КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року,
в с т а н о в и л а:
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року апеляцію засудженого ОСОБА_5 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року, якою ОСОБА_5 оголошено в розшук, визнано такою, що не підлягає розгляду.
Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засудженим ОСОБА_5 подано апеляцію на рішення, яке, відповідно до вимог ст. 347 КПК України (в редакції 1960 року), оскарженню не підлягає.
В апеляції засуджений ОСОБА_5 , вважаючи постанову Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року незаконною, просить її скасувати та розглянути його клопотання щодо поновлення строку подачі апеляційної скарги на постанову Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2009 року, а також і саму апеляційну скаргу.
[1] В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з моменту винесення вироку і до дня його затримання - 27.09.2017 року пройшло більш ніж 10 років, і весь цей час він проживав за місцем свого постійного проживання: АДРЕСА_1 . Однак, при затриманні йому стало відомо, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року його було оголошено в розшук, та, оскільки раніше йому не було відомо про існування вказаної постанови, він звернувся до суду з клопотанням про ___________________________________
Справа №11/824/43/2018 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6
Категорія: ч. 2 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_1
поновлення строків подачі апеляційної скарги та самою апеляційною скаргою на постанову суду від 09.04.2009 року, але йому постановою суду від 20.06.2018 року безпідставно було відмовлено у розгляді його апеляційної скарги.
Між тим, постанова суду від 20.06.2018 року є незаконною, оскільки не було розглянуто його клопотання про поновлення строків подачі апеляційної скарги; у судове засідання не були запрошені ні він, ні його адвокат ОСОБА_7 , чим були порушені його права на захист, передбачені Конституцією України, та не був присутній і представник прокуратури, а ст. 347 КПК України (1960 року), на яку посилається суддя при винесенні постанови від 20.06.2018 року, не передбачає відмови у розгляді апеляційної скарги.
Будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_7 в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому апеляційний суд, враховуючи, що засуджений ОСОБА_5 не заперечував проти проведення розгляду у відсутність захисника ОСОБА_7 та те, що неявка останнього не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути справу без його участі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку доводів поданої ним апеляції, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Змістом Глави 29 КПК України (1960 року) визначено вичерпний перелік випадків, за яких суд першої інстанції вправі визнати апеляцію особи, яка її подала, такою, що не підлягає розгляду.
Зокрема, відповідно до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України (1960 року), головуючий визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду у разі невиконання апелянтом у визначений строк вимог, передбачених ст. 350 КПК України, що стосуються змісту апеляції, та у разі подання апеляції з пропуском строку на апеляційне оскарження при відсутності клопотання про його відновлення або відмови суду у відновленні строку на апеляційне оскарження.
У випадку надходження до районного суду апеляції на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, суд першої інстанції повинен направити матеріали справи разом з апеляцією за належністю до апеляційного суду для прийняття рішення у відповідності до вимог закону, оскільки, відповідно до положень ст.ст. 357, 359 КПК України (1960 року), рішення про відмову в прийнятті апеляції до свого розгляду приймає суддя апеляційного суду.
Однак зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, постановою Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2009 року оголошено розшук засуджених: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Білопільського району Сумської області, працюючого менеджером ДП "Департаментсервіс", проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Хащів Турківського району Львівської області, працюючого заступником генерального директора ДП "Департаментсервіс", проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
22 травня 2018 року засуджений ОСОБА_5 направив до Печерського районного суду м. Києва апеляцію на постанову суду від 09 квітня 2009 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження цієї постанови.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року зазначену апеляцію визнано такою, що не підлягає розгляду, в зв`язку з тим, що таке рішення, відповідно до вимог ст. 347 КПК України (в редакції 1960 року), оскарженню не підлягає.
Тобто, суд першої інстанції, приймаючи постанову про визнання апеляції такою, що не підлягає розгляду, всупереч вимогам Глави 29 КПК України (1960 року), вийшов за межі своєї компетенції та вирішив питання, яке до неї законом не віднесено.
З огляду на зазначені обставини постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню, а апеляція засудженого ОСОБА_5 - частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 347 КПК України (1960 року), апеляція може бути подана: на вироки, які не набрали законної сили, ухвалені місцевими судами; на постанови про застосування чи незастосування примусових заходів виховного і медичного характеру, ухвалені місцевими судами. Апеляція також може бути подана: на ухвали (постанови), ухвалені місцевими судами, про закриття справи або направлення справи на додаткове розслідування; на окремі ухвали (постанови), ухвалені місцевими судами; на інші постанови місцевих судів у випадках, передбачених цим Кодексом.
Між тим, положеннями Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року) не передбачено можливості оскарження постанови суду про оголошення розшуку засудженого, в т.ч. прийнятої в порядку виконання вироку на підставі ст.ст. 409, 411 КПК України.
За таких обставин, в прийнятті до апеляційного розгляду апеляції засудженого ОСОБА_5 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року про оголошення його розшуку слід відмовити. Враховуючи зазначене, інші вимоги апеляції засудженого ОСОБА_5 є такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 347, 362, 365, 366, 382 КПК України (1960 року), колегія суддів, -
Апеляцію засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Постанову Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року про визнання апеляції засудженого ОСОБА_5 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року такою, що не підлягає розгляду, скасувати.
Відмовити в прийнятті до апеляційного розгляду апеляції засудженого ОСОБА_5 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року про оголошення розшуку засудженого ОСОБА_5 .
Судді:
___________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3