Справа № 357/1174/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/564/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 12.06.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
засудженого в режимі відеоконференції: ОСОБА_7
представника колонії в режимі відеоконференції: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, -

в с т а н о в и л а:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2018 року у задоволенні вище зазначеного подання засудженого відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки він протягом 2004 2016 років був засуджений п`ять разів за злочини та неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі і кожного разу після звільнення вчиняв нові злочини, що свідчить про злочинну спрямованість його поведінки та вперте небажання стати на шлях виправлення.

Крім цього, суд врахував те, що згідно характеристики наданої БВК № 35 ОСОБА_7 характеризується посередньо, в установі де відбуває покарання не працевлаштований, а відповідно до витягу з протоколу № 47 від 23.11.2017 року ДУ «Білоцерківська ВК № 35» комісія постановила відмовити ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, у зв`язку з недостатнім ступенем виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки під час розгляду клопотання судом першої інстанції не були дослідженні матеріали його особової справи та невірно зроблені висновки суду щодо його працевлаштування, так як він працевлаштований на виробництві БВК №35 і виконує роботи на промисловій зоні.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що він вже відбув значну частині призначеного покарання, апелянт вважає, що до нього можна застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку засудженого, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, прокурора, який проти апеляційної скарги засудженого заперечував, представника колонії, який залишив дане питання на розсуд суду, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, при цьому якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з характеристики з місця відбування покарання, 14.01.2016 року ОСОБА_7 засуджений вироком Кролевецького районного суду Сумської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2016 року ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.01.2016 року по 16.02.2016 року.

Початок строку відбування покарання 12.11.2015 року, кінець строку 08.08.2018 року.

Згідно характеристики з місць відбування покарання від 23.11.2017 року, ОСОБА_7 за час перебування в Сумському і Київському СІЗО зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. Відбуваючи покарання в Білоцерківській ВК № 35 ОСОБА_7 зарекомендував себе негативно, за порушення вимог режиму утримання мав стягнення, заохочень не мав. Знаходячись на лікуванні у Вільнянській ВК №20, засуджений зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. Пізніше, відбуваючи покарання в Білоцерківській ВК № 35, за допущення порушення установленого порядку відбування покарання мав 1 стягнення, яке погашене в установленому законом порядку, а також має 2 заохочення. На виробництві установи ОСОБА_7 не працевлаштований, однак на добровільних засадах виконує обов`язки днювального відділення СПС № 11, про що написав відповідну заяву (а.с. 8-10).

Відповідно до витягу з протоколу №47 від 23.11.2017 року ДУ «Білоцерківська ВК №35» комісія постановила відмовити ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, у зв`язку з недостатнім ступенем виправлення (а.с. 11).

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Так, суд приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , обґрунтовано врахував те, що ОСОБА_7 протягом 2004-2016 років був 5 разів засуджений і неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, звільняючись, знову вчиняв злочини, що свідчить про його злочинну спрямованість поведінки та вперте небажання стати на шлях виправлення.

З даним висновком колегія суддів погоджується.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального закону і розділу 8 КПК України та обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_7 є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4