Справа № 740/233/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/720/2018
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

перекладача ОСОБА_11

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001519 від 26 листопада 2017 року, за апеляційними скаргами першого заступника прокурора області ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

1) 19 серпня 2017 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

2) 02 листопада 2017 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

3) 31 січня 2018 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Баку Азербайджанської Республіки, громадянина Азербайджанської Республіки, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , який не має на території України постійного місця проживання та не судився,

обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року за сукупністю злочинів за двома вироками остаточно призначене покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави по 593 грн 22 коп. з кожного процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 26 листопада 2017 року близько 13 год., раніше неодноразово судимий ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою досудовим слідством особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу залізничного вокзалу, розташованого по вул. Вокзальній, 8 в м. Ніжині, маючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливим мотивом, шляхом застосування до потерпілого ОСОБА_13 насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя, забою грудної клітки та відкрито, а ОСОБА_7 повторно, заволоділи курткою, джинсами, зимовими черевиками, мобільним телефоном марки «Nokia 2600», вартістю 200 грн, грошовими коштами у сумі 65 грн, які належали ОСОБА_13 , чим заподіяли матеріальну шкоду на загальну суму 265 грн.

У цей же день, близько 13 год. 20 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою досудовим слідством особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу залізничного вокзалу, розташованого по вул. Вокзальній, 8 в м. Ніжині, маючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливим мотивом, шляхом застосування до потерпілого ОСОБА_14 насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин тім`яної області голови, забою першого пальця правої кисті руки, після чого відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Nokia 1200», вартістю 148 грн, планшетом марки «Lenovo TAB 3 7 Essential 710i», вартістю 1700 грн, із зарядним шнуром USB, вартістю 44 грн, блоком живлення до планшету, вартістю 79 грн 83 коп., грошовими коштами у сумі 40 грн, які належали ОСОБА_14 , чим заподіяли матеріальну шкоду на загальну суму 2002 грн 83 коп.

Після цього, шляхом застосування до потерпілого ОСОБА_15 , який перебував разом з потерпілим ОСОБА_14 , насильства, яке полягало у обмеженні волі потерпілого та виражалося у його триманні, що не є небезпечним для життя та здоров`я, а також в реальних погрозах застосування фізичного насильства, з метою протиправного збагачення, з корисливим мотивом, потворно, відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Nokia 5530 XpressMusic», вартістю 449 грн 17 коп., грошовими коштами в сумі 50 грн, які належали ОСОБА_15 , чим заподіяли матеріальну шкоду на суму 449 грн 17 коп.

В апеляційній скарзі заступник прокурора області просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі, мотивуючи тим, що суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкі корисливі злочини, що посягають на гарантовані Конституцією України право приватної власності та право на життя та здоров`я, поєднані з насильством та погрозою застосування насильства до потерпілих.

Викрадене майно повернуто потерпілим в результаті оперативних дій працівників поліції.

При цьому, злочини були вчинені обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, вину він не визнав та у вчиненому не розкаявся, лише у судових дебатах визнав свою провину, що на думку апелянта, є формальним та виключно з метою уникнути реального покарання за вчинені злочини.

Не погоджується з думкою суду щодо визнання пом`якшуючою обставиною притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності вперше, оскільки це є даними про особу винного.

Вказує на те, що суд не врахував думку потерпілого ОСОБА_15 , який просив про призначення обом обвинуваченим суворих покарань.

Під час судового розгляду не було встановлено даних, які б позитивно характеризували ОСОБА_6 та свідчили про те, що він бажає стати на шлях виправлення, та вказує на м`якість покарання, призначеного судом.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, з підстав суворості призначеного покарання, за ч. 2 ст. 186 КК України призначити 4 роки позбавлення волі, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити до відбування 4 роки 3 місяці позбавлення волі, мотивуючи тим, що його підзахисний повністю визнав себе винуватим, розкаявся, попросив вибачення у потерпілих та морально засуджує свою поведінку.

Звертає увагу, що під час вчинення злочинів, ОСОБА_7 займав не активну позицію, не чинив опору працівникам поліції та добровільно показав, де були сховані викрадені у потерпілих речі. Вважає, що така поведінка його підзахисного свідчить про зниження ступеня його суспільної небезпечності та надає підстави для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд не врахував, що в результаті скоєння ОСОБА_7 злочинів тяжкі наслідки не настали, майно повернуто потерпілим, які не мають ні матеріальних, ні моральних претензій до обвинуваченого.

Визначений судом термін ув`язнення для ОСОБА_7 є занадто суворим та не справедливим може негативно відобразитись на його здоров`ї та соціальному становищі його родини.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили про пом`якшення покарання, прокурора, який наполягав на призначенні для обвинуваченого ОСОБА_6 більш суворого покарання, заперечував проти доводів сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які не погодились з доводами прокурора, просили вирок суду в частині призначеного покарання залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги прокурора та захисника залишити без задоволення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення майна (грабежі), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з погрозою застосування такого насильства, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, насильство до потерпілого ОСОБА_13 застосовував обвинувачений ОСОБА_6 , по епізоду пограбування потерпілого ОСОБА_14 , останньому ударів двічі по ногах завдавав ОСОБА_7 .

Доводи заступника прокурора області про посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 через невизнання винуватості та прохання потерпілого ОСОБА_15 про призначення суворого покарання, не заслуговують на увагу.

Потерпілого ОСОБА_15 ОСОБА_6 утримував, омежував свободу пересування, проте не бив, під час судових дебатів визнав свою провину, не вибачився перед потерпілими, проте така поведінка обвинуваченого зумовлена іншим соціальним середовищем, в якому він перебував, та традиціями.

Суд призначив покарання ОСОБА_6 у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, що не можна назвати занадто м`яким покаранням, з урахуванням особи винного та обставин вчинення злочину. ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності на території України не притягувався, все викрадене майно потерпілим повернуте. При цьому судом урахована наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Обвинуваченому ОСОБА_6 , який вперше судиться призначене реальне покарання у виді позбавлення волі з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для його посилення колегія суддів не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд також вірно врахував тяжкість вчинених злочинів, особу винного, який четвертий раз притягується до кримінальної відповідальності, при цьому розпочинав із вчинення середньої тяжкості злочинів. Тепер вчинив ряд тяжких злочинів, при каятті і вибаченні перед потерпілими, продовжує вчиняти нові злочини, за що покарання призначене за сукупністю злочинів за двома вироками.

Перелічені в апеляційній скарзі захисника обставини щодо можливості призначення більш м`якої міри покарання, були належним чином враховані судом першої інстанції.

За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно, молодий за віком, проте не працює, не має законного джерела доходу, на час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Під час підготовки досудової доповіді інспектор органу з питань пробації прийшов до висновку про високу ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та високий ризик повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Безпідставними є доводи захисника про те, що роль ОСОБА_7 під час вчинення кримінальних правопорушень була не активною, оскільки це спростовується показаннями самого обвинуваченого про те, як він наносив тілесні ушкодження двом потерпілим.

Аргументи апеляційної скарги захисника про негативний вплив терміну ув`язнення на стан здоров`я обвинуваченого та соціальний статус його родини, нічим не підтверджені. Обвинувачений не страждає на хронічні захворювання, не має власної родини, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став, вчинив більш тяжкі злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність як особи.

Отже, обране судом покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів за двома вироками за правилами ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань у виді 05років 6 місяців позбавлення волі, не можна назвати суворим покаранням, з огляду на тяжкість вчинених злочинів, особу винного та його поведінку під час вчинення злочинів.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора області ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засуджених, які перебувають під вартою в той, же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18