АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/963/18 Справа № 199/5247/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000522 від 13 лютого 2017 року за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпро, громадянина України, працюючого директором ТОВ ВКП «Біт», є інвалідом 3 групи, маючого середню освіту, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
-якого визнано невинуватим та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого : ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12
потерпілого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 09.01.2017 року близько о 13 годині 00 хвилин він знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_7 у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень, передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, стоячи до потерпілого ОСОБА_7 обличчям, який в цей час також стояв обличчям до ОСОБА_8 , останній своєю лівою рукою схопив ОСОБА_7 за одягнену на ньому куртку та, одразу після чого, своєю правою рукою, стиснутою в кулак наніс потерпілому приблизно 3 удари в область грудної клітини. Одразу після чого, ОСОБА_8 , утримуючи лівою рукою ОСОБА_7 за куртку, потягнув останнього та почав штовхати, в результаті чого потерпілий впав на землю на спину. Після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа підійшла до потерпілого ОСОБА_7 та обома руками утримувала останнього за плечі, не даючи можливості йому підвестись. В свою чергу, ОСОБА_8 , присівши зверху до ОСОБА_7 , тримаючи лівою рукою останнього за праве плече, передпліччя та шию, своєю правою рукою, стиснутою в кулак, завдав не менше 10-ти ударів по обличчю та тулубу потерпілого, в результаті чого заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого уламкового перелому стінок лівої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої очниці в область виличної кістки з розходженням швів, уламкового перелому кісток носу, гемосинусу ліворуч, 4-х синців на повіках обох очей, на спинці носу, в виличній області ліворуч в область носо-губної складки ліворуч з переходом на кут роту, щічну та нижньощелепну ділянку ліворуч та крововилив на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч, що за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.

Суд першої інстанції у своєму виправдувальному вироку зазначив,що збирання доказів здійснюється виключно сторонами кримінального провадження, а не судом, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається саме на прокурора, який в свою чергу не надав належних, допустимих, достовірних доказів, які би підтверджували наявність складу злочину в діях обвинуваченого ОСОБА_8 , передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тому відносно останнього необхідно ухвалити виправдувальний вирок.
Обгрунтовуючи своє рішення, суд зазначив, що аналіз показів свідків, фактичних даних, які містяться в документах та у висновках експертиз, свідчить і про наявність сумнівів, що тлумачаться на користь ОСОБА_8 , який протягом всього судового розгляду не визнавав своєї винуватості по пред`явленому обвинуваченню, увесь час наполягаючи, на тому, що досудове розслідування по кримінальному провадженню проводилось упереджено.
Також вказав на те, що досудове розслідування кримінального провадження відбувалося з порушенням приписів ст.218 КПК України щодо територіальної підслідності, що дає підстави вважати його упередженим.
При судовому розгляді прокурор не надав постанови про визначення підслідності досудового розслідування кримінального провадження за місцевою прокуратурою №2 Дніпропетровської області, яка і відсутня в матеріалах кримінального провадження, які надавались на ознайомлення стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України та не здійснювалось відкриття в суді стороною обвинувачення як додаткового матеріалу, відповідно до п. 12 ст. 290 КПК України.
Вказує на те, що заява ОСОБА_7 від 10.02.2017 року не вважається поданою, оскільки він не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, а у заяві від 13.02.2017 року, поданій до Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, потерпілий вказав недостовірні відомості щодо місяця події 09.01.2017 року, вказавши що подія відбувалася на території Соборного та АНД районів, у той час, як події мали місце біля будинку № 4 А по вул. Білостоцького в м. Дніпро, що територіально відноситься до юрисдикції Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_7 не підтверджують факт нанесення саме ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , оскільки будь-яких вказівок на те, що серед наявних ксерокопій фото (оригіналів фото суду не надано взагалі) є фото обвинуваченого, суду не надано, містяться лише посилання на «особа під №2 та особа під №1», також ксерокопії фотознімків що містяться у наданих протоколах не відповідають вимогам ч.7 ст. 228 КПК України

З цих підстав, суд першої інстанції визнав недопустимими докази надані стороною обвинувачення: заяву ОСОБА_7 від 10.02.2017 року про кримінальне правопорушення, протоколи проведення слідчих експериментів від 13.03.2017 року за участю потерпілого та свідка ОСОБА_13 , додаткові висновки експерта №742е та №743е від 16.03.2017 року.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року відносно ОСОБА_8 виправданого за ч.1 ст.122 КК України - скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що відомості до ЄРДР за заявою потерпілого внесено 13.02.2017 року слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі того, що протягом грудня 2016 року січня 2017 року потерпілого ОСОБА_7 неодноразово «підрізали на авто та погрожували фізичною розправою», однак дане звернення потерпілого належним чином не досліджувалось та потерпілий не був допитаний по цьому факту.
Вказує на те, що 10.01.2017 року ОСОБА_7 звернувся до чергової частини Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив прийняти заходи до ОСОБА_8 , після цього 13.02.2017 року потерпілий з аналогічною заявою звернувся до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, оскільки співробітники Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області зволікали щодо прийняття обґрунтованого та законного рішення за матеріалами.
Також потерпілим було подано звернення до ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо неможливості проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій працівниками Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області по цьому провадженню у зв`язку з недовірою до цих працівників, при цьому судом дане звернення не було досліджено та перевірено.
Зазначає, що суд достовірно знав, що усі докази сторони захисту, про які сторона заявляла клопотання на стадії судового розгляду, були відомі ще на стадії досудового розслідування, однак за якихось підстав не були відкриті стороні обвинувачення, проте суд першої інстанції, ігноруючи вимоги ч.11 ст.290 КПК України, задовольняв усі клопотання сторони захисту, чим допустив односторонність розгляду кримінального провадження.
Вказує на те, що потерпілий в жодній заяві, під час допитів не стверджував щодо нанесення йому тілесних ушкоджень на території Соборного району м.Дніпро 09.01.2017 року, як стверджує суд у своєму рішенні.
Прокурор зазначає, що потерпілий ОСОБА_7 неодноразово попереджався про кримінальну відповідальність на стадії досудового розслідування під підпис особисто, так і під час судового розгляду, тому висновки суду з даних підстав необгрунтоване.
Твердження суду щодо відсутності доказів у матеріалах провадження, що підтверджують недовіру органу поліції та ігнорування звернення про вчинене кримінальне правопорушення до СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Прокурор також зазначає, що фотознімки, які пред`являлись кожному із учасників для впізнання, не мали різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, крім того потерпілий, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під час судового розгляду без будь-яких сумнівів впізнали особу обвинуваченого та розповіли, що саме робив обвинувачений 09.01.2017 року.
Вказує на те, що суд не прийняв до уваги доводи потерпілого, які були наведені під час продовження обрання запобіжного заходу та під час судового розгляду щодо того, що ОСОБА_7 не бажав здійснювати слідчі дії за участю обвинуваченого на підставі того, що хвилюється за своє життя та безпеку, та безпеку свідків.
Крім того, суд у протиріч показам спеціаліста СМЕ ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_16 , потерпілого, свідка ОСОБА_13 визнав недопустимим протокол слідчого експерименту.
Доводи суду щодо відсутності документу, відповідно до якого керівник органу досудового розслідування визначив слідчого ОСОБА_17 , як слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування є безпідставними, оскільки відповідно до витягу з ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення №0000522 від 13.02.2017 року зазначено ОСОБА_17 ..
Прокурор також посилається на порушення вимог КПК , оскільки судом першої інстанції в журналі судового засідання взагалі жодного разу не зазначено номер та найменування процесуальної дії, що проводились під час судового засідання, також журнал не містить повного переліку документів, протоколів слідчих (розшукових) дій і додатки до них, які були передані суду під час судового розгляду.
Також адвоката ОСОБА_18 до підготовчого засідання та судового розгляду було допущено незаконно, оскільки документи, що підтверджують його повноваження не були оформлені належним чином.
Вказує на те, що носій аудіо інформації компакт диск не містить чіткого звукозапису судових засідань 26.11.2017 року, 30.11.2017 року, 31.10.2017 року, що свідчить про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що 13.02.2017 року він подав заяву про те, що обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження середньої тяжкості до Соборного ВП, при цьому при затверджені обвинувального акту, місцем вчинення кримінального правопорушення прокурор прямо зазначив район біля будинку № 4а по вул.Білостоцького в м.Дніпро, що територіально відноситься до юрисдикції Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпро, ініціював розгляд даного кримінального провадження саме перед Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська, що узгоджується з положеннями ст.32 КПК України.
Вказує на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у своєму рішенні не зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а саме: покази потерпілого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , висновок судово-медичного експерта № 590е від 28.02.2017 року та додатковий висновок експерта № 742е від 16.03.2017 року.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурорів, які вважали рішення суду необґрунтованим та прохали скасувати вирок суду та направити на новий розгляд, думку потерпілого, який вважав, що вирок суду незаконний та просив його скасувати, бо вважає рішення суду несправедливим та обвинуваченого повинно бути притягнуто до відповідальності, думку обвинуваченого та його захисників, які вважали рішенн суду законним та обґрунтованим та просили відмовити у задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні вимоги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого з наступних підстав.

Апеляційні доводи захисника в частині наявності допущених судом істотних порушень КПК України при судовому розгляді, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Положенням ст. 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Та суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Також у мотивувальній частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.
Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: «Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
Суд першої інстанції не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 , що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Суд, формально перевірив, чи відповідають діючого законодавству дії органу досудового розслідування, а саме якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
Якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.
На початку розслідування слідчий перевіряє наявність вже розпочатих досудових розслідувань щодо того ж кримінального правопорушення.
У разі якщо буде встановлено, що іншим слідчим органу досудового розслідування або слідчим іншого органу досудового розслідування розпочато кримінальне провадження щодо того ж кримінального правопорушення, слідчий передає слідчому, який здійснює досудове розслідування, наявні у нього матеріали та відомості, повідомляє про це прокурора, потерпілого або заявника та вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня , тому рішення суду щодо порушення норм КПК при проведенні
Крім того, слід зазначити, що з метою уникнення затягування процесу досудового розслідування, яке мало місце через необґрунтоване надсилання однієї і тієї ж заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, законодавець у ст. 214 КПК передбачає обов`язок слідчого своєчасно внести відомості про кримінальне правопорушення, переслідування якого не віднесено до його компетенції, до ЄРДР та розпочати проведення досудового розслідування - провести всі можливі та необхідні слідчі дії до моменту, доки прокурор не визначить іншу. (ч. 2 ст. 218 КПК).
Про початок досудового розслідування кримінальних правопорушень, які слідчому не підслідні, останній доводить до відома прокурора у повідомленні про початок досудового розслідування. Ознайомившись зі змістом повідомлення та виявивши факт розслідування слідчим кримінального правопорушення, яке не віднесено до його підслідності, прокурор виносить постанову про визначення територіальної підслідності, у якій зазначає відомості про: обставини кримінального провадження; орган досудового розслідування, якому відповідно до ст. 216 КПК підслідне розслідування даного кримінального правопорушення; місце проведення досудового розслідування та слідчий підрозділ, уповноважений здійснити кримінальне провадження.
У разі виявлення, що іншим слідчим органу досудового розслідування вже розпочато кримінальне провадження щодо того ж кримінального правопорушення, слідчий, що його виявив, надсилає супровідним листом іншому слідчому, який здійснює досудове розслідування, наявні у нього матеріали і відомості. Про передачу повідомляється прокурор шляхом надсилання йому повідомлення про передачу матеріалів кримінального провадження іншому слідчому органу досудового розслідування. Слідчий, який передає наявні у нього матеріали кримінального провадження, повинен внести відповідні відомості до ЄРДР та у порядку, передбаченому ст. 111 КПК, повідомити потерпілого чи заявника про передачу матеріалів іншому слідчому.
Факти скерування кримінального провадження до іншого органу досудового розслідування та отримання його останнім підтверджуються слідчим відповідного правоохоронного органу шляхом уведення до ЄРДР відомостей про рух кримінального провадження.V разі виникнення спорів про підслідність вони вирішуються керівником органу прокуратури вищого рівня (ч. 5 ст. 218 КПК).
Прокурор має право визначити територіальну підслідність після того, як одержить від слідчого повідомлення про початок досудового розслідування, доручивши іншому слідчому здійснити провадження за кримінальним правопорушенням. Якщо слідчий, визначений прокурором, не згоден із його рішенням, він має право оскаржити його у порядку, передбаченому § 3 гл. 26 КПК (статті 311-313 КПК). Так, скарга слідчого на постанову прокурора про визначення підслідності повинна подаватись у письмовій формі не пізніше трьох днів з моменту її винесення (ч. 1 ст. 312 КПК) до прокуратури вищого рівня (ч. 2 ст. 312 КПК).
Рішення службової особи органу прокуратури вищого рівня є остаточним і не підлягає подальшому оскарженню (ч. 4 ст. 313 КПК).
Також потерпілим було подано звернення до ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо неможливості проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій працівниками Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області по цьому провадженню у зв`язку з недовірою до цих працівників, при цьому судом дане звернення не було досліджено та перевірено.
Не можна не звернути уваги на те, що керуючись ст. 2 КПК для забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового рогляду з тим, щод кожний,хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений, суд не позбавлений можливості при обґрунтованій необхідності спонукати прокурора надати суду необхідні документи, які можуть істотно впливати на законність та обгрунтованність судового рішення, тому не можна не погодитися з доводами апеляційних скарг про необґрунтованість судового рішення, оскільки судом фактично не проведено аналізу доказів у кримінальному провадженні, що прямо суперечить вимогам ст. 370, 374 КПК України.
Судом не наведено жодного обґрунтування, чому суд не приймає до уваги покази свідків, які вказують на скоєння злочину саме обвинуваченим, чому не приймає доводи потерпілого та висновки СМЄ щодо заподіяння тілесних ушкоджень, саме при обставинах на які вказує потерпілий, що вказує саме на необгрунтованність судового рішення,що є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Слід також зазначити, що при ухваленні виправдувального вироку, суд наводить докази, які ставлять під сумнів взагалі висновки суду щодо невинуватості обвинуваченого у скоєнні злочину відносно ОСОБА_7 .
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.При новому розгляді суду слід ретельно перевірити доводи всіх учасників судового розгляду, дати необхідний аналіз дослідженим у судовому засіданні доказам та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів
П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року, яким ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
---------------------- ------------------------- ------------------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4