АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/7/2018 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
за участю секретаря ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за заявою захисника ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року скасовано вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання.

Постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК Українишляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2014, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ст. 75 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, постановлено виконувати самостійно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 подав заяву про перегляд вироку Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року на підставі п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, в якій просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання вироком Апеляційного суду міста Києва від 11.04.2016, суду апеляційної інстанції не було відомо про поглинання вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015 покарання призначеного ОСОБА_6 вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014, який в свою чергу поглинув покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014.

Зокрема, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014 ОСОБА_6 засуджений за епізодами викрадення чужого майна вчиненими 16.04.2014 та 08.04.2014. З урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив вказані правопорушення до постановлення вироку Дніпровським районним судом м. Києва від 22.04.2014, остаточно йому призначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та звільнено його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
25.11.2014 ОСОБА_6 вчиняє ще одне кримінальне правопорушення, за яке засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015 до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. З урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив вказане правопорушення до постановлення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014, остаточно йому призначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та звільнено його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2015 скасовано ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29.01.2015 року і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Під час розгляду апеляційної скарги прокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014, суду апеляційної інстанції не було відомо про те, що зазначений вирок вже півроку виконується на підставі вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015.
Станом на 25.03.2018 іспитовий строк за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015 року закінчився, ОСОБА_6 виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив будь-яких нових правопорушень, а тому 19.04.2018 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015.
Разом з цим, вирок Апеляційного суду міста Києва від 11.04.2016 не виконаний, як і не виконаний вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014, оскільки вироком апеляційного суду постановлено виконувати його самостійно.
Таким чином, з одного боку ОСОБА_6 фактично відбув покарання, яке було призначено йому вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015, що також означає відбуття ним покарання і за двома іншими вироками Голосіївського районного суду від 27.11.2014 та Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014, оскільки вони були поглинуті зазначеним вироком, який не був оскаржений та набрав законної сили.
Тому захисник вважає, що скасування судом апеляційної інстанції вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014 та постановлення 11.04.2016 нового вироку призвело до подвійного засудження ОСОБА_6 за одні й ті самі злочини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали заяву та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти скасування вироку апеляційної інстанції та закриття кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та документи, додані до заяви захисника, обговоривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014 ОСОБА_6 був засуджений за чт.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014 остаточне покарання призначене у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2015 вказаний вирок залишено без зміни.
29.04.2015 прокурор звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. на вищезазначені судові рішення.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2015 касаційна скарга прокурора була задоволена частково, скасовано ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2015 і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2016 було скасовано вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014 щодо ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання; постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1,ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2014, більш суворим покарання, призначеним даним вироком, остаточно визначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014 щодо ОСОБА_6 постановлено виконувати самостійно. В строк відбування покарання зараховано строк відбутого покарання у виді арешту за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2014.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, враховуючи, що значне кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив до постановлення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014, яким його засуджено за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75, ст. 76 КК України, постановлено призначити остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого більш суворим у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Наявність вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015, на думку колегії суддів, не впливає на законність постановлення судом апеляційної інстанції вироку від 11.04.2016, незалежно від того чи було відомо останньому про його існування. В ході апеляційного розгляду надавалася оцінка законності вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014 на час його постановлення, як цього вимагає ст. 404 КПК України.
А тому, існування вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015 та призначення ним остаточного покарання в тому числі з урахуванням покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014, не є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 459 КПК України.
Твердження захисника про подвійне засудження ОСОБА_6 за вчинення одного злочину суперечить вимогам закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2015 він не був другий раз засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, а йому лише було призначено покарання за сукупністю злочинів.

Враховуючи викладене, заява захисника ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва 11 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 376, ст.466, 467 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Заяву захисника ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва 11 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня її проголошення.

Судді:
________________ _______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_9