Провадження № 1-кп/127/754/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши в ході підготовчого судового засідання в приміщені суду в м. Вінниці, обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відомості про яке внесені 30 травня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002125,-

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просила суд постановити ухвалу, якою кримінальне провадження призначити до судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає. В судове засідання просила викликати обвинувачених, захисників, потерпілих та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування. Щодо доручення представнику органу пробації, на підставі ст. 314-1 КПК України, скласти досудову доповідь відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , прокурор вважала за недоцільним.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду. Крім того, заявили клопотання про повернення обвинувального акут прокурору, у зв`язку з тим, що прокурором при складанні обвинувального акту допущено неконкретизованість обставин вчинення інкримінуємого ОСОБА_5 злочину. Прокурором вказано кількість потерпілих від кримінального правопорушення, а також загальний розмір завданих збитків. Однак, ні прокурором, ні слідчим під час досудового розслідування не встановлено, які викрадені речі належали конкретно якому потерпілому, також прокурором не вказано розмір завданих збитків кожному з потерпілих.
Вказаний недолік не дає можливості визначитись із ступенем тяжкості наслідків для кожного потерпілого. Підозрюваний ОСОБА_5 в свою чергу позбавлений можливості прийняти заходи до відшкодування завданих збитків, так як їх розмір для окремо кожного потерпілого прокурором не вказано. Зазначений недолік (неконкретизована підозра) суперечить положенню п. 6 ст. 277 КПК України, згідно повідомлення про підозру повинно містити такі відомості: стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відсутність чітко визначеної шкоди для кожного з потерпілих суттєво впливає на право ОСОБА_5 мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Права обвинуваченого на захисту гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_6 .
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання адвоката ОСОБА_6 , проте щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду не заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника ОСОБА_7 .
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали думку прокурора.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченнямОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області.
Підстав для прийняття рішень, передбачених п.1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд не вбачає. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України.
В частині посилань сторони захисту про повернення обвинувального акту з тих підстав, що під час проведення досудового розслідування, на думку сторони захисту, було порушено норми кримінального процесуального права, суд відкидає з огляду на те, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України не уповноважує суд на стадії підготовчого судового засідання давати оцінку (правильності) належності та допустимості доказів, які було зібрано органами досудового розслідування під час проведення процесуальних (слідчих) дій, так як позбавлений можливості дійти до такого висновку об`єктивно, без дослідження доказів кримінального провадження, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 слід відмовити.
З метою підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне судовий розгляд провести у відкритому судовому засіданні, в яке викликати прокурора, обвинувачених, захисників, потерпілих, а також визначає дату і місце проведення судового розгляду.
Відповідно до ч. 5 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, з метою не затягування розгляду кримінального провадження, суд вважає за недоцільне складання досудової доповіді.
Крім того, прокурор в судовому засідання заявила клопотання в якому просила суд продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мотивуючи зазначене тим, що останні раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не стали та повторно вчинили новий умисний злочин проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за який передбачено до 6 років позбавлення волі. На даний час ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зникли та продовжують існувати, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинуваченні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватись від суду. Окрім того, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають постійного місця роботи, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ведуть антигромадський спосіб життя. А тому, з метою попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень та недопущення переховування обвинувачених від суду є доцільним продовжити останнім строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора з приводу продовження його підзахисному ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскільки, беручи до уваги ту обставину, що в країні вкрай важко офіційно працевлаштуватись на роботу, його підзахисний - ОСОБА_4 на протязі дев`яти років працює не офіційно, а саме займається фарбуванням автомобілів. Вказана інформація була відома, як прокурору так і працівникам органів досудового розслідування, які спілкувались з колегами по роботі ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, а саме сім`ю. На утриманні ОСОБА_4 перебуває неповнолітній син та його батько ОСОБА_10 , який являється інвалідом ІІІ групи. Окрім того, на даний час дружина ОСОБА_4 ОСОБА_11 хворіє на онкологічне захворювання, яка потребує дорого вартісного лікування та оперативного втручання лікарів. На підтвердження зазначеного сторона захисту долучила до матеріалів кримінального провадження копії підтверджуючих документів.
Захисник ОСОБА_7 зауважив, що на момент обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, у виді тримання під вартою, останньому про онкологічне захворювання дружини відомо не було. ОСОБА_4 не має намірів вчиняти інше кримінальне правопорушення чи переховуватись від суду, оскільки останньому необхідно працювати та заробляти кошти на операцію та послідуюче лікування дружини ОСОБА_11 , доглядати та утримувати батька інваліда та неповнолітнього сина. Вищезазначене підтверджує міцні соціальні зв`язки ОСОБА_4 та відсутності реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника ОСОБА_7 та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора з приводу продовження його підзахисному ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором лише констатовано перелік ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Проте, доведеності зазначених в клопотанні ризиків, та чим вони підтверджуються прокурором, не вмотивовано та не доведено. У зв`язку з чим, захисник просив суд змінити його підзахисному ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на інший вид запобіжного заходу, який не пов`язаний з позбавленням волі.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника ОСОБА_6 , додатково пояснивши суду, що він одружений, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину та мати пенсійного віку. Він бажає працевлаштуватись та своєю роботою заробляти на життя та утримання своїх рідних, а тому не має намірів ніяким чином впливати на потерпілих чи свідків чи переховуватись від суду.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, (ч. 4 ст. 194 КПК України).

З наявних в матеріалах провадження документів вбачається, що ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2018 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з строком дії на 60 діб, тобто до 28.07.2018 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно положень ч.ч. 1-2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний врахувати в сукупності всі обставини, зазначені в статті 178 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину. Крім того, ОСОБА_4 одружений, має на утриманні малолітнього сина, та батька, який являється інвалідом ІІІ групи. На даний час дружина ОСОБА_4 ОСОБА_11 хворіє на онкологічне захворювання, що підтверджується долученими стороною захисту до матеріалів кримінального провадження відповідними лікарськими документами. З пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що останній не має бажання будь-яким чином впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи переховуватись від суду, оскільки, на даний час, на його утриманні перебувають батько інвалід, малолітній син та дружина, яка потребує високовартісного лікування, у зв`язку з чим, він має намір влаштуватись на роботу за для забезпечення утримання рідних та лікування дружини. Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній одружений, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину та мати пенсійного віку.

Таким чином, на думку суду, соціальні зв`язки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_12 за місцем проживання можливо визнати стійкими.

Аналізуючи ризики, передбаченим статтею 177 КПК України, в контексті практики Європейського суду з прав людини, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини щодо того, що тримання під вартою не повинно бути продовжене лише через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі (Leteliier v. France (Летельєр проти Франції), §51; LA, v. France (LA. проти Франції), § 104; Prencipe v. Monaco (Прансип проти Монако), §79; Tiron V. Romania (Тирон проти Румунії), §§ 41-42).

Також, в контексті практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov v. Russia (Ідалов проти Росії). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії); Lelievre v. Belgium (Лельевр проти Бельгії); Shabani v. Switzerland (Шабані проти Швейцарії).

Враховуючи викладене, на думку суду, наявні підстави вважати, що інший (більш м`який) запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, а саме, домашній арешт з покладенням на обвинувачених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, може на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд не вбачає підстав для продовження запобіжного заходу, застосованого під час досудового розслідування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотаннях.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 22.00 години до 06.00 години наступної доби, за адресою проживання кожного обвинуваченого, строком на 60 днів, із покладенням обов`язків, визначених п.п. 1,2,3,9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою, не відлучатися із місця постійного проживання, повідомляти суд про зміну місяця свого проживання та носити електронний засіб контролю.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання начальнику Вінницького відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 181, 183, 194, 314, 315, 316, 317 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, прокурору Вінницької місцевої прокуратури, відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відомості про яке внесені 30 травня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002125, яке відбудеться 31 липня 2018 року о 11 год. 00 хв., у приміщені Вінницького міського суду Вінницької області, в залі судових засідань №21.

Розгляд кримінального провадження призначити у відкритому судовому засіданні.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати одноособово.

У судове засідання викликати прокурора, обвинувачених, захисників, потерпілих та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 та обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 виду запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з тримання під вартою на домашній арешт, в певний період доби, із застосуванням електронного засобу контролю, звільнивши його з-під варти із зали суду негайно.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю з 22:00 до 06:00 за місцем знаходження строком на 60 календарних діб з 25.07.2018 року до 22.09.2018 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1. Прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою;

2. Не відлучатися із населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає без дозволу суду, у нічний період доби, з 22.00 години до 06.00 години наступної доби;

3. Повідомляти суд про зміну місяця свого проживання;

4. Носити електронний засіб контролю.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 виду запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з тримання під вартою на домашній арешт, в певний період доби, із застосуванням електронного засобу контролю, звільнивши його з-під варти із зали суду негайно.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю з 22:00 до 06:00 за місцем знаходження строком на 60 календарних діб з 25.07.2018 року до 22.09.2018 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1. Прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою;

2. Не відлучатися із населеного пункту за адресою: АДРЕСА_2 , в якому він проживає без дозволу суду, у нічний період доби, з 22.00 години до 06.00 години наступної доби;

3. Повідомляти суд про зміну місяця свого проживання;

4. Носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали суду 60 діб, тобто до 22.09.2018 року включно.
Копію ухвалу для виконання направити начальнику Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

Копію ухвали для відома направити до ДУ «Вінницької установи виконання покарань (№1)» .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: