Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

03 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000540, внесене до ЄРДР 04 грудня 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року стосовно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ (Вараш) Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
обвинуваченого за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 187 КК України;
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кузнецовськ (Вараш) Рівненської області, проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, студента 4 курсу Національного університету водного господарства та природокористування, раніше неодноразово судимого, востаннє Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст. 263 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
обвинуваченого за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначено основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї статті у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст. 187 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначено основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї статті у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді трьох років шести місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна яке є у власності засудженого;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання ОСОБА_7 сім років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна яке є у власності засудженого .

Згідно ч.3 ст. ст.72 КК України вирок Рівненського міського суду Рівненської області, щодо ОСОБА_7 від 16 грудня 2015 року підлягає самостійному виконанню.

За вироком суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що вони 03 грудня 2015 року о 23.00 годині, за попередньою змовою між собою, маючи спільний злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись поблизу кафе «Рівень», що по вул. Коперника, 9 у м. Рівне, самовільно сіли в автомобіль марки «Mazda 3» чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , який в цей час знаходився за кермом вказаного автомобіля. В подальшому рухаючись у вказаному автомобілі по вул. Дубенська в м. Рівне, незаконно заволоділи вказаним автомобілем марки «Mazda 3» чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 213905,95 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди у вказану розмірі.

Також, вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за те, що вони з 03 на 04 грудня 2015 року близько 00:00 год. точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, за попередньою змовою між собою, маючи спільний злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого, знаходячись в межах міста Рівного, точного місця вчинення злочину у ході слідства не встановлено, застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинили напад на ОСОБА_10 , у ході якого нанесли останньому удари ногами по правій нозі, голові та тулубу, у результаті чого заподіяли тілесні ушкодження у вигляді розриву власної зв`язки правого наколінника, забій-осаднення правої колінної ділянки які відповідно до висновку експерта №154 від 29 лютого 2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я та відкрито заволоділи його годинником марки «Hublot Geneve», вартістю 9280 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_10 фізичної та майнової шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 04 грудня 2015 року близько 04:30 год. точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись неподалік гіпермаркету «Фоззі», що по вул. Курчатова, 9 у м. Рівне, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно із раніше незаконно заволодівшого автомобіля марки «Mazda 3» чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_10 викрав мобільний телефон марки «Philips Xenlum X550» вартістю 1575 грн. та мобільний телефон марки «iPhone A1533 (5S)» вартістю 8382,65 грн. чим завдав потерпілому майнової шкоди у розмірі 9957,65 грн.

В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів та кримінально-правової оцінки їх діянь, покликається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_6 внаслідок м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції помилково визнав пом`якшуючу обставину каяття обвинуваченого. Вказує, що при призначені покарання із застосуванням ст.69 КК України, судом не наведено обґрунтовані обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів, а також помилково враховано як пом`якшуючі обставини, які не відповідають критеріям визначених ст.66 КК України. Просить вирок суду стосовно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким засудити останнього за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавленні волі строк на 2 роки, за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строк на 7 років з конфіскації майна, за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначити у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна;

- обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що вирок є незаконний, необґрунтований, не мотивований та підлягає скасуванню, по причині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду, порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що на досудовому слідстві не було оглянуто місце вчинення злочину, не проводилося відтворення події злочину. Вказує, що судом першої інстанції проігноровано зауваження сторони захисту про невірну кваліфікацію. Вказує, що вони з ОСОБА_7 не домовлялися про напад на потерпілого з метою заволодіння годинником. Крім того, наміру заволодівати автомобілем вони також не мали. Потерпілий сам просив підвезти його додому і запропонував за це гроші. Звертає увагу, що суд першої інстанції не проаналізував докази належним чином і зробив висновок спираючись лише на покази потерпілого, які нічим не підтверджуються. Просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким його виправдати;

- обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що не мав наміру заволодівати автомобілем. Звертає увагу, що тілесні ушкодження були нанесені потерпілому, оскільки останній вказував про наявність у нього зброї та неадекватно себе поводив. Крім того, зазначає, що відносно нього, працівниками поліції застосовувався психологічний та фізичний тиск. Просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким його виправдати;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким виправдати обвинувачених. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого, нападу з метою заволодіння майном та не вірно надано правову оцінку діям ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Крім того, не доведеним залишились час та місце вчинення злочинів;

В поданому запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Зазначає, що обставини, які обтяжують покарання стороною обвинувачення не були встановленні, як на досудовому слідстві, так і на судовому.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку потерпілого ОСОБА_10 та його представника про залишення вироку суду без зміни, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо інкримінованих злочинів за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими і підтверджуються сукупністю зібраних та оцінених, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, доказів.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 , ч.2 ст.187 КК України та обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289, ч.2 ст.187 КК України є вірною.

Допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 суду повідомив, що приблизно о 23 годині 03 грудня 2015 року він підійшов до свого автомобіля марки "Mazda-3" який знаходився біля пивзаводу по вул. Коперника в м. Рівне. Коли він сів за кермо до автомобіля підійшов ОСОБА_7 та вийняв ключ із замка запалювання при цьому останній представився представником антикорупційного відділу, запропонував пересісти на пасажирське сидіння. Оскільки він (потерпілий) вживав алкогольні напої в той вечір, то подумав, що його зможуть підвезти додому на власному автомобілі. В автомобіль також сів ОСОБА_6 . Коли вони почали рухатися по вул. Дубенській, ОСОБА_10 зрозумів, що у вказаних осіб відсутній намір відвезти його до будинку де він проживає. Проїхавши далі в межах міста, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 витягли його із машини та наносили удари в різні частини тіла. Коли він лежав на землі, ОСОБА_6 зняв з його руки годинник. В подальшому вони продовжили рух та виїхали на трасу Київ - Чоп в напрямку смт. Гоща, де їх переслідували працівники поліції на службовому автомобілі.

Допитаний свідок ОСОБА_12 , який працював інспектором ДПС, в ході судового розгляду судом першої інстанції дав аналогічні покази потерпілого стосовно обставин переслідування автомобіля «Мазда» та вказав, що водій вказаного автомобіля на його вимогу про зупинку транспортного засобу не реагував (т.2 а.с.183).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2015 року підтверджується, що потерпілий ОСОБА_10 серед інших осіб впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила відносно нього злочини (а.к.п. 45- 50).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 березня 2016 року підтверджується, що потерпілий ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка спільно із ОСОБА_7 в ніч з 3 на 4 грудня 2015 року незаконно заволоділи його транспортним засобом та вчинила напад з метою заволодіння майном. (а.к.п. 228,229).

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 158 від 16.02.2016 року, внаслідок дій у потерпілого ОСОБА_10 лікарями відмічені тілесні ушкодження: Розрив власної зв`язки правого наколінника. Забої осадження м`яких тканин голови, обличчя (пара орбітальний крововилив лівого ока) забій осаднення колінних ділянок. Розрив власної зв`язки правого наколінника, забій, осадження правої колінної ділянки - відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довго тривалості розладу здоров`я. Всі інші тілесні ушкодження, а саме забої - осадження м`яких тканин голови, обличчя (пара орбітальний крововилив лівого ока), забій - осадження лівої колінної ділянки, відносяться до легких тілесних ушкоджень ( а.к.п. 217-219 ).

Відповідно до заяви ОСОБА_13 від 14.12.2015р. про видачу телефону (який був отриманий ним від ОСОБА_6 т.2 а.с. 184) та протоколу огляду, вбачається, що саме мобільний телефон марки «Philips Xenlum X5500» належить потерпілому та який був у нього викрадений із а/м марки «Mazda-3» 04.12.2015р. (а.к.п.66,67).

Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_6 слідує, що останній повернув речові докази органу досудового розслідування, а саме: наручний годинник марки "Hublot Geneve" та мобільний телефон марки "iPone 5S", які належать потерпілому ОСОБА_10 (а.к.п.73).

Крім того, ОСОБА_7 14 грудня 2015 року надав працівникам поліції речі, які мають відношення до інкримінованого злочину та належать потерпілому ОСОБА_10 , а саме, ключі від а/м марки «Mazda-3», свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів «Mazda-3» та «Опель Вектра» (а.к.п.68).

Щодо доводів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та сторони захисту про те, що в обвинувачених не було умислу на заволодіння транспортним засобом та вчинення розбою, то вони є безпідставні і не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів.

Покликання в апеляційній скарзі прокурора щодо призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання є безпідставними та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами.

Допитаний під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_10 підтвердив дані ним покази та вказав, що при всіх вказаних діях було зрозуміло, що ОСОБА_7 є більш агресивнішим, оскільки під час нападу саме ОСОБА_7 наніс йому удар у результаті чого ОСОБА_10 отримав ушкодження у виді розриву зв`язки правого наколінника, забій-осаднення правої колінної ділянки, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я. Звернув увагу суду, що призначене судом першої інстанції покарання буде достатнє для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 .

Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який в силу ст.89 КК України є таким, що не має судимості, за місцем навчання позитивно характеризується, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває (а.к.п.182,185), відшкодував витрати стаціонарного лікування, попросив вибачення у потерпілого та повернув все майно, яким заволодів. Крім того, вірно встановлено відсутність збитків потерпілому та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Врахувавши вказані вище обставини, які на думку суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого цим обвинуваченим, судом першої інстанції обґрунтовано призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, що ОСОБА_7 вчинив тяжкі злочини, раніше п`ять разів був засуджений та призначив покарання у межах, встановлених санкціями статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинені ним злочини.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційних скаргах не наведено та під час апеляційного розгляду не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які давали б підстави для скасування вироку при апеляційному розгляді колегією суддів не встановлено.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 187 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 ? без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, ? в той самий строк з дня вручення для них копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3