Дата документу Справа № 310/7360/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/643/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/7360/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_9 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року, якою
задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно ОСОБА_7 . Звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ст.ст.309 ч.1, 71 ч.1 КК України від 06.01.2017 на підставі п «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно ухвали, до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у Бердянській ВК-77.
Задовольняючи клопотання суд мотивував своє рішення тим, що з матеріалів особової справи, встановлено, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185 та ч.1 ст.309 КК України, які є злочинами середньої тяжкості, на осіб, які вчинили їх розповсюджується дія ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» і не підпадають під дію п. «в» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Засуджений має малолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно якого не позбавлявся.
Крім того, відповідно ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 , якого засуджено до позбавлення волі на строк, що не більше 10 років, на день набрання чинності законом «Про амністію у 2016 році» відбув 9 місяців 1 день позбавлення волі, не відбута частина строку покарання становить 8 місяців 29 днів, тобто не менше половини призначеного строку основного покарання.
Відповідно до наданих адміністрацією Бердянської виправної колонії матеріалів з особової справи ОСОБА_7 , до засудженого амністія не застосовувалась.
Фактів, які б перешкоджали застосуванню Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно засудженого ОСОБА_7 судом не встановлено.
В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_9 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт вказує, про неможливість застосування до засудженого акту амністії оскільки засуджений вчинив умисний злочин в період відбуття покарання за попереднім вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2016 року, що виключає можливість, згідно з п. а ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнення засудженого від призначеного судом покарання.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 04.12.2017 року і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в новому складі суду.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 вважає, що рішення суду є законне та обґрунтоване тому просить його залишити без змін.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_9 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений 18.07.2016 року вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.1, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.
Після чого вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2017 року ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та із застосуванням ст. 71 КК України, враховуючи, що новий злочин він вчинив в період іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком того ж суду від 18.07.2016 року, призначено остаточне покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
20 жовтня 2017 року на адресу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , в якому, посилаючись на те, що малолітню дитину, батьківських прав відносно якої не позбавлений, відбув половину строку покарання, просила звільнити її підзахисного від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Розглядаючи вказане клопотання, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_7 є суб`єктом вказаного Закону та підлягає звільненню від відбування покарання, оскільки у виправній колонії він відбуває покарання за злочин середньої тяжкості станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» відбув 9 місяців 1 день позбавлення волі, не відбута частина строку покарання становить 8 місяців 29 днів, а отже на нього розповсюджується положення ст.4 цього Закону.
Вказані висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував імперативних положень п.«а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки встановив, що ОСОБА_7 вчинив новий злочині після ухвалення вироку але до повного відбуття покарання.
З такими доводами колегія судді не погоджується, оскільки як було зазначено вище, за попереднім вироком ОСОБА_7 покарання не відбував, а був звільнений від його відбування на підставі ст.75 КК України.
Обмежень щодо застосування у відношенні засудженого амністії на підставі п.«в» ст.1 вказаного Закону не має, оскільки будучи звільненим від відбування покарання, новий злочин ОСОБА_7 вчинив, передбачений ч.1 ст.309 КК України, тобто умисний але не тяжкий та особливо тяжкий.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому, чи застосовувалась до засудженого амністія раніше, колегія суддів також вважає їх необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції з досліджених матеріалів особової справи, які були надані адміністрацією установи виконання покарання встановлено, що раніше амністія до засудженого не застосовувалась і будь-яких доказів на спростування цього прокурором в апеляційній скарзі не наведено.
Крім того, захисником засудженого надано суду апеляційної інстанції відповідь Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області від 29.03.2018 року за №24/23-Аз, з якої вбачається, що до ОСОБА_7 жодного разу Закон України «Про амністію» не застосовувався.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги прокурора відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 рокувідносно засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4