АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3960/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2018 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2018 року задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові купюри, які за зовнішніми ознаками схожі на українську гривню наступними номіналами та кількістю купюр, а саме:
- 500 (п`ятсот) гривень в кількості купюр - 46 шт. (сорок шість) штук в загальній сумі 23 000 (двадцять три тисячі) українських гривень;
- 200 (двісті) гривень в кількості купюр - 75 шт. (сімдесят п`ять) штук в загальній сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) українських гривень;
- 200 (двісті) гривень в кількості купюр - 29 шт. (двадцять дев`ять) штук в загальній сумі 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) українських гривень;
Загалом 43 800 (сорок три тисячі вісімсот) гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2018 року, скасувати цю ухвалу та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.
В обґрунтування пропущення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що про наявність оскаржуваної ухвали стало відомо лише 16.07.2018 року.

Представник ОСОБА_7 зазначає, що вилучені речі та документи, на які накладено арешт не входять до переліку майна, щодо якого було надано дозвіл на відшукання в ухвалі від 19.06.2018 року про дозвіл на проведення обшуку та вважаються тимчасово вилученим майном, яке не має доказового значення в даному кримінальному провадженні, не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Також представник зазначає, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_6 , не мають жодного відношення до кримінального провадження № 0000052 від 22.01.2018 року, отримані від здійсненні підприємницької діяльності, що підтверджується звітною податковою декларацією платника Єдиного податку фізичної особи-підприємця.

Крім того, апелянт вважає, що клопотання про арешт грошових коштів було розглянуто слідчим суддею в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, а саме без виклику власника вилучених грошових коштів ОСОБА_6 , чим було порушено принцип змагальності, останньому взагалі не було повідомлено про підозру

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 07.07.2018 року без виклику власника майна. Про існування оскаржуваної ухвали, як зазначає апелянт, дізнався 16.07.2018 року. Апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 подав поштовим зв`язком 20.07.2018 року, тобто в межах визначеного законом п`ятиденного строку, а тому встановлений законом строк на апеляційне оскарження не пропущено й він не підлягає поновленню.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, у провадженні СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 від 22.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.212 КК України.
07.07.2018 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду м. Києва про накладення арешту на грошові купюри, які за зовнішніми ознаками схожі на українську гривню наступними номіналами та кількістю купюр, а саме:
- 500 (п`ятсот) гривень в кількості купюр - 46 шт. (сорок шість) штук в загальній сумі 23 000 (двадцять три тисячі) українських гривень;
- 200 (двісті) гривень в кількості купюр - 75 шт. (сімдесят п`ять) штук в загальній сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) українських гривень;
- 200 (двісті) гривень в кількості купюр - 29 шт. (двадцять дев`ять) штук в загальній сумі 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) українських гривень;
07.07.2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання було задоволено.
Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000052 від 22.01.2018 року, слідчий суддя виходив з того, що арешт майна у даному кримінальному провадженні необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Однак, зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, наданих прокурором до клопотання, кримінальне провадження здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, тобто ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).
Ухвалою слідчого судді накладено арешт на грошові кошти у кримінальному провадженні № 0000052 від 22.01.2018 року, які належать ОСОБА_6 , а саме: 500 (п`ятсот) гривень в кількості купюр - 46 шт. (сорок шість) штук в загальній сумі 23 000 (двадцять три тисячі) українських гривень; 200 (двісті) гривень в кількості купюр - 75 шт. (сімдесят п`ять) штук в загальній сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) українських гривень; 200 (двісті) гривень в кількості купюр - 29 шт. (двадцять дев`ять) штук в загальній сумі 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) українських гривень, в загальній сумі 43 800 (сорок три тисячі вісімсот) гривень, разом з тим, стороною обвинувачення не надано, а слідчим суддею не встановлено наявність належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність у застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. В матеріалах, доданих слідчим до клопотання зокрема і у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань, що вбачається з витягу доданого до клопотання, відсутні будь-які дані, які б підтверджували відношення ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України.

Як встановлено в засіданні суду апеляційної інстанції з наданих представником ОСОБА_9 документів, а саме: копії довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів від 18.07.2018 року № 7458/ФОП/20-40-17-09, копії податкової декларації за 2017 2018 роки, копії довідки від 27.07.2018 року, 30.07.2018 року та копій платіжних доручень № 55 від 16.01.2016року, № 83 від 08.04.2016 року, № 115 від 04.07.2016 року, №173 від 07.10.2016 року, №223 від 11.01.2017 року, №295 від 26.04.2017 року, №344 від 26.07.2017 року, №391 від 02.10.2017 року, № 438 від 10.01.2018 року, № 494 від 23.04.2018 року, № 537 від 03.07.2018 року, ОСОБА_6 є фізичною особою підприємцем, одержує дохід від зайняття підприємницької діяльності та сплачує до Державного бюджету України податки та інші платежі відповідно до чинного законодавства України.
Отже, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти в сумі 43 800 грн., були набуті ОСОБА_6 кримінально протиправним шляхом та відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим винесена постанова прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури м. Києва ОСОБА_8 від 07.07.2018 року про визнання грошових коштів речовими доказами є формальною.
Також звертає на себе увагу і той факт, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту грошових коштів для його власника.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарги представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора, як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові купюри, які за зовнішніми ознаками схожі на українську гривню наступними номіналами та кількістю купюр, а саме:
- 500 (п`ятсот) гривень в кількості купюр - 46 шт. (сорок шість) штук в загальній сумі 23 000 (двадцять три тисячі) українських гривень;
- 200 (двісті) гривень в кількості купюр - 75 шт. (сімдесят п`ять) штук в загальній сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) українських гривень;
200 (двісті) гривень в кількості купюр - 29 шт. (двадцять дев`ять) штук в загальній сумі 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) українських гривень; загалом 43 800 (сорок три тисячі вісімсот) гривень, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на грошові купюри, які за зовнішніми ознаками схожі на українську гривню наступними номіналами та кількістю купюр, а саме:

- 500 (п`ятсот) гривень в кількості купюр - 46 шт. (сорок шість) штук в загальній сумі 23 000 (двадцять три тисячі) українських гривень;
- 200 (двісті) гривень в кількості купюр - 75 шт. (сімдесят п`ять) штук в загальній сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) українських гривень;
200 (двісті) гривень в кількості купюр - 29 шт. (двадцять дев`ять) штук в загальній сумі 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) українських гривень; загалом 43 800 (сорок три тисячі вісімсот) гривень, відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3