Провадження № 1-кс/712/4049/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси з клопотанням про скасування арешту з майна, посилаючись на те, що 28 грудня 2017 року ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси в рамках розслідування кримінального провадження № 0000063 внесеного до ЄРДР 25.11.2016 року накладено арешт на пластикові ємності, об`ємом 1000 літрів кожна, в яких знаходилось дизельне пальне, в кількості 8 штук, які є його власністю.

Слідчий суддя ухвалу від 28.12.2017 року мотивував: обставинами які зазначенні в клопотанні органу досудового слідства про арешт майна; вилучені пластикові ємності є об`єктом кримінально протиправних дій.

Також з ухвали від 28 грудня 2017 року вбачається, що накладення арешту на майно фактично накладено згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України.

Йому не було направлено повістки про виклик до суду на розгляд клопотання про накладення арешту, чим були порушені його права на захист своїх інтересів.

Ухвала про арешт майна від 28 грудня 2017 року суперечить нормам КПК України, дійсним обставинам справи та матеріалам наданим органом досудового слідства до суду, є безпідставною та протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що пластикові ємності, об`ємом 1000 літрів кожна, в яких знаходилось дизельне пальне, в кількості 8 штук, вилучені в гаражному приміщенні на території ПП «Уманський комунальник» Черкаська обл., м. Умань, вул. Каштанова, буд. 24, використовувались ним для зберігання з метою збуту та збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів - дизельного пального, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Арешт накладений на пластикові ємності, об`ємом 1000 літрів кожна, в яких знаходилось дизельне пальне, в кількості 8 штук, порушує його право користуватись майном, придбаним ним на законних підставах та без мети здійснення кримінального правопорушення.

Таким чином, беручи до уваги наведені докази, можна прийти до висновку, що арешт у межах кримінального провадження № 0000063 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, було накладено необґрунтовано, а тому його слід скасувати.

У вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту не повідомлялось про підозру жодним особам.

Крім цього слідчим суддею при вирішенні питання про накладення арешту на майно, в порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України не враховано відсутність вищезазначених підстав для арешту майна, не враховуючи те, що відсутня підозра, а отже і відсутні дані котрі вказують на наявність доказів щодо вчинення злочину конкретною особою, а також те, що жодним чином не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності.

В зв`язку з вищевикладеним вважає, що оспорювана ухвала була прийнята з порушенням вимог ст. 132, 170, 173 КПК України, оскільки клопотання про накладення арешту були відсутні правові підстави для його накладення, відсутні докази які б доказували на вчинення злочину мною чи іншими особами, таке обмеження у праві користування та розпорядження майна є порушенням моїх прав.

Просить скасувати арешт на пластикові ємності, об`ємом 1000 літрів кожна, із залишками дизельного пального, в кількості 8 штук, вилучені в гаражному приміщенні на території ПП «Уманський комунальник» Черкаська область, м. Умань, вул. Каштанова, буд. 24.

В судове засідання заявник не з`явився, скерував до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання про зняття арешту не заперечував, оскільки на даний час кримінальне провадження закрито.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами кримінально-процесуального законодавства та Конституцією України.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000063 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, відносно громадянина ОСОБА_5 .

В межах розслідування даного кримінального провадження, за клопотанням за участю слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Черкаській області ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: 6 пластикових ємностей об`ємом 1000 літрів кожна, які заповнені рідиною схожою на дизельне пальне, пластикова ємність об`ємом 1000 літрів, яка 1/3 заповнена рідиною схожою на дизельне пальне, порожня пластикова ємність об`ємом 1000 літрів, насос синього кольору моделі СРМ 15 з надписом «Насосы плюс оборудование» з двома гумовими шлангами чорного кольору з металевими наконечниками та лійку металеву, яке передати до СУ ФР ГУ ДФС у Черкаській області для організації подальшого належного зберігання, ухвалою слідчого судді від 28 грудня 2016 року накладено арешт.

Статтею 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Пунктами 1 та 2 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 21 та 22 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 26.03.2013 року у справі Рисовський проти України зазначив, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548/97, п. 58, ЕСНЯ 2002-УПІ).

Отож, державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі «Стретч проти Об`єднаного Королівства» вказано що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Таким чином, самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання їх рішень недійсними, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самої фізичної особи.

В даному випадку кримінальне провадження закрито провадження, а тому потреба в накладенні арешту відпала.

Керуючись ст.ст. 170-174, 303-309, 369, 372, 376 КПК України, ст.ст. 3, 21 22, 41 Конституції України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скасувати арешт на пластикові ємності, об`ємом 1000 літрів кожна, із залишками дизельного пального, в кількості 8 штук, вилучені в гаражному приміщенні на території ПП «Уманський комунальник» Черкаська область, м. Умань, вул. Каштанова, буд. 24, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1