Номер провадження: 11-сс/785/1729/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000733 від 15 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 19:00 години 14 грудня 2018 року без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки:

- прокурором не доведено наявність будь-якого ризику, передбаченого ст.177 КПК України;

- прокурором не надано жодного належного обґрунтування того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного;

- підозрюваний ОСОБА_8 визнає свою вину у вчиненому злочині, щиро кається, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, не має наміру переховуватися від органів досудового слідства та суду, злочин вчинив з необережності.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.

Так, 15 жовтня 2018 року, приблизно о 12:00 годині водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Polo» д/з НОМЕР_1 , рухався в умовах необмеженої видимості по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю автодороги «Київ-Одеса», яка є автомобільною дорогою загального користування міжнародного значення «М-05», має відповідне обладнання дорожнього покриття та придорожньої зони.

Проїжджаючи на 407 км + 300 м зазначеної автодороги у Іванівському районі Одеської області, рухаючись з боку міста Києва у напрямку міста Одеси, поза населених пунктів, на прямій, рівній ділянці, з приблизною швидкістю близько 100 км/год, водій ОСОБА_8 , отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразилися у наявності на проїзній частині перешкоди у русі, у вигляді автопоїзда у складі автомобіля "Камаз" д/з НОМЕР_2 з причепом ГКБ д/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався попереду у попутному напрямку, у цій же смузі руху, зі швидкістю близько 35 км/год, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, вкрай уважним не був, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість керованого транспортного засобу, чим виявив злочинну самовпевненість, при наближенні до автопоїзда не дотримався безпечної дистанції, не впорався з керуванням і, як наслідок, допустив зіткнення на попутних курсах передньою переважно правою частиною автомобіля «Volkswagen Polo» д/з НОМЕР_1 , із задньою лівою частиною бортового причепа «ГКБ», р/н НОМЕР_3 .

В результаті ДТП пасажирці автомобіля «Volkswagen Polo» д/з НОМЕР_1 , ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження від яких вона померла на місці пригоди, а пасажиру ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у виді забою грудної клітини, перелому правої ключиці, з якими його було доставлено до лікувального закладу

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, які були досліджені в судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

-витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань №0000733;

-протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 15 жовтня 2018 року та схемою та фототаблицею до нього;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 15 жовтня 2018 року;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину;

-проколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 16 жовтня 2018 року, який в ході проведення допиту повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованого злочину та щиро розкаявся.

Апеляційний суд вважає, що на етапі досудового розслідування, під час якого до підозрюваного обирався запобіжний захід, цих доказів було достатньо для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України відповідно до ст.12 КК України є тяжким та за його вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, згідно з вимогами п.4 ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд з прав людини зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вказаний ризик підтверджується обставинами кримінального провадження, що у відповідності до вимог ст.178 КПК України мають бути враховані при обрані запобіжного заходу.

Так, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який призвів до загибелі однієї потерпілої та ще один потерпілий був важко травмований, а відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя та здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю.

Вказаний злочин ОСОБА_8 вчинив грубо нехтуючи Правилами дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Така безвідповідальна поведінка підозрюваного та його зухвале та легковажне ставлення до виконання та додержання Правил дорожнього руху призвели до загибелі людини та взагалі ставить під загрозу життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху.

Викладені обставини свідчать про реальне існування ризику того, що ОСОБА_8 під тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі доведеності його вини, може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд враховує, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, не одружений, не має утриманців, зареєстрований та постійно проживає в м.Київ, в той час як орган досудового розслідування територіально розташований в м.Одесі.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді застави є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Окремо апеляційний суд зазначає, що вважає правильним висновок слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України призвів до загибелі потерпілої.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 19:00 години 14 грудня 2018 року без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3