Дата документу Справа № 326/641/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №326/641/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/216/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Просторе Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22 липня 2004 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 21 червня 2006 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.307, ст.ст.69, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 24 квітня 2007 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.389, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 20 березня 2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 9 днів;

- 23 травня 2014 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.125 КК України до 160 годин громадських робіт; 09 вересня 2014 року знятий з обліку по відбуттю строку покарання;

- 30 березня 2015 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн;

- 13 липня 2015 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 4 місяців арешту з самостійним виконанням покарання за попереднім вироком суду - 850 грн. Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року штраф у розмірі 850 гривень замінено на 50 годин громадських робіт. 14 січня 2016 року ОСОБА_6 звільнений з Оріхівської ВК Запорізької області №88 по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Приморським районним судом Запорізької області,

ВСТАНОВИЛА:

заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 30 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.299 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті складає 680 гривень, на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду від 13 липня 2015 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на строк 50 годин та штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті складає 680 гривень, який відповідно до ч.3 ст.72 КК України, підлягає самостійному виконанню.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.299 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, а в іншій частині вирок суду залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд, призначаючи ОСОБА_6 мінімальне покарання, допустив порушення вимог ст.370 КПК України і п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року, лише формально перерахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого без наведення переконливих мотивів, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і свідчать про можливість призначення йому мінімального покарання, визначеного санкцією статті. Також зазначає, що суд належним чином не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, неодноразово судимий за корисливі та насильницькі злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та вести нормальний спосіб життя. Крім того апелянт вказує на те, що ОСОБА_6 раніше призначене йому покарання у виді штрафу не виконав та ухилявся від його покарання, у зв`язку з чим немає підстав для призначення йому за даним вироком суду покарання у виді штрафу.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 07 травня 2017 року, приблизно об 11-00 годині, прийшов за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де між ним та його співмешканкою ОСОБА_9 виникла сварка. Під час сварки, знаходячись у дворі вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 , у присутності ОСОБА_9 , відкрито протиставляючи їй свою поведінку, нехтуючи правилами суспільної моралі, маючи прямий умисел на умертвіння тварин, а саме: двох безпородних щенят собаки віком приблизно 1 місяць, які проживали на території домоволодіння, де мешкає ОСОБА_6 з ОСОБА_9 та двома малолітніми дітьми, із застосуванням жорстоких методів, тобто таких, які вчиняються особливо болючими способами, вчинив знущання над тваринами, які відносяться до хребетних, а саме, шляхом удару щенят об бетонне покриття, завдав їм особливих мук. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умертвіння тварин, закинув щенят у бік господарчої будівлі, яка розташована на території вказаного домоволодіння, у зв`язку з чим, одне щеня впало на дах вказаної будівлі, а інше на ділянку за будівлею, що в подальшому призвело до їх смерті внаслідок асфіксії, яка настала від механічного пошкодження в області черепної коробки.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважав, що вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.299 КК України, як знущання над тваринами, що відносяться до хребетних, вчинене із застосуванням жорстоких методів.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, вчинив новий злочин не відбувши покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження та тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в межах санкції статті обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ст.71 КК України, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення, не відбувши покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком.

Призначене обвинуваченому за сукупністю вироків остаточне покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують. Крім того. прокурор в апеляційній скарзі просить призначити ОСОБА_6 покарання лише за новий злочин, без врахування положень ст.71 КК України, що суперечить положенням вказаної статті, оскільки обвинувачений не відбув покарання, призначене йому за попереднім вироком суду.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що начальником Приморського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , який входить до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, на адресу суду направлено докази на підтвердження сплати обвинуваченим ОСОБА_6 призначеного йому за оскаржуваним вироком штрафу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і законних підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду Запорізької області від 30 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.299 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4