ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді : ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

номер кримінального провадження № 0000203, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 вересня 2017 року відносно обвинуваченого :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, в силу ст. 89 КК України, такого що немає судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

за участі інших учасників кримінального провадження :

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_5

свідків : ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

судового розпорядника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська Тернопільської області зазначене кримінальне провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання та носіння бойових припасів, без передбаченого законом дозволу вчиненого за наступних обставин.

В один із днів липня 2017 року, ОСОБА_3 , знаходячись поблизу лісу, що в с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області, виявив на землі 63 (шістдесят три) патрони, які являються боєприпасами, зокрема: 25 патронів є боєприпасами калібру 5,45 мм, малокаліберними патронами центрального бою до пістолета «ПСМ», 21 патрон є боєприпасами калібру 9 мм. та являються штатними патронами до пістолета Макарова, 17 патронів є боєприпасами калібру 5,6 мм та являються довгими гвинтівочними патронами промислового виготовлення до нарізної спортивно-мисливської зброї кільцевого запалення, використовуються для стрільби в гвинтівках, комбінованих мисливських рушницях, вкладному стволі в патронник рушниці «ИЖ-15», пістолетах, револьвері Сміринського та закордонної зброї, які є придатними для стрільби, при цьому у нього виник злочинний намір, спрямований на придбання, зберігання і носіння даних боєприпасів, без передбаченого законом дозволу.

Реалізовуючи свій злочинний намір, в один із днів липня 2017 року, ОСОБА_3 , знайденні ним 63 (шістдесят три) патрони, які являються боєприпасами, зокрема: 25 патронів є боєприпасами калібру 5,45 мм, малокаліберними патронами центрального бою до пістолета «ПСМ», 21 патрон є боєприпасами калібру 9 мм. та являються штатними патронами до пістолета Макарова, 17 патронів є боєприпасами калібру 5,6 мм. та являються довгими гвинтівочними патронами промислового виготовлення до нарізної спортивно-мисливської зброї кільцевого запалення, використовуються для стрільби в гвинтівках, комбінованих мисливських рушницях, вкладному стволі в патронник рушниці «ИЖ-15», пістолетах, револьвері Сміринського та закордонної зброї, які є придатними для стрільби, в порушення вимог постанови Верховної ради України №2471-XII від 17.06.1992 року „ Про право власності на окремі види майна, „Положення про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, „Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС №292 від 12.04.1999 року, не маючи відповідного дозволу, вчинив придбання 63-ох боєприпасів, придатних для стрільби.

Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, в один із днів липня 2017 року, придбанні ним 63 (шістдесят три) патрони, які являються боєприпасами, зокрема: 25 патронів є боєприпасами калібру 5,45 мм, малокаліберними патронами центрального бою до пістолета «ПСМ», 21 патрон є боєприпасами калібру 9 мм. та являються штатними патронами до пістолета Макарова, 17 патронів є боєприпасами калібру 5,6 мм. та являються довгими гвинтівочними патронами промислового виготовлення до нарізної спортивно-мисливської зброї кільцевого запалення, використовуються для стрільби в гвинтівках, комбінованих мисливських рушницях, вкладному стволі в патронник рушниці «ИЖ-15», пістолетах, револьвері Сміринського та закордонної зброї, які є придатними для стрільби, умисно переніс до місця свого проживання, що в с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області, не маючи при цьому передбаченого законом дозволу на носіння вказаних боєприпасів, вчинивши таким чином незаконне носіння боєприпасів.

Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, в період з липня 2017 року по 9 вересня 2017 року, ОСОБА_3 , придбанні ним 63 (шістдесят три) патрони, які являються боєприпасами, зокрема: 25 патронів є боєприпасами калібру 5,45 мм,малокаліберними патронами центрального бою до пістолета «ПСМ», 21 патрон єбоєприпасами калібру 9 мм. та являються штатними патронами до пістолета Макарова, 17 патронів є боєприпасами калібру 5,6 мм. та являються довгими гвинтівочними патронами промислового виготовлення до нарізної спортивно-мисливської зброї кільцевого запалення, використовуються для стрільби в гвинтівках, комбінованих мисливських рушницях, вкладному стволі в патронник рушниці «ИЖ- 15», пістолетах, револьвері Сміринського та закордонної зброї, які є придатними для стрільби, умисно зберігав по місцю свого проживання, що в с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області, не маючи при цьому передбаченого законом дозволу на зберігання вказаних боєприпасів.

Надалі, 9 вересня 2017 року, ОСОБА_3 стало відомо, що за добровільну здачу зброї, боєприпасів та вибухових речовин особа звільняється від кримінальної відповідальності і, усвідомлюючи той факт, що знайдені ним в один із днів липня 2017 року 63 (шістдесят три) патрони, які являються боєприпасами, зокрема: 25 патронів є боєприпасами калібру 5,45 мм, малокаліберними патронами центрального бою до пістолета «ПСМ», 21 патрон є боєприпасами калібру 9 мм. та являються штатними патронами до пістолета Макарова, 17 патронів є боєприпасами калібру 5,6 мм. та являються довгими гвинтівочними патронами промислового виготовлення до нарізної спортивно-мисливської зброї кільцевого запалення, використовуються для стрільби в гвинтівках, комбінованих мисливських рушницях, вкладному стволі в патронник рушниці «ИЖ-15», пістолетах, револьвері Сміринського та закордонної зброї, які є придатними для стрільби, придбав, носив та зберігав по місцю свого проживання, без передбаченого законом дозволу, а в разі їх виявлення правоохоронними органами, він може понести кримінальну відповідальність за свої дії, тому вирішив їх добровільно видати, у зв`язку із чим, того ж дня, 9 вересня 2017 року, ОСОБА_3 прибув в Підволочиський ВП ГУНП в Тернопільській області, де добровільно видав 63 патрони, які він незаконно придбав, носив та зберігав по місцю свого проживання, без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України не визнав та пояснив, що в один із днів липня 2017 року знаходився у сусідки ОСОБА_12 та допомагав їй по господарству. В той час на службовому автомобілі під`їхали працівники Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області та запропонувати проїхати із ним у відділок, обмежившись поясненням, що так потрібно. Серед працівників поліції він упізнав дільничного інспектора ОСОБА_8 . Крім нього в автомобілі знаходились ще двоє працівників без форменого одягу. Неподалік відділку поліції, поблизу кафе «Ромашка», саме дільничний інспектор ОСОБА_8 , вийшовши із автомобіля, дав йому пакет та сказав віднести до чергового у відділку поліції, пояснивши необхідністю таке зробити. У відділку поліції повідомив чергового про те, що його попросили занести даний йому пакет. Саме у цей час до нього вийшли два працівники у форменому одязі, один з яких ОСОБА_6 , забрали у нього пакет та запросили до одного із кабінетів. Дані працівники розкрили пакет, у якому знаходилась коробка із бойовими припасами (патронами), вийняли їх, та розповіли, що він має говорити під час досудового слідства та у суді, що дані патрони він знайшов у лісі неподалік с. Клебанівка Підволочиського району, тривалий час їх зберігав, а в подальшому, почувши по телебаченню про добровільну здачу, вирішив їх принести. Пояснили, що йому за таке нічого не буде і у суді відносно нього справу буде закрито, у іншому випадку з ним будуть розмовляти по іншому. Надалі, більше як через пів години прийшли поняті і уже в їх присутності, а також інших працівників поліції, проводився огляд предметів ззовні схожих на патрони, і він розповів про загальні обставини, які йому раніше сказали говорити працівники поліції, а саме те, що він знайшов дані боєприпаси у лісі неподалік с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області, зберігав їх протягом двох місяців і, дізнавшись по телебаченню, що можна їх добровільно видати, приїхав у відділок. Після оформлення усіх процесуальних рішень працівники поліції дали йому 20 гривень, що йому вистарчало на половину дороги, та наказали їхати додому. Крім того пояснив, що після наданих пояснень, які його виправдовують у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суді, до нього тричі приїздили працівники поліції та погрожували, якщо він не буде говорити у залі суду про обставини, які раніше домовлялись, то буде мати проблеми. На даний час у суді говорить виключно правду, оскільки після спілкування із захисником перестав боятись їхні залякування і оговорювати себе. Також пояснив, що під час досудового розслідування йому ніхто не роз`яснював жодних прав, в тому числі і мати захисника. Запевнив, що будь-яких бойових припасів (патронів) він не знаходив, і до даного кримінального правопорушення немає жодного відношення, тому просить його виправдати за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Сторона обвинувачення свій висновок про наявність у діянні обвинуваченого ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України обґрунтовувала сукупністю доказів, які ретельно аналізувались та досліджувались у судовому засіданні зокрема:
- письмові пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 від 09 вересня 2017 року, згідно яких обвинувачений пояснив, що близько двох місяців тому у лісі, що неподалік с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області, на землі знайшов кульок, у якому були предмети зовні схожі на патрони. У подальшому забрав їх за місцем проживання де і зберігав, а надалі добровільно видав працівникам поліції;
- протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 20 вересня 2017 року, розпочатого об. 10.05 год закінченого о 10.45 год., згідно якого 09 вересня 2017 року, близько 17:00 год він був запрошений працівником поліції в якості понятого. Із слів працівників поліції та обвинуваченого йому стало відомо, що ОСОБА_3 близько липня 2017 року, проходячи через ліс, помітив на землі пакет білого кольору, у якому знаходились предмети схожі на патрони. Надалі він переніс їх до власного будинку де і зберігав, а у подальшому вирішив їх добровільно здати. Перебуваючи в приміщенні Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, у його присутності ОСОБА_3 було здійснено добровільну видачу предметів ззовні схожих на патрони, які у подальшому були упаковані у сейф пакет, який було опечатано, нанесено роз`яснюючий напис;
- покази дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_6 , котрий повідомив, що, працює на посаді керівника дільничних інспекторів Підволочиського відділку поліції,. У відділ прийшов обвинувачений ОСОБА_3 та у його присутності, а також іншого працівника поліції повідомив, що хоче добровільно здати боєприпаси (патрони), які знайшов у лісі неподалік с. Клебанівка. Після чого запросив двох понятих, котрі прийшли у паспортний стіл, і які були присутні при добровільній видачі вказаних патронів у кабінеті слідчої. Під час вказаної процесуальної дії постійно перебував у кабінеті слідчої. Не може пояснити, чому його не вписали у протокол огляду як особу, що брала участь у слідчій дії. Інших конкретних обставин проведення слідчих дій, огляду патронів, поставлення підписів на документах, присутність осіб, які були при огляді патронів, а також пояснення, які надавав ОСОБА_3 щодо знайдення, зберігання патронів, кількості, та інших конкретних обставин, про які повідомляв ОСОБА_3 та інші учасники слідчих дій чітко не пояснив;
- покази дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_7 , котрий вказав, що проживає разом із обвинуваченим ОСОБА_3 в одному будинку. У першій половині вересня 2017 року обвинувачений ОСОБА_3 зібрався із пакетом і сказав, що іде добровільно здавати зброю. Вказані пояснення він не сприйняв як серйозні, оскільки добре знає обвинуваченого і не повірив про те, що у нього може бути якась зброя. Після чого він поїхав до знайомої, а повернувся 18-19 вересня 2017 року. Свідок не зміг чітко пояснити, який саме був пакет, у якому зберігались бойові припаси, де їх тримав обвинувачений, за яких обставин знайшов, як і не бачив самих бойових припасів. Разом із тим сказав, що являється піднаглядним і працівники поліції до нього приїздять та перевіряють щотижня, у день коли обвинувачений ішов до відділку поліції працівників поліції не бачив;
- покази дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_8 , який чітко не зміг пригадати обставини за яких зустрівся із обвинуваченим, кількість патронів, їх видів, в чому вони знаходились та на підставі чого він відбирав у обвинуваченого пояснення, плутався у них. Разом із тим, на неодноразові запитання суду та сторони обвинувачення пояснив, що у вересні 2017 року, коли був на чергуванні, до його службового кабінету працівники відділку поліції привели обвинуваченого ОСОБА_3 . Начальник сектору дільничних інспекторів Підволочиського ВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_6 дав йому усну вказівку відібрати у обвинуваченого ОСОБА_3 письмові пояснення. Під час спілкування із обвинуваченим, останній повідомив, що має намір добровільно видати бойові припаси, а саме патрони, які мав із собою в кількості близько 43 штук. Вказані патрони, як пояснив обвинувачений, знайшов у лісосмузі неподалік с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області. Відібравши пояснення, інших дій не проводив і більше по даному факту нічого не може пояснити;
- покази дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_10 , згідно яких 09 вересня 2017 року, близько 17:00 год, проходячи по вулиці повз відділок поліції, був запрошений їх працівником в якості понятого. Зайшовши у кабінет, де вже знаходився обвинувачений ОСОБА_3 , останній пояснював, що знайшов боєприпаси, проте де саме не пригадує. Кульок із боєприпасами був розпечатаний. Надалі працівники поліції розкладали патрони, рахували їх та складали у прозорий пакет. В приміщенні кабінету, окрім нього, знаходився ще один понятий та близько чотирьох працівників поліції, проте участь у слідчих діях приймало двоє чи троє. Плутаючись у послідовності проведення слідчих дій, пояснив, що спочатку оглядали предмети, а потім у нього із іншим понятим відбирали пояснення, проте не може конкретно пригадати хто це робив через юридичну необізнаність у проведенні відповідних процесуальних дій та кількістю людей, що перебувала у кабінеті. Крім того пояснив, що усі процесуальні документи оформлялись в одному кабінеті і саме у цей день, зокрема після оформлення протоколу огляду, вони підписали його, а потім через незначний проміжок часу і були підписані протоколи допиту. Також пояснив, що обвинувачений давав пояснення без будь-якого тиску зі сторони працівників поліції, був спокійний та врівноважений;
- покази дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_9 , згідно яких повідомила, що працює на посаді слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП у Тернопільській області. По суті даної справи пояснила, що їй відомо про те, що обвинувачений ОСОБА_3 прийшов до відділку поліції з метою добровільної видачі бойових припасів. Коли хтось із працівників поліції привів до неї у кабінет обвинуваченого ОСОБА_3 , там уже знаходились поняті. При них обвинувачений розповів, за яких обставин знайшов бойові припаси, після чого їх оглянули, запакували у кульок та підписали. Надалі вона допитала понятих як свідків, де вони і проставили свої підписи у відповідних процесуальних документах та пішли. Щодо розбіжностей у часі, що зазначено у протоколах огляду та допиту, а саме те, що згідно зазначених на них годин виходить, що спочатку проводився допит, а в подальшому огляд предметів, то пояснила, що вказана година зазначена помилково нею і в дійсності все відбувалось навпаки, тобто спочатку огляд, а в подальшому допит свідків. Також ствердила, що крім неї, понятих та обвинуваченого нікого із інших працівників поліції та посторонніх осіб не було. Не може чітко пригадати, чи двоє понятих допитувались в один день чи окремо, хоча вказала, що дата, котра зазначена у протоколах допиту із різницею в 11 днів, це можлива механічна помилка. Також визнала своєю помилкою невнесення у протокол огляду такої процесуальної дії як фотографування, оскільки в дійсності воно було проведено, однак у протоколі зазначено протилежне. Також пояснила, що процесуальні документи збираються, а тоді усі разом вносяться в ЄРДР, а не кожен окремо;
- протокол огляду від 09 вересня 2017 року, розпочатого о 19.30 год., закінченого о 19.45 год у присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , згідно якого під час огляду виявлено 63 предмети, ззовні схожі на патрони, різного калібру. Після проведення огляду предмети ззовні схожі на боєприпаси поміщені у сейф-пакет, на якому наноситься роз`яснювальний напис. Під час огляду фотографування не проводилось;
- заява обвинуваченого ОСОБА_3 від 09 вересня 2017 року, згідно якої вказав, що добровільно видає працівникам поліції патрони в кількості 63 штуки, які знайшов близько двох місяців тому в лісі, що розташований поблизу с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області.
- висновок експерта Тернопільського НДЕКЦ №1.2-339/17 від 18 вересня 2017 року, згідно якого вбачається, що надані на дослідження 25 патронів є боєприпасами, калібру 5, 45 мм., малокаліберними патронами центрального бою, до пістолета ПСМ;
- висновок експерта Тернопільського НДЕКЦ №1.2-344/17 від 18 вересня 2017 року, згідно якого вбачається, що надані на дослідження 21 патрон є боєприпасами, калібру 9 мм., штатними патронами до пістолета Макарова;
- висновок експерта Тернопільського НДЕКЦ №1.2-345/17 від 18 вересня 2017 року, згідно якого вбачається, що надані на дослідження 17 патронів є боєприпасами калібру 5.6 мм. Довгими гвинтівочними патронами до нарізної спортивно-мисливської зброї кільцевого запалення;
- свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 479, № 489 від 23 серпня 2018 року, виданого ДП «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та сертифікату калібрування № 03/3009К від 23 травня 2016 року, виданого ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з яких встановлено, що на час проведення експертизи вони були чинними;
- покази, дані у судовому засіданні експертом ОСОБА_14 , який проводив судово-балістичні експертизи наданих на дослідження бойових припасів та надав відповідні висновки по запитаннях, що викладені у постановах органів досудового розслідування. Пояснив, що при проведенні даних експертиз використовувалась лінійка, штангенциркуль, які пройшли повірку і є сертифікованими. Разом із тим у тексті експертиз було зазначене свідоцтво про повірку, яке втратило свою чинність, оскільки він використовував основний текст старої експертизи (шаблон), тобто допустив технічну помилку, проте сама повірка кожного приладу проводиться окремо і на дані прилади при проведенні експертизи була чинна повірка та калібрування, надавши копії відповідних документів. Також щодо розбіжності кількості використаних патронів із кількістю гільз пояснив, що з 25 патронів демонтувалось 4 патрони, зокрема 3 розібрав щоб наочно у експертизі показати методику її проведення, а четвертий патрон використав для перевірки його придатності до стрільби, тому всього було використано 4 патрони. Усі патрони знаходились насипом у одному пакеті, а допущені механічні описки пов`язані із великою кількістю проведення експертиз, позаяк у даний період проводилась операція «Зброя».
Суд, дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого органами досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, вважає їх необґрунтованими, виходячи із наступних міркувань :
Так, відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

2. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Частиною першою ст. 84 КПК України передбачено, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).

Так, стороною обвинувачення під час розгляду справи по суті як доказ доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, надано пояснення та заява обвинуваченого ОСОБА_3 від 09 вересня 2017 року, згідно яких, він добровільно видає бойові припаси, які знайшов близько 2 місяців тому у лісосмузі біля с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області та протокол допиту свідка ОСОБА_13 у присутності якого проводився огляд бойових припасів, однак останній, незважаючи на вжиті судом заходи (судові виклики, перевірка працівниками поліції за місцем проживання) не з`явився у судове засідання та не надав суду ґрунтовних пояснень щодо підтвердження чи спростування обставин, що йому особисто відомі.

Згідно ч.3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Разом із тим сторона обвинувачення явку вказаного свідка у судове засідання не забезпечила та у подальшому відмовилась від його виклику та допиту у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З урахуванням вказаних вимог закону, а також правової позиції Європейського суду з прав людини, що висловлена у рішенні «Корнєв і Карпенко проти України», суд вважає письмові пояснення свідка ОСОБА_13 , а також написану заяву обвинуваченим ОСОБА_3 та його письмові пояснення, відповідно до яких він викриває себе у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині неналежними доказами, котрі б поза розумним сумнівом підтверджували наявність реальних обставин, що у них викладені та доводили вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому не бере їх до уваги. Крім того обвинувачений ОСОБА_3 категорично заперечив свою причетність до вчинення даного злочину, та, відповідно обставин, що викладені у його письмових поясненнях та заяві. Також, на думку суду, враховуючи вищенаведені обставини, обвинувачений ОСОБА_3 не має можливості допитати свідка ОСОБА_13 безпосередньо у судовому засіданні на предмет обставин, що йому відомі, у зв`язку з чим його право на захист являється обмеженим та суперечить п.3 (d) Конвенції.

Крім того, в контексті протоколу допиту свідка ОСОБА_13 незрозуміло, чому у ньому зазначена дата 20 вересня 2017 року, а не 09 вересня 2017 року, оскільки свідок ОСОБА_10 ствердив, що він разом із іншим учасником процесуальної дії допитувався одночасно у одному кабінеті саме 09 вересня 2017 року. Вказані розбіжності як слідчий так і сторона обвинувачення належним чином не обґрунтували, пояснивши це можливою технічною помилкою.

Разом із тим стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 серед письмових доказів надано протокол огляду від 09 вересня 2017 року, розпочатого о 19.30 год, закінченого о 19.45 год, що проведений у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог ст. 104 КПК України у випадках, передбачених КПК, хід і результат проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що протокол складається з вступної частини, яка серед іншого повинна містити відомості всіх осіб, які були присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища ім`я по батькові, дати народження, місця проживання), та описової частини, у якій зазначаються відомості про послідовність дій, а також отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі, а також заключної частини, яка повинна містити відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації, спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу.

Всупереч вказаній нормі закону, органом досудового розслідування у протоколі огляду від 09 вересня 2017 року не зазначив відомості усіх осіб, які були присутні під час проведення процесуальної дії, зокрема прізвище ім`я та по батькові, дати народження, місце проживання обвинуваченого ОСОБА_3 , та працівника поліції ОСОБА_6 , які були присутні під час проведення відповідної процесуальної дії

Крім того, у самому протоколі огляду не чітко вказана, яка кількість предметів оглядалась, у який спосіб проводився огляд (кожен окремо індивідуально чи у загальному), не зазначено вигляд, форма, наявність візуальних пошкоджень, та інших індивідуальних ознак даних предметів.

Також органом досудового розслідування не описано, в чому саме знаходились такі патрони, не вказано будь-яких осіб в кого дані предмети вилучені чи добровільно видані.

Разом із тим, згідно протоколу зазначено, що після огляду патрони поміщенні у сейф пакет, хоча в дійсності були поміщені у простий прозорий пакет, що вбачається із фотознімків зроблених експертом при отриманні речових доказів, а також показами учасників даної слідчої дії: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 слідчої ОСОБА_9 .

Також у даному протоколі огляду час вчинення вказаної процесуальної дії зазначено, що розпочато о 19.30 год , а закінчено о 19.45 год., допит присутнього понятого під час огляду відбувався о 18.10-18.45 год, тобто з цього слідує висновок, що допит відбувся раніше, як був проведений огляд. Разом із тим, судом достовірно встановити, чи протокол огляду передував допиту чи відбулась дійсно описка зі сторони слідства не виявилось можливим, оскільки час, що зазначений у протоколі, та відомості внесення у реєстр матеріалів досудового розслідування є ідентичним, хоча слідча ОСОБА_9 вказала, що це є допущеною нею технічною помилкою, а свідок ОСОБА_10 , плутаючись у показах, не зміг чітко відповісти на запитання, та лише після неодноразових запитань сторони обвинувачення сказав, що спочатку оглядались речові докази, а потім відбувався допит.

Крім того, відповідно до вимог ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Про застосування технічних засобів фіксування процесуальної дії заздалегідь повідомляються особи, які беруть участь у процесуальній дії.

Натомість орган досудового розслідування у протоколі огляду від 09 вересня 2017 року вказав, що під час огляду фотографування не проводилося, хоча як стверджує обвинувачений ОСОБА_3 та слідча ОСОБА_9 фотографування в дійсності було проведене, проте вона забула його вписати у протокол, а відтак і не зазначила, ким проводилась технічна фіксація, на який носій інформації, який саме вид технічних засобів застосовувався та інші ідентифікаційні ознаки.

Крім того як встановлено із показів свідка ОСОБА_8 він відбирав пояснення у обвинуваченого ОСОБА_3 ще до проведення огляду речових доказів, при цьому викладав та рахував боєприпаси ще задовго перед тим як відбувся їх огляд. Тобто у даному випадку проведення огляду відбувалось лише формально, тоді як дільничний інспектор вже їх оглянув, перерахував та поскладав у прозорий пакет.

Таким чином, як убачається із дослідженого та проаналізованого у судовому засіданні протоколу огляду від 09 вересня 2017 року, він не відповідає загальним вимогам, що передбачені ст. ст. 104, 107 КПК України з підстав, що викладені вище.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, якщо виникають сумніви в достовірності певного джерела доказів, то його необхідно підтвердити доказами з інших джерел, що органами слідства та стороною обвинувачення в даному випадку зроблено не було.

Таким чином, на міркування суду, протокол огляду від 09 вересня 2017 року в силу ст. 86 КПК України є недопустимим доказом, оскільки він отриманий не в порядку, що передбачений КПК України із значними недоліками та помилками, що свідчить про формальний підхід під час проведення огляду та не дає суду можливості належним чином відтворити досліджувану подію.

Крім того при вирішенні питання належності та допустимості інших доказів, що подані стороною обвинувачення, зокрема висновки експертиз, то суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої ЄСПЛ, зокрема у справах «Балицький проти України», Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», звертає увагу на різновид доктрини «плодів отруйного дерева»: коли визнаються недопущеними не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також ті докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Отже, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Положення ч.1 ст. 87 КПК України повністю відповідає практиці європейського суду з прав людини щодо недопустимості доказів.

До таких доказів суд відносить :

-висновок експертизи за № 1.2-339/17 від 18 вересня 2017 року, згідно резолютивної частини якого, надані на дослідження 25 патронів під №№1-25 є боєприпасами калібру 5,45 мм (інше позначення цих патронів 5,45Х18 мм, де перша цифра калібр, а друга довжина гільзи), малокаліберними патронами центрального бою, до пістолета «ПСМ». Досліджувані патрони до стрільби придатні.

-висновок експертизи за № 1.2-344/17 від 18 вересня 2017 року, згідно резолютивної частини якого, надані на дослідження 21 патрон під №№43-63 є боєприпасами калібру 9 мм (9Х18) штатними патронами до пістолета Макарова. Дані патрони придатні до стрільби.

-висновок експерта за № 1.2-345/17 від 18 вересня 2017 року, згідно резолютивної частини якого надані на дослідження 17 патронів під №№ 26-42 є боєприпасами калібру 5,6 мм., довгими гвинтівочними патронами до нарізної спортивно-мисливської зброї кільцевого запалення (.22ЛР). Дані патрони до стрільби придатні.

Також, досліджуючи вказані висновки, судом встановлено, що при проведенні досліджень експертом застосовувалась металева лінійка, вимірювальна рулетка, термін свідоцтв про повірки яких закінчився.

Разом із тим експерт ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що висновок експерта писав по старому шаблону, тому і допустив технічну помилку, хоча в дійсності надав чинні свідоцтва.

Таким чином вказані висновки судових експертиз, хоча самі по собі можуть бути визнані як речові докази, незважаючи на те, що експерт допустився ряд описок, однак отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, зокрема протокол огляду від 09 вересня 2017 року, а тому суд не бере до уваги дані висновки як допустимі докази в підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КПК. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Європейським судом встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті наявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того, щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

В даному випадку обвинувачений ОСОБА_3 лише у судовому засіданні, після призначення йому захисника, чітко та послідовно розповів, яким чином відбувалось підбурювання його працівниками поліції до вчинення злочину, і що він був раніше заляканий ними говорити правду, оскільки на нього чинився психологічний тиск та лунали погрози.

На виконання ухвали суду щодо проведення відповідної перевірки щодо правомірності дій працівників поліції від 05 червня 2018 року прокуратурою Тернопільської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

На думку суду, у даному кримінальному провадженні доводи обвинуваченого ОСОБА_3 не були необґрунтованими, тому саме сторона обвинувачення зобов`язана була проаналізувати усі факти у справі, ретельно перевірити та ужити відповідних заходів, щоб встановити істину, а також довести, що факту підбурювання не було.

Натомість сторона обвинувачення була пасивною, та не спростувала факт підбурювання працівниками поліції до вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, що йому інкримінують, зокрема на виконання ухвали щодо неправомірних дій зі сторони працівників поліції, незважаючи на значний проміжок часу, а саме 4 місяці, будь-який слідчих дій проведено не було, зокрема не були допитані безпосередні учасники, на які вказував обвинувачений ОСОБА_3 , котрі чинили на нього моральний тиск, не перевірено тверджень обвинуваченого щодо того, як працівники поліції вручили обвинуваченому пакет із бойовими припасами для їх здачі поліцейським з метою порушення відносно нього кримінального провадження, не перевірено підтвердження обвинуваченого щодо можливості відлучення з місця роботи та його виїзду у с. Клебанівку Підволочиського району до обвинуваченого ОСОБА_3 як самого ОСОБА_8 , так і інших осіб (зокрема із камер, що знаходяться при виїзді та в`їздах у смт. Підволочиськ, наявних внутрішніх камер, що розташовані безпосередньо у відділку поліції, поясненнях чергового та інших встановлених даних) тощо.

Крім того, стороною обвинувачення не перевірено, не спростовано і не надано суду доказів про можливість безпідставних тверджень обвинуваченого ОСОБА_3 того, що 09 вересня 2017 року до нього у с. Клебанівку Підволочиського району приїхав патрульний автомобіль разом із дільничним інспектором ОСОБА_8 у той час, коли він допомагав по господарству громадянці ОСОБА_12 , не відібрано у неї будь-яких пояснень, хоча вказана особа могла б підтвердити чи спростувати обставини, що вказані обвинуваченим ОСОБА_3 .

Зважаючи на викладені обставини, у суду є сумніви щодо належного виконання покладених на органи досудового розслідування та сторону обвинувачення своїх обов`язків для беззаперечного доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та відсутність будь-яких провокаційних дій зі сторони працівників поліції, що, на думку суду, мало місце, а злочин не був би учинений за відсутності підбурювання зі сторони працівників поліції.

Разом із тим, відповідно до вимог ст. 129 Конституції України забезпечення обвинуваченому права на захист є основною засадою судочинства, а відповідно до вимог ст. 7 КПК України є однією із загальних засад кримінального провадження.

Стаття 20 КПК України розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

Право на захист захисника забезпечується, зокрема, нормами КПК, які регламентують обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні (ст. 49, 52 КПК України), визнання недопустимими доказів, отриманих внаслідок порушення права особи на захист (ст. 87 КПК України), особливості реалізації права на відмову від захисника (ст. 54 КПК України), можливість підготовки до захисту від нового (ст. 338 КПК України) або від додаткового обвинувачення (ст. 339 КПК), здійснення судового провадження за відсутності захисника як підставу для скасування судового рішення (п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України).

Зокрема, відповідно до ст. 49 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: відповідно до вимог статті 52 КПК України участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно; слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною зокрема у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п. 89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду». Разом із тим, потрібно враховувати правові позиції ЄСПЛ, які містяться, зокрема, у таких рішеннях: від 19 лютого 2009 року у справі «Доронін проти України», «Шабельник проти України», від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України», від 03 листопада 2011 року у справі «Балицький проти України», від 24 листопада 2011 року у справі «Загородній проти України», від 12 січня 2012 року у справах «Тодоров проти України», «Довженко проти України», «Іглін проти України» від 15 листопада 2012 року.

Також необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях кримінального провадження, оскільки випадки, коли підозрюваному, обвинуваченому під час досудового розслідування не було призначено захисника за умови його обов`язкової участі, ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний акт прокурора. При цьому призначення захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист. Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому, зазвичай, повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 9091 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).

Слід зазначити, що порушення вимог закону щодо участі захисника (адвоката) згідно зі ст. 87 КПК України є порушенням права на захист та відповідно до положень ст. 86 цього Кодексу підставою для визнання доказів, одержаних під час виконання процесуальних дій із такими порушеннями, недопустимими. Необхідно зауважити, що аналогічний підхід щодо допустимості доказів було відображено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» та Європейським судом з прав людини у п. 59 рішення у справі «Афанасьєв проти України», де суд наголосив, що ст. 3 Конвенції втілює одну із фундаментальних цінностей демократичного суспільства, а тому держави-учасниці згідно зі ст. 1 Конвенції зобов`язані забезпечити кожній особі у межах своєї юрисдикції права та свободи, визначені у Конвенції, та вжити відповідних заходів.

У даному кримінальному провадженні суд вважає порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки орган досудового розслідування, зважаючи на обставини справи, знаючи про важкий матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що він немає будь-якого джерела доходу, постійного місця проживання, низьку правосвідомість, враховуючи його психоемоційний стан, манеру поведінки, рівень загального розвитку, освіту, зобов`язаний був врахувати дані обставини та надати йому захисника за призначенням, оскільки обвинувачений не міг самостійно укласти угоду із адвокатом, тим самим позбавивши обвинуваченого права на захист з самого початкового етапу досудового розслідування.

Також суд не може взяти до уваги покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , оскільки усі являються працівниками Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, є заінтересованими особами у доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Надані у судовому засіданні їх покази є загальними, нечіткими, противоречивими та непослідовними.

Зокрема, допитана у судовому засіданні в якості свідка слідча СВ Підволочиського ВП ГУНП ОСОБА_9 надала загальні пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 . Щодо розбіжностей часу проведення у протоколі огляду та протоколах допиту, числах, що зазначені на протоколах допитів свідків, обмежилась лише простим поясненням, що це були допущені технічні помилки. Не змогла також чітко пригадати чи обох свідків допитувала одночасно чи окремо, не пояснила чому не вказала у протоколі огляду від 09 вересня 2017 року, що проводилось технічна фіксація та були інші учасники процесуальної дії зокрема обвинувачений ОСОБА_3 та керівник сектору дільничних інспекторів ОСОБА_6 , не змогла відповісти на інші конкретні запитання, які б повинна була пригадати. Щодо розбіжностей у часі, що зазначено у протоколах огляду та допиту, а саме те, що згідно зазначених на них годин спочатку проводився допит, а в подальшому огляд предметів, то пояснила, що вказана година зазначена помилково нею і в дійсності все відбувалось навпаки, тобто спочатку огляд, а в подальшому допит свідків. Не змогла надати чіткої і конкретної відповіді чи двоє понятих допитувались одночасно чи в різні дні, оскільки із показів свідка ОСОБА_10 вбачається, що він із іншим понятим допитувались в один день, а з протоколів допиту з різницею 11 днів, вказавши це можливою технічною помилкою. Також ствердила, що крім неї, понятих та обвинуваченого нікого із інших працівників поліції та посторонніх осіб не було, хоча згідно показів обвинуваченого ОСОБА_3 та керівника сектору дільничних інспекторів ОСОБА_6 , останні були і серед інших приймали участь у проведенні процесуальної дії. Також визнала своєю помилкою невнесення у протокол огляду такої процесуальної дії як фотографування, оскільки в дійсності воно було проведено, однак у протоколі зазначено протилежне. Пояснила, що процесуальні документи збираються, а тоді усі разом вносяться в ЄРДР, а не кожен окремо. Внесення відомостей погодинно дозволило б виключити будь-які сумніви щодо послідовності виконаних слідчою процесуальних дій. Не змогла відповісти на інші конкретні запитання, які б повинна була і зобов`язана пригадати як слідча, котра виконувала відповідні процесуальні дії.

Свідок ОСОБА_8 надав суду не конкретні пояснення, не зміг чітко та впевнено розповісти, за яких обставин він зустрівся із обвинуваченим, кількості осіб та працівників поліції, котрі перебували у його кабінеті під час відібрання ним пояснень у обвинуваченого ОСОБА_3 , на підставі чого він відбирав ці пояснення, при цьому не маючи жодного процесуального документу, незрозуміло на підставі чого він розпаковував, перераховував та перекладав бойові припаси, переплутав приблизну їх кількість патронів та характеристики, не надав ґрунтовної відповіді взагалі з якою метою рахував бойові припаси.

Свідок ОСОБА_6 дав також загальні пояснення щодо суті обвинувачення, не змігши відповісти на запитання, які б мав пам`ятати, приймаючи участь у всіх процесуальних діях, зокрема не зміг відповісти чи підписувався у протоколі огляду та пакеті, який направлявся до експертної установи, не зміг також пригадати, чи були бойові припаси одинакові та їх кількість. Крім того, покази свідка ОСОБА_6 були суперечливими показам свідка ОСОБА_15 щодо того, яким чином були запрошені поняті, зокрема свідок ОСОБА_6 повідомив, що запросив понятих з приміщення відділку поліції, котрі перебували в черзі до паспортного столу, а свідок ОСОБА_15 ствердив, що йшов поруч відділку поліції до свого знайомого і його запросили із вулиці.

Суд також не може покласти в основу вини обвинуваченого ОСОБА_3 покази свідка ОСОБА_7 , котрий повідомив, що 09 вересня 2017 року ОСОБА_3 сказав йому про те, що іде добровільно здати патрони, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні іншими належними та допустимими доказами. Крім того сам свідок пояснив суду, що знаючи обвинуваченого ОСОБА_3 , не повірив, що останній може мати якісь бойові припаси. Також не зміг чітко пояснити, який саме був пакет, у якому зберігались бойові припаси, де їх тримав обвинувачений, за яких обставин знайшов, як і не бачив самих бойових припасів (патронів). Разом із тим, суд не може залишити поза увагою той факт, що свідок ОСОБА_7 являється адмінпіднаглядним і напередодні явки у судове засідання спілкувався із працівниками поліції, оскільки вони приїздили перевіряти його проживання та одночасно намагались здійснити психологічний тиск на обвинуваченого ОСОБА_3 з метою дачі ним признавальних показів у судовому засіданні, що не виключає можливий тиск зі сторони працівників поліції на свідка ОСОБА_7 з метою дачі ним неправдивих свідчень. Разом із тим стороною обвинувачення на виконання ухвали суду щодо можливого тиску не надано доказів, які б підтверджували чи спростовували даний факт.

Також суд не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_10 , оскільки вони по своїй суті є послідовними, проте не мають прямого значення для беззаперечної доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Зокрема свідок ОСОБА_10 ствердив, що був запрошений як понятий уже в той час, коли в службовому кабінеті знаходився обвинувачений ОСОБА_3 та працівники поліції, і останній розповідав загальні обставини вчинення ним злочину, тобто за таких обставин, які йому попередньо розповіли працівники поліції, а саме те, що знайшов бойові припаси у лісі, неподалік села в якому проживає, зберігав їх та прийшов до відділку добровільно їх видати. Не зміг впевнено та чітко надати відповідь, у якій послідовності проводились слідчі дії, зокрема огляд та їх з іншим понятим допит. Факт провокації злочину зі сторони окремих працівників поліції, як уже зазначалось, не спростовані у судовому засіданні стороною обвинувачення.

Проаналізувавши покази, що дані свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , суд не вважає їх належними, допустимими і такими, що беззаперечно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому оцінює їх критично та не бере до уваги, оскільки вони є загальними, противоречивими, неконкретними і не підтверджуються іншими послідовними та логічними доказами.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини Саундерс проти «Сполученого Королівства» (п.п.67-80) вказав, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання, таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовим поняттям для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожен факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Згідно ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою даної статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених Кодексом випадках, - на потерпілого.

Аналогічна позиція національному законодавству викладена і у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року (п.146), де Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину і обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Згідно ст. 17 КПК України підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Суд критично сприймає як докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України що надані стороною обвинувачення та проаналізовані у судовому засіданні, оскільки на думку суду вони не підтверджуються іншими послідовними та логічними доказами, котрі б досліджувались у судовому засіданні і беззаперечно доводили вину обвинуваченого у злочині, що йому інкримінується.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України на пропозицію суду стороною обвинувачення не надано.

Частиною 4 ст. 17 КПК України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Враховуючи наведене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та наданих стороною обвинувачення доказів, досліджених у процесі судового розгляду й оцінених судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому в вину злочину не було доведено під час судового розгляду даного кримінального провадження.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні за розглядом справи « Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року в п.45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення « Салман проти Туреччини»).

Ч. 2 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що : 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа ; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Таким чином за встановлених фактичних обставин, виходячи із закріпленого ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, суд приходить до висновку про недоведеність вини обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати невинуватим у інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення та виправдати його за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази по справі, а саме 48 патронів та 15 гільз, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області знищити.

Процесуальні витрати, а саме витрати на проведення судових балістичних експертиз 2597,7 грн. віднести за рахунок Державного бюджету України.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1