучена 01.06.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 на території домоволодіння, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 0,5577 грам, яку останній незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, який приймав участь у суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Окрім того, вказує на те, що суд належним чином не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується негативно, позбавлений батьківських прав, раніше судимий Калуським міськрайонним судом Івано франківської області за аналогічні злочини, передбачені ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 308, с. 1, 2 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та після звільнення належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову продовжив свою злочинну діяльність.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним, який підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що в ході судового розгляду, що стосується продажу наркотичних засобів свою вину категорично заперечував, так як, ОСОБА_9 не знає, наркотичні засоби нікому і ніколи не продавав.
Вказує на те, що показання ОСОБА_11 виглядають як плітки, його свідчення не можуть братись до уваги взагалі, так як являються показами з чужих слів.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не допитав ОСОБА_9 , чим порушив його право на захист.
Також зазначає про те, що при дослідженні на судовому засіданні купюри 50 грн., як речового доказу, суд не виявив жодного доказу, що вказував на задіяння цієї купюри в проведенні оперативної закупівлі, окрім того зазначає що закупка була 17.05., а обшук 0проведено через два тижні.
Суд вказав, що він домовлявся з ОСОБА_9 про закупівлю наркотичних засобів, але записів телефонної розмови не має, тому йому не зрозуміло на якій підставі суд зробив це припущення.
ОСОБА_6 в свої апеляційній скарзі зазначає, що суд у вироку вказав, що 17.05.2017 року була проведена закупка, а 01.06.2017 року в нього виявлено грошові кошти номіналом по 50 грн. 3 шт., однак він вважає це фальсифікацією доказів, тому що під час обшуку в нього була виявлена незаконним шляхом одна купюра 50 грн., підкинута працівниками поліції.
Також звертає увагу на те, що вирок суду постановлено 13.03.2018 року, а йому був проголошений 21.03.2018 року, тобто вирок був постановлений без його присутності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду не законним на підставі неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України визнав та пояснив, що дійсно він вживав наркотичні засоби та купляв їх для себе, не заперечує, що вдома зберігав їх для власного вживання. Що стосується продажу наркотичних засобів, ОСОБА_12 категорично заперечує. ОСОБА_9 він не знає, ніколи з ним не спілкувався, наркотичні засоби нікому і йому також не продавав.
Звертає увагу на те, що висновки суду викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як посилання суду на допит в судому засіданні свідка ОСОБА_9 не відповідає дійсності, останній фактично під час допиту, не надав ніяких свідчень, суд виклав його свідчення з протоколу допиту свідка.
Також судом було проігноровано клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимим, які стосуються проведення негласних слідчих дій, контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі.
Посилання суду у вироку на те, що відповідно до постанови прокурора виконання даної дії покладено на слідчого ОСОБА_13 , але зважаючи на хворобу останнього, його було замінено слідчим ОСОБА_14 , що не суперечить чинному законодавству, не відповідає дійсності та надумані судом. Такі відомості відсутні в матеріалах кримінального провадження і не надавались стороною обвинувачення в судовому засіданні.
Вказує на те, що протокол про результати контролю за вчиненням злочину, протокол про результати аудіо відео контролю місця, протокол проведення негласної слідчої дії проведені оперуповноваженим ОСОБА_15 , а не слідчим, тоді як він особисто проводив вказану негласну слідчу дію, а сам протокол проведення негласної слідчої дії було складено оперуповноваженим ОСОБА_15 , 18.05.2017 року з 11-00 годині до 11-50 години, тоді як сама негласна дія була проведена 17.05.2017 року.
Також відсутні в матеріалах кримінального правопорушення відомості про отримання грошей на проведення оперативної закупівлі від фінансового органу ГУНП в Дніпропетровській області.
Окрім цього з порушенням норм кримінального процесуального законодавства зібрані інші докази, так протокол обшуку від 01.06.2017 року з відеозаписом, зазначає проведення обшуку ОСОБА_6 та вилучення гаманця з коштами та шприцом після проведення обшуку домоволодіння, що фактично протирічить відеозапису обшуку де видно фактичне затримання ОСОБА_6 та його обшук з вилученням гаманця та шприца, які не були оглянуті під відеофіксацію в присутності понятих до проведення обшуку домоволодіння та не внесені до протоколу обшуку зразу в момент затримання та фактично на протязі довгого часу перебували за межами відео контролю та контролю ОСОБА_6 , понятих до закінчення обшуку домоволодіння ОСОБА_10 .
Захисник звертає увагу на те, що під час досудового розслідування не була проведена криміналістична експертиза слідів пальців рук з відбитків на вилучених шприцах у ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , не була призначена та проведена хімічна експертиза речовин вилучених у ОСОБА_9 17.05.2017 року та ОСОБА_6 01.06.2017 року на встановлення їх тотожності
Також при проведенні досудового слідства були грубо порушені вимоги кримінального процесуального законодавства, а саме право затриманого на захист.

Прокурор, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, проти апеляційної скарги обвинуваченого, захисника заперечувала.

При апеляційному розгляді кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити в повному обсязі, проти апеляційної скарги прокурора заперечували.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частина 3 ст. 374 КПК України передбачає, що у мотивувальній частині вироку зазначається, у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
В ході судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вказаних вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.

Як убачається з вироку, вказуючи на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК України за встановлених у вироку обставинах, суд вдався лише до перелічення доказів у справі, наданих стороною обвинувачення, не надав їм належної оцінки та не навів мотивів прийнятого рішення щодо винуватості обвинуваченого з огляду на його позицію в суді першої інстанції, не перевіривши його доводи та формально розцінивши його позицію як спосіб захисту та бажання уникнути відповідальності.

Так, дослідивши письмові докази у справі, в тому числі протоколи, складені в ході проведення оперативної закупки наркотичних засобів у обвинуваченого ОСОБА_6 та за наслідками її проведення, суд не переконався та не перевірив, що зазначені негласні слідчі розшукові дії проводились з підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом чи проводились вони на підставі рішення прокурора та строки їх проведення, в той час як відповідно до ст. ст. 246, 251, 271 КПК України, рішення про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки проводиться за рішенням прокурора, в якому повинні міститься дані, передбачені зазначеним процесуальним законом.
Відповідно до постанови начальника Софівського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_16 про здійснення контролю за вчиненням злочину від 26 квітня 2017 року зазначено про проведення оперативної закупки з послідуючим затриманням ОСОБА_6 , що не було виконано, оперативна закупка була проведена 17 травня 2017 року, а затримання було проведено 01 червня 2017 року під час проведення обшуку за місцем проживання останнього. Відповідно до постанови прокурора відповідальним за проведення оперативної закупки призначено було слідчого Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП у Д/о ОСОБА_13 , а фактично оперативну закупівлю було проведено слідчим ОСОБА_14 .

Однак судом не було перевірено, чи мав слідчий ОСОБА_14 повноваження на проведення слідчих дій в даному кримінальному провадженні.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідно до постанови прокурора виконання даної дії покладено на слідчого ОСОБА_13 , але зважаючи на хворобу останнього, його було замінено слідчим ОСОБА_14 , що не суперечить чинному законодавству, не відповідає дійсності, так як такі відомості відсутні в матеріалах кримінального провадження і не надавались стороною обвинувачення в судовому засіданні.
Судом не було прийнято до уваги, що відповідно до ч. 6 ст. 246 КПК України передбачено, що проводити негласні слідчі дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи Національної поліції, органів безпеки.
В матеріалах кримінального провадження відсутні данні про те, що оперуповноваженому ОСОБА_15 надавалось доручення на проведення слідчих дій.
Відповідно до правових висновків, викладених у рішенні Верховного суду № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року (справа № 1-31/2011) положення ст. 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених ЗУ № 2135 XII від 18 лютого 1992 року «Про оперативно розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Згідно ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Суд першої інстанції в порушення положень ст. 94 КПК України, не переконався у відповідності зазначених вимог ст. 86 КПК України та не навів належних доводів, на підставі яких визнав докази такими, що отримані в порядку, встановленому КПК України.

Так постанова прокурора про проведення оперативної закупки від 26 квітня 2017 року, яка була долучена за клопотанням прокурора до матеріалів кримінального провадження під час розгляду в суді першої інстанції тільки 13 вересня 2017 року.

Судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Отже, з вищенаведених положень, убачається, що не відкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому, відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій, що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказ.

Однак надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказ на стадії судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.

Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.

Ч. 12 ст. 290 КПК України фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, не відкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, з метою з`ясування зазначених обставин вчинення кримінального правопорушення, що інкримінуються ОСОБА_6 , вчинення яких він заперечував, стороною захисту неодноразово заявлялось в суді першої інстанції клопотання про визнання недопустимими доказів, які стосуються негласних слідчих дій, контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки. Натомість судом відмовлено у задоволення такого клопотання без належного мотивування прийнятого рішення.

Окрім того, з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 убачається, що судом не було встановлено, яка саме достатня інформація, одержана в установленому законом порядку, стала підставою для внесення до ЄРДР 21.03.2018 року даних про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, і відповідно, чи була наявні законні підстави для проведення оперативно розшукових заходів, результати яких визнані судом допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України,та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить зазначене порушення судом вимог ст. 370 КПК України, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційних скаргах як обвинуваченого, захисника, так і прокурора та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Якщо при новому судовому розгляді суд прийде до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, призначене судом першої інстанції покарання не можна вважати занадто м`яким, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Враховуючи, що міра запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 була обрана до набрання вироком законної сили, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне за для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків в порядку, передбаченим ч. 3 ст. 331 КПК України, продовжити обвинуваченому міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не пізніше ніж до 30 липня 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 409, 410, 412, 415 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року, по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000011 від 09 січня 2017 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити до 30 липня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СуддіАпеляційного суду
Дніпропетровськоїобласті

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4