Провадження № 1-кп/317/119/2018
Справа № 317/4008/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 17.11.2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, не одруженого, солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , на посаді старший навідник 6-ї батареї 2-го гарматного артилерійського дивізіону.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
13 жовтня 2017 року о 08 год. 00 хв. на військовому полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військовій частині НОМЕР_1 відбувалося ранкове шикування особового складу, на якому було виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 , який не з`явився вчасно на службу.
Після цього, у військовій частині НОМЕР_1 були організовані пошуки солдата ОСОБА_5 , але встановити місцезнаходження останнього в межах та поза межами частини не представилось можливим.
Так, 13 жовтня 2017 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в порушення статутних вимог та зобов`язань, не з`явився вчасно без поважних причин до місця служби військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , та до виконання службових обов`язків не приступив.
Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, 13 жовтня 2017 року не з`явився без поважних причин до військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , який дислокується у АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 30 жовтня 2017 року.
30 жовтня 2017 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та зазначив, що він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . У жовтні 2017 року (точної дати вже не пам`ятає) він вчасно не повернувся на службу, тобто не з`явився на шикування о 08 годині та був відсутній на службі протягом 16 діб. Вимоги статутів йому були відомі. Протягом цього часу він був вдома за місцем реєстрації. Ніяких обставин, які б перешкоджали йому вчасно повернутись на службу, він не мав. Спочатку боявся повертатись на службу через можливі наслідки, а потім, коли він усе переосмислив, вирішив самостійно повернутись на службу. У вчиненому розкаюється. Наразі бажає продовжити службу.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважає, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які також не заперечували проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується негативно.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому, щире каяття ОСОБА_5 засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.
За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_5 , думку прокурора, захисника, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.
Враховуючи, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що він не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, подальші наміри продовжити військову службу, суд дійшов висновку про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України,з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також буде мати найбільший виховний результат.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 3 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1