Справа № 132/3346/14-к
Провадження №11-кп/772/960/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №000115, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 13.05.2014, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.06.2018, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.115 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 8 ( восьми) років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції чинній станом на 20.06.2017, зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в період з 21.08.2014 до набрання чинності Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», а саме до 20.06.2017 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
10.05.2014 року приблизно о 21:00 на території домогосподарства, що розташоване по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_11 на ґрунті триваючого побутового конфлікту виникла суперечка, у ході якої, перебуваючи в будинку останнього, ОСОБА_8 , тримаючи в руці ніж, який до цього взяв на території домогосподарства, та, розуміючи протиправність своїх дій, бажаючи настання смерті ОСОБА_11 , з метою умисного позбавлення життя останнього, наніс йому ножем три удари в область спини та шість ударів в область задньої частини голови. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, взяв у руку молоток, який також знайшов на території будинку, та наніс ним ОСОБА_11 вісім ударів в область задньої частини голови.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 впав обличчям донизу на підлогу в коридорі будинку, де через короткий проміжок часу настала його смерть.
Після заподіяння смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_8 зачинив вхідні двері будинку ключем, який знайшов у ньому, та залишив місце події.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №33 від 12.06.2014 на тілі трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми (множинні рани голови (8), крововиливи в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, перелом кісток основи та склепіння черепа, пластинчастий субдуральний крововилив в правій тім`яній ділянці, внутрішньомозковий крововилив в потиличній ділянці справа, поширений субарахноїдальний крововилив в шлуночки головного мозку), а також колото-різаних ран на голові(6) та спині (3). Смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_11 утворилась від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, яка має ребро, належить до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, між відкритою черепно-мозковою травмою та смертю ОСОБА_11 є причинний зв`язок.
Крім цього, 10.05.2014 приблизно о 21:00 ОСОБА_8 , після вчинення вбивства ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні будинку останнього по АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння майном потерпілого, з корисливих мотивів, таємно викрав гроші в сумі 250 грн. та наручний годинник вартістю 300 грн., які знаходились в одній із кімнат будинку, всього на загальну суму 550 грн. Викраденим майном ОСОБА_8 в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.06.2018 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 21 серпня 2014 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відбування покарання ОСОБА_8 рахувати 3 21 серпня 2014 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив ОСОБА_8 покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В апеляційних скаргах захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 ставляться питання про скасування вироку Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.06.2018 з закриттям провадженням у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом при постановлені вироку відносно ОСОБА_8 в частині визнання його винним по вказаним кримінальним правопорушенням не було надано належної юридичної оцінки дослідженим обставинам справи, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та було допущено істотне порушення вимог кримінального та кримінального-процесуального закону. Висновки суду про те, що вина ОСОБА_8 підтверджується речовими доказами, які відповідно до постанови від 02.10.2014 приєднані до матеріалів кримінального провадження та в подальшому передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Калинівського РВ не відповідає фактичним обставинам справи та зроблений в порушення норм кримінального процесу, оскільки речові докази в суд не передавались, в судовому засіданні вони не досліджувалися, крім того, висновки експертиз не містять жодних конкретних відомостей на підтвердження вини обвинуваченого в інкримінованому злочині, крім того суд безпідставно не взяв до уваги обставини, які встановлені в судовому засіданні, та які підтверджують, що на досудовому слідстві до ОСОБА_8 застосовувалося психологічне насильство з метою отримання зізнавальних свідчень.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити апеляційні скарги обвинуваченого та захисника з підстав, викладених в них.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги учасників провадження підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Зазначені вимоги закону судом не дотримані, через що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у інкримінованих злочинах є передчасними, а вирок необґрунтованим.
За приписами ч.1 ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, якір перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст. 94 цього Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами.
Проте вирок суду щодо ОСОБА_8 вказаним вище вимогам закону не відповідає.
З вироку вбачається, що суд формально перерахував докази, якими він підтверджує винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.1 ст.115 КК України, проте усупереч ст. 94 КПК України не дав цим доказам оцінки з точки зору їх належності та допустимості.
Так, судом не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2017 року, щодо необхідності дотримання сторонами кримінального провадження положень ст. 290 КПК України та відкриття сторонами одна одній усіх матеріалів після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, оскільки недотримання цих вимог є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими доказами. Усупереч наведеним вимогам закону суд послався на результати проведення негласних слідчих дій (аудіо-, відеоконтролю місця), без з`ясування законності її проведення (відсутня відповідна ухвала слідчого судді).
Крім цього посилаючись на зазначений доказ суд не проаналізував його з точки зору допустимості, оскільки на момент його проведення ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного.
Судом не наведено підстав допустимості доказів, зокрема речових доказів, з точки зору дотримання вимог ст.ст.23, 94 КПК України.
Зазначені істотні порушення кримінального процесуального закону не можуть бути усунуті апеляційним судом, через що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині м`якості призначеного покарання суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність чи покарання. Проте при новому розгляді слід врахувати положення ч.3 ст.439 КПК України в частині застосування покарання після скасування судового рішення.
Також призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне продовжити термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого на період, необхідний для вирішення цього питання судом першої інстанції, який, однак, не може перевищувати 60 діб.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2018 року у кримінальному провадженні №00115, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.05.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.115 ч.1, 185 ч.1 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону.
Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжити на 60 діб, але не більш, ніж до початку розгляду в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:
Згідно з оригіналом: