Ухвала
Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 159/2/13-к
провадження № 51-953км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 .
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2015 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 1 ст. 119 Кримінального кодексу України (далі-КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі по 150 000 грн, кожному.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження у справі закрито.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
За обставин встановлених судом першої інстанції і детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за те, що він 13 листопада 2010 року о 12.00 год, знаходячись у лісовому масиві між річкою Турія та 47 кварталом Осівського лісництва Турійського держлісгоспу (мисливських угідь районного товариства мисливців і рибалок «Тур») під час полювання, перебуваючи у загоні на диких тварин із зарядженою рушницею, рухаючись у напрямку мисливців, які знаходились на номерах стрілецької лінії, не переконавшись, що ОСОБА_9 знаходиться на безпечній відстані, а також, що в даній ділянці лісу відсутні інші мисливці, у порушення вимог п. 4.6 Положення «Про порядок поводження із зброєю, видачі ліцензій на добування мисливських тварин та проведення полювання», яким передбачено заборону стрільби у загоні, здійснив 2-3 постріли з рушниці в напрямку кабана, внаслідок чого заряди дробу від одного з пострілів влучили в потерпілого ОСОБА_9 , та заподіяли йому легкі і тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у зв`язку з порушенням вимог Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі-КПК 1960 року). Зазначає, що ухвала не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року, оскільки при залишенні апеляційної скарги потерпілого без задоволення вона не містить переконливих доводів, через які скаргу визнано необґрунтованою. Вказує на те, що за наявності суперечливих висновків експертиз, суд апеляційної інстанції не забезпечив потерпілому можливості допитати в судовому засіданні експертів та дійшов незрозумілого висновку про неможливість усунення протиріч внаслідок сплину часу. Заперечує правильність ведення в апеляційному суді фіксації перебігу судового процесу технічними засобами та відповідність даних протоколу судового засідання звукозапису зафіксованому на технічних носіях інформації. Вказує на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 258 КПК 1960 року, яка встановлює незмінність складу суду.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу останнього та просили скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд; прокурор ОСОБА_4 заперечив проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій й перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК 1960року, не підлягають, а неповнота досудового та судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чим обґрунтовується касаційна скарга представника потерпілого в даній справі, самі по собі, згідно ст. 367 КПК 1960року, є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень тільки в апеляційному порядку.

Відповідно до змісту ст. 377 КПК 1960року, ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, а тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст.377 КПК 1960 року вимог, в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон. У разі залишення вироку без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в останній доводи.

Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції при розгляді апеляції потерпілого ОСОБА_5 перевірив зазначені ним доводи, дав на них вичерпані відповіді і своє рішення про залишення скарги без задоволення належним чином умотивував.
Зокрема, що стосується доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК, то апеляційний суд в результаті ретельного аналізу доказів у справі, у тому числі, висновків експертиз, про суперечливість яких вказував потерпілий, зробив правильний висновок про те, що за наявності визнавальних показань засудженого ОСОБА_7 , а також встановленої причини смерті потерпілого ОСОБА_9 , способу завдання тілесних ушкоджень останньому й інших доказів у кримінальній справі, та за відсутності будь-яких об`єктивних даних на їх спростування, у своїй сукупності дають підстави поза розумним сумнівом вважати ОСОБА_7 винуватим у вбивстві ОСОБА_9 через необережність. З таким висновком погоджується Верховний Суд.
Крім того, при перевірці матеріалів кримінальної справи касаційним судом встановлено, що апеляційний розгляд справи відносно ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції відбувся відповідно до вимог статей 16-1, 362 КПК 1960 року, а процесуальне право потерпілого на допит експерта в суді, передбачене статтями 49, 311 КПК 1960 року ОСОБА_5 було у повній мірі реалізоване в суді першої інстанції через, що не викликало необхідності повторного забезпечення в апеляційному суді потерпілому права на допит експерта в суді.
Не знайшли свого підтвердження матеріалами справи доводи представника потерпілого про неналежне ведення в апеляційному суді фіксації перебігу судового процесу технічними засобами, оскільки дані зафіксовані на технічних носіях інформації відповідають відомостям зазначеним у протоколах судових засідань.
Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 258 КПК 1960 року спростовуються наявними в матеріалах справи розпорядженням керівника апарату Апеляційного суду Волинської області № 1.15/874 від 04 жовтня 2016 року та протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04 жовтня 2016 року, відповідно до яких у зв`язку зі звільненням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з посади судді, які входили до складу колегії визначеної за провадженням відносно ОСОБА_7 , було сформовано колегію у складі суддів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , якою згідно з даними протоколу судового засідання апеляційний розгляд кримінальної справи 17 жовтня 2016 року було розпочато спочатку (т. 8 а.с. 113-114).
Також відповідно до вимог ст. 28 КПК 1960 року та правозастосовної практики вирішено цивільний позов у кримінальній справі, якими визначено, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, то касаційна скарга представника потерпілого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 394-396, 398 КПК 1960 року, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3