Справа № 496/1648/18
Провадження № 1-кп/496/212/18
У Х В А Л А

21 червня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.
В підготовчому судовому засіданні від прокурора Іллічівської місцевої прокуратури надійшли клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , при цьому прокурор посилався на обставини викладені у письмовому клопотанні про продовження строку тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що клопотання є необґрунтованим, при цьому стверджував, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не доведені та надав до суду клопотання, в якому просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на поруки голові Усатівської сільської ради Біляїївського району Одеської області ОСОБА_6 та депутата Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, підтримав свого захисника та просив суд обрати запобіжний захід у вигляді поруки.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти клопотання обвинуваченого та його захисника щодо обрання запобіжного заходу у вигляді поруки.
Потерпіла до судового засідання не з`явилася, причини її неявки суду не відомі.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, а також клопотання та додатки до них, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Згідно встановленої практики ЄСПЛ щодо вжиття заходів загального характеру, зумовлених порушенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які встановлені у рішенні Європейського суду з прав людини від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України», запобіжний захід, обраний або продовжений слідчим суддею на стадії досудового розслідування, може бути продовжений, змінений лише у підготовчому судовому засіданні; щодо обрання або продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час підготовчого провадження судам під час застосування положень ч. 3 ст. 315 КПК України необхідно враховувати практику ЄСПЛ, відповідно до якої водночас із визначеннями законних випадків тримання особи під вартою та процесуальних гарантій обрання і продовження застосування таких запобіжних заходів однозначно визнається неправильним "автоматичне" продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому за відсутності відповідних клопотань сторін суд під час підготовчого судового засідання уповноважений поставити перед сторонами провадження питання щодо запобіжного заходу (для якого КПК передбачає обмежений строк дії), оскільки суд на цій стадії процесу відповідає за дотримання розумних строків розгляду.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судебное решение от 26 января 1993 года § 30/.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Статтею 184 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити:
1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;
2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;
5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;
7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.
Так, положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч.2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою, слідчий суддя, суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Частиною 2 ст. 194 КПК України саме на прокурора покладено обов`язок доведення наявності ризику, суд же, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами і не може самостійно визначити і обґрунтовувати ризики, тим паче, що ч. 3 ст. 22 КПК України прямо заборонено покладати на один і той самий орган чи службову особу під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду.
Крім того, суд вважає, що посилання прокурора лише на тяжкість покарання, відносно ОСОБА_5 , не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою відносно останнього, вказаний висновок суду також узгоджується з встановленою практикою ЄСПЛ.
Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (див. рішення Суду у справі «Вемгофф проти Німеччини).
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Так, рішенням ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», засудженого за вчиненого ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії» ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; «Бегчіев проти Молдови» - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; «Ідалов проти Росії», «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Іліжков проти Болгарії» - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не наведено у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованого доводів, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на даний час існують ризики, які раніше були взяті до уваги судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, також у клопотанні не наведено самих ризиків, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, стороною захисту суду були надані докази про те, що останній має постійне місце проживання до моменту його затримання, позитивно характеризуються за місцем мешкання, має близьких родичів: мати ОСОБА_8 , 1946 р.н., має малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також враховує позитивну службову характеристику з «Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я».
Таким чином суд погоджується із стороною захисту, що такі дані про особу обвинуваченого спростовують позицію сторони обвинувачення щодо суспільної небезпечності такої особи і необхідності через саму лише тяжкість покарання за злочини, в якому він обвинувачується, в подальшому утримувати під вартою.
Підсумовуючи наведене вище, за переконанням суду стороною обвинувачення в цьому судовому засіданні не доведено, що застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викликано об`єктивною необхідністю і виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи, а інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим слід прийти до висновку про відсутність підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
В той же час, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 184 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру. У разі невиконання поручителем взятих на себе зобов`язань на нього накладається грошове стягнення.
Таким чином суд приймає до уваги заяви та письмові зобов`язання голови Усатівської сільської ради Біляїївського району Одеської області ОСОБА_6 та депутата Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_7 , які за своїми статусами є особами, які заслуговують на особливу довіру, що свідчить про високий рівень довіри до них та на думку суду такі спроможні реально забезпечити належну поведінку і виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.
Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, а також за відсутності безумовних підстав для продовження виняткового запобіжного заходу, тримання під вартою, суд приходить до висновку, що слід змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистої поруки голови Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_6 та депутата Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_7 , звільнивши обвинуваченого з-під варти в залі суду, в тому числі з покладенням на обвинуваченого обов`язків, а саме прибувати за кожною вимогою до суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Додатково слід роз`яснити поручителям, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу, а також, що вони можуть відмовитися від взятих на себе зобов`язань до виникнення підстав, які тягнуть за собою його відповідальність. У такому разі поручителі забезпечують явку обвинуваченого ОСОБА_5 до суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу на інший. Також слід попередити поручителів про наслідки невиконання взятих на себе зобов`язань, передбачених п. 4 ч. 5 ст. 180 КПК України, а саме у разі невиконання поручителем взятих на себе зобов`язань на них накладається грошове стягнення в розмірі від десяти до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді поруки не може перевищувати двох місяців.
Суд погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачений у судовому засіданні ще не був допитаний, його позиція щодо обставин справи суду не відома, а також з метою уникнення ризиків того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення, а також з метою недопущення незаконно впливати на свідків, потерпілу, тому необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді поруки, метою якого є забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 314-315, 371, 372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого та його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на поруки голові Усатівської сільської ради Біляїївського району Одеської області ОСОБА_6 та депутата Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_7 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистої поруки.

Визначити голову Усатівської сільської ради Біляїївського району Одеської області ОСОБА_6 та депутата Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_7 поручителями обвинуваченого ОСОБА_5 .

Роз`яснити поручителям, що вони поручаються за виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу, а також, що вони можуть відмовитися від взятих на себе зобов`язань до виникнення підстав, які тягнуть за собою його відповідальність. У такому разі вони забезпечують явку обвинуваченого ОСОБА_5 до суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу на інший.

Попередити поручителів про наслідки невиконання взятих на себе зобов`язань, передбачених п. 4 ч. 5 ст. 180 КПК України, а саме: у разі невиконання поручителем взятих на себе зобов`язань на них накладається грошове стягнення в розмірі від десяти до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Встановити строк особистої поруки ОСОБА_5 - з 21.06.2018 р. до 19 серпня 2018 р. включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Контроль за виконанням зобов`язань про особисту поруку покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає (заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду).

Повний текст ухвали складено 25.06.2018 року.

Суддя Біляївського районного суду
Одеської області ОСОБА_1