Провадження №1-в/127/754/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Павлограду Дніпропетровської області, до засудження проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянину України,

по даній справі засуджений 23.11.1999 року Дніпропетровським обласним судом за п.п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст.ст. 42, 43 Кримінального кодексу України до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Верховного Суду України від 25.05.2000 року вирок щодо ОСОБА_3 змінено, на підставі ст. 42 Кримінального кодексу України постановлено вважати ОСОБА_3 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п.п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193 Кримінального кодексу України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,,

засудженого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та вважає, що на підставі ст. 28 Конституції України та статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод строк його покарання має бути переглянуто. Зазначає, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини відпали обґрунтовані пенологічні підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань, тому просить умовно - достроково звільнити його від відбування покарання або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, визначити чіткий термін можливого перегляду його покарання та проміжки часу для його повторного перегляду, а також визначити чіткі критерії, на підставі яких це може відбуватися.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити. Пояснив, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Покарання відбуває більше двадцяти років, вважає, що за цей період часу став на шлях виправлення та відпали підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань. Зазначив, що із клопотанням про помилування не звертався. За період відбування покарання заохочувався адміністрацією установи, заходи стягнення до нього не застосовувалися, підтримує стосунки із родиною, бажає повернутися у суспільство. Просить суд умовно - достроково звільнити його від відбування покарання або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, визначити чіткий термін можливого перегляду його покарання та проміжки часу для його повторного перегляду, а також визначити чіткі критерії, на підставі яких це може відбуватися.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання та пояснила, що засуджений відбуває покарання більше двадцяти років, вважає, що за цей період часу він став на шлях виправлення та відповідно до практики Європейського Суду з прав людини відпали обґрунтовані пенологічні підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань. На підставі ст. 28 Конституції України та статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод строк його покарання має бути переглянуто. Зазначила, що особи засуджені до покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до чинного законодавства можуть бути звільненні від відбування покарання умовно - достроково або їм може бути замінено невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, разом з тим, до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, дані положення не застосовуються. Вважає, що це є порушенням статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому в діюче законодавство мають бути внесені відповідні зміни. Просила клопотання задовольнити та звільнити засудженого умовно - достроково від відбування покарання або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, визначити чіткі терміни можливого перегляду його покарання та проміжки часу для його повторного перегляду, а також визначити чіткі критерії, на підставі яких це може відбуватися, оскільки прямі норми в законодавстві України з даного питання відсутні.

Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Умовно -дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням може відбуватися лише відповідно до вимог ст. ст. 81, 82 Кримінального кодексу України. Засуджені до довічного позбавлення волі відповідно до вимог чинного законодавства, відбувши 20 років покарання, можуть звернутися до президента з проханням про помилування.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999 року, згідно якого він засуджений за п. п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193 КК України, з урахуванням положень ст.ст. 42, 43 КК України до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.05.2000 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999 року змінено, та постановлено вважати ОСОБА_3 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п. п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2018 року зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 17.03.1999 року по 25.05.2000 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999 року набрав законної сили та звернутий до виконання.

Початок строку покарання рахується з 17.03.1999 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Відповідно до витягу з протоколу засідання адмінкомісії "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" № 25 від 18.12.2014 року було прийнято рішення про переведення засудженого ОСОБА_3 з приміщень камерного типу для тримання двох осіб до багатомісних приміщень камерного типу в межах установи, у зв`язку з тим, що він відбув 5 років встановленого строку покарання в приміщеннях камерного типу для тримання двох осіб, тривалий час не допускав порушень режиму утримання та внутрішнього розпорядку дня.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_3 , яка міститься в особовій справі засудженого, за час відбування покарання в установі з 05.03.2001 року він характеризується посередньо, на виробництві тимчасово не працевлаштований у зв`язку з відсутністю достатнього обсягу робіт. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 11 разів. Заходи стягнення не застосовувались. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішні вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу "Духовне відродження". Свій загальноосвітній рівень підвищує шляхом самоосвіти. Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними.

Як вбачаєтья з матеріалів особової справи засудженого, під час відбування покарання засуджений ОСОБА_3 за сумлінну поведінку заохочувався: 26.08.2004 р., 30.11.2006 р., 10.05.2007 р., 24.10.2007 р., 13.10.2008 р., 06.03.2009 р., 04.09.2009 р., 10.12.2010 р., 29.07.2014 р., 11.12.2014 р.

Також, 27.04.2015 року ОСОБА_3 було оголошено подяку за сумлінну поведінку, якісне виконання виробничих завдань та з нагоди святкування травневих свят.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 81 Кримінального кодексу України «Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання»:

1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Згідно з положеннями статті 82 Кримінального кодексу України «Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким»:

1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

5. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд зазначає, що Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачені статтями 81, 82 Кримінального кодексу України відповідно та можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_3 .

Крім того, суд зазначає, що у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.

Разом з тим, на даний час, до прийняття відповідного Закону, відсутні передбачені законодавством України підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, визначення чітких термінів можливого перегляду його покарання та проміжків часу для його повторного перегляду, а також визначення чітких критеріїв, на підставі яких це може відбуватися, слід відмовити.

Керуючись статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, статтями 369-372, 376, 392-395, 532, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя