Провадження № 11-кп/780/824/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 16.07.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Билбасівка Слов`янського району Донецької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 25.05.2018 року. У строк відбуття покарання зараховано строк тримання його під вартою в ході судового розгляду кримінального провадження з 01.11.2017 року до 24.05.2018 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою, із дією останнього до вступу вироку у законну силу.

Позов прокурора задоволено, стягнуто із ОСОБА_7 на користь Білоцерківського міського фінансового управління 2462 грн. 56 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 .

Позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків 3621 грн. 88 коп., моральної шкоди 7000 грн., а всього 10621 грн. 88 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вчиненого за наступних обставин.

04.05.2015 року близько 16 години на території ферми ФОП « ОСОБА_9 » по АДРЕСА_3 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на грунті неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 умисно, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи в правій руці металеву трубу, наніс ОСОБА_8 один удар вказаною трубою по тім`яній ділянці голови, в результаті чого ОСОБА_8 завдані тілесні ушкодження у виді: рани тім`яної області голови, лінійний перелом лобної кістки і сагітального шва, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, які згідно висновку експерта № 233/д від 23.06.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить розглянути дане кримінальне провадження із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року.

Свої вимоги мотивує тим, що не винуватий у інкримінованому йому правопорушенні, адже оборонявся від ОСОБА_8 . Зазначає, що не наносив удару по голові потерпілому, який у зв`язку з неприязними відносинами, співпрацюючи із правоохоронними органами, оговорив його. Також не встановлено свідків даної події та не наведено достатньої кількості доказів, які б підтверджували винуватість апелянта. Окрім того, відсутнє знаряддя вчинення кримінально караного діяння. У висновку експерта висловлене лише припущення, що тілесні ушкодження могли бути нанесені металевою трубою. Відтак, залишилось не спростованим, що ОСОБА_8 міг отримати травму в результаті падіння, адже перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.121 КК України.

В оскаржуваному вироку міськрайонним суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, вина ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому правопорушенні підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Допитаний у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не визнав та пояснив, що у той день він ремонтував тачку, до нього підбіг ОСОБА_8 , який був п`яний, хотів вдарити його ногою. Коли ОСОБА_8 замахнувся він впіймав його ногу, а своєю правою рукою у якій була металева труба ударив ОСОБА_8 по голові. Коли він вдарив, ОСОБА_8 впав на землю. Після цього він пішов від нього. Допомогу ОСОБА_8 не надавав. До ОСОБА_8 підбігла ОСОБА_10 . Швидку допомогу визивала саме вона. Не вважає, що вчинив злочин, адже захищав себе. ОСОБА_8 йому ударів не завдав. ОСОБА_8 ніяких тілесні ушкоджень не завдавав. Позови не визнав.

Не заважаючи на невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України підтверджується доказами, дослідженими місцевим судом у відповідності до вимог ст.ст.23, 94 КПК України.

Із показань потерпілого ОСОБА_8 у місцевому суді вбачається, що 04.05.2015 року ОСОБА_7 мав бути на роботі о 15 год., а вийшов майже о 16 год. Між ним і ОСОБА_7 виник конфлікт. Коли він почув кроки, відчув удар по тім`яній частини голові, втратив свідомість, що було потім пам`ятає погано. До цього ніяких ударів ОСОБА_7 не наносив. Він перебував у лікарні 8 днів, через завдану йому ОСОБА_7 травму голови. Позов підтримав та просив його задовольнити. ОСОБА_7 йому збитки не відшкодував, допомогу на лікування не надавав.

У відповідності до показань свідка ОСОБА_10 у міськрайонному суді, у той день приблизно о 16 год. вона приїхала до приміщення ферми. Побачила, що на землі лежить ОСОБА_8 із розбитою головою. Біля нього нікого не було. Але ОСОБА_7 був у приміщенні. Вона була здивована і злякана, зразу викликала швидку допомогу. Пізніше ОСОБА_8 повідомив їй що між ним і ОСОБА_7 виникла суперечка і ОСОБА_7 вдарив його металевою трубою. ОСОБА_7 також казав їй, що між ними була суперечка і він вдарив ОСОБА_8 трубою по голові. У ОСОБА_7 вона не бачила нічого у руках. Коли це сталося біля ферми їх було лише двоє: ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . При телефонній розмові зі своєю свекрухою вона повідомила, що ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_8 по голові. Самої події нанесення удару ОСОБА_7 по голові потерпілого ОСОБА_8 вона не бачила. Помітила на голові ОСОБА_8 кров. Потерпілий був притомний, він казав їй що його по голові вдарив ОСОБА_7 . У зв`язку з чим між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 виник конфлікт сказати не може.

Разом із цим, винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції згідно з ст.ст.23, 94 КПК України.

У заяві потерпілого ОСОБА_8 від 15.05.2015 року зазначене проханням притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 04.05.2015 року на території свиноферми наніс йому невідомим предметом удар по голові.

Протоколом огляду місця події від 15.05.2015 року та фототаблицею до нього зафіксовано проведення вказаної слідчої дії на території свиноферми по вул. Леніна у с. Тарасівка Білоцерківського району Київської області.

Відповідно до висновку експерта №233/д від 23.06.2015 року, у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: рана тім`яної області голови; лінійний перелом лобної кістки і сагітального шва; субарахноїдальний крововилив; забій головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Протоколом слідчого експерименту від 28.07.2015 року та фототаблицею до нього зафіксовано проведення вказаної слідчої дії за участю потерпілого ОСОБА_8 , який розказав і показав як 04.05.2015 року ОСОБА_7 спричинив йому тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта №291/д від 28.07.2015 року, характер і локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 не виключають можливість їх виникнення за обставин вказаних у протоколі допиту потерпілий та у протоколі проведеного слідчого експерименту.

Із протоколу огляду місця події від 13.06.2015 року та фототаблиці до нього вбачається проведення зазначеної слідчої дії за участі ОСОБА_7 , у ході якої він розповів за яких обставин ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, а саме ударившись головою об возик.

У протоколі проведення слідчого експерименту від 08.07.2015 року та фототаблиці до нього відображено проведення вказаної слідчої дії за участі ОСОБА_7 , в ході якої останній розказав і показав як ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження: вдарившись головою об возик.

У відповідності до висновку експерта №281/д від 23.07.2015 року. виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 не узгоджуються з механізмом їх виникнення за обставин, на які вказує ОСОБА_7 під час допиту, в ході проведення слідчого експерименту та в ході проведення огляду місця події за його участі.

При цьому міськрайонний суд обґрунтовано відхилив доводи обвинуваченого та його захисника про не завдання ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, нанесення потерпілому удару металевою трубою з метою захисту, отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень унаслідок удару головою об возик, оскільки вони спростовуються показаннями самого обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 у суді першої інстанції та письмовими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Також, у ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку на знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що він не наносив ударів обвинуваченому, а лише оборонявся від ОСОБА_8 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та міг отримати тілесні ушкодження в результаті падіння з висоти власного тіла, адже вони повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 та самого обвинуваченого у суді першої інстанції, письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема висновком експерта №233/д від 23.06.2015 року (а.п.120-121), протоколом проведення слідчого експерименту від 28.07.2015 року та фототаблицею до нього (а.п.122-127), висновком експерта №291/д від 28.07.2015 року (а.п.128), протоколом проведення слідчого експерименту від 08.07.2015 року та фототаблицею до нього (а.п.134-141), висновком експерта №281/д від 23.07.2015 року (а.п.142).

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений зазначає про наявність зговору між потерпілим ОСОБА_8 та працівниками правоохоронних органів із метою його оговорити. Однак ОСОБА_7 не звертався до уповноважених органів з приводу перевірки законності дій працівників Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області, а показання потерпілого ОСОБА_8 протягом досудового розслідування та розгляду справи у суді першої інстанції були незмінні, послідовні, логічні та узгоджуються з іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Натомість, обвинувачений неодноразово змінював свої показання з приводу події та обставин кримінального правопорушення. Вказане дає підстави для сумніву у правдивості цих показань та, на думку колегії суддів, є обраною обвинуваченим лінією захисту.

Із огляду на зазначене, протиправні дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент вчинення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, ставлення винного до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, місцевий суд взяв до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, мотиви вчиненого, спрямованість умислу, те, що обвинувачений ОСОБА_7 за формою вини та ступенем тяжкості вчинив умисний тяжкий злочин, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, за місцем останньої роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції встановлено не було.

Таким чином, місцевий суд мотивовано прийшов до висновку, що ОСОБА_7 вчинив умисний, тяжкий злочин проти здоров`я особи, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, за місцем останньої роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання відсутні, відтак його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, та призначив йому, покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Визначене покарання обвинуваченому, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному.

Оскільки міськрайонним судом призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у нижній межі санкції ч.1 ст.121 КК України, підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст.69, 75 КК України відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги обвинуваченого та не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий:

Судді: