Справа № 307/1417/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
02.08.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянув матеріали апеляційного провадження № 11-сс/777/285/18 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2018 про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
03.04.2017 прокурор звернувся до слідчого судді Тячівського районного суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: деревину породи «Ялина» в кількості 29 деревин, яка належить МПП «Світанок» на підставі документів, зазначених у клопотанні та деревину породи «Ялина» в кількості 90 деревин, яка належить ПП «ВІМ 2005» на підставі документів, які зазначені у клопотанні та яка знаходиться на узбіччі вул. Лісна, в с. Лопухів, на відстані 150 метрів від магазину «Лужок» в напрямку центра с. Лопухів.
Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.04.2017 вказане клопотання прокурора залишено без задоволення з таких підстав.
Згідно протоколу огляду місця події від 15 травня 2018 року проведено огляд узбіччя вулиці Лісна, в с. Лопухів, на відстані 150 метрів від магазину «Лужок», де було виявлено деревину породи «Ялина» в кількості 29 деревин, яка належить МПП «Світанок» та деревину породи «Ялина» в кількості 90 деревин, яка належить ПП «БІМ 2005», при цьому вказана деревина вилучена не була.
Частина 2 статті 246 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконну порубку дерев, вчинену повторно або за попередньою змовою групою осіб.
Матеріали провадження за клопотанням прокурора не містять доказів на підтвердження причетності виявленої деревини до вчинення будь-якого кримінального правопорушення.
Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист ocoби (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, таке зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004).
При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94,132,173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя визнав відсутніми підстави для накладення арешту на майно, вказане у клопотанні прокурора.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді від 22.05.2018 та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт вищевказаного майна.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у клопотанні прокурора про арешт майна зазначено, що 15.05.2018 у межах досудового розслідування кримінального провадження, на узбіччі вул. Лісна, в с. Лопухів, на відстані 150 метрів від магазину «Лужок» в напрямку центра с. Лопухів, виявлено деревину породи «Ялина» в кількості 29 деревин, яка згідно документів належить МПП «Світанок». Крім цього поряд виявлена деревина породи «Ялина», в кількості 90 деревин, яка згідно документів належить ПП «ВІМ 2005».
На момент огляду 15.05.2018 працівникам правоохоронних органів, у тому числі слідчому, який розслідує дане кримінальне провадження та процесуальному керівнику невідомими особами чинився опір під час виконання ними своїх службових обов`язків, а саме проведення огляду місця події, і тому оглядом не вдалося встановити точну кубомасу, розміри, сортність та кількість виявлених дерев, а також тимчасово вилучити вказане майно. У зв`язку з цим місцевою прокуратурою за даним фактом внесені відомості до ЄРДР за ч.2 ст.342 КК України.
Слідчим вдалося встановити власників деревини, а також кількість та об`єми лісопродукції на підставі специфікацій-накладних, які зазначені у клопотанні прокурора.
Прокурором у судовому засіданні наголошено про підстави неможливості тимчасового вилучення майна, що тільки арешт вищезазначеної деревини надасть змогу перевірити законність її походження, так як у органі досудового слідства є всі підстави вважати, що вона здобута незаконно, у тому числі шляхом підроблення офіційних документів, а тому необхідно призначення у кримінальному провадженні відповідних експертиз, для яких деревина є обов`язковим предметом дослідження.
Судом не взято до уваги твердження прокурора, про те, що і опір, який чинився працівникам правоохоронних органів під час проведення огляду місця події та тимчасового вилучення майна говорить про те, що деревина, можливо, здобута незаконно.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи прокурора, дослідивши матеріали даного провадження, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Слідчий суддя обґрунтовано мотивував своє рішення, посилаючись на фактичні, встановлені ним обставини кримінального провадження; зроблено посилання на процесуальний закон, який враховано слідчим суддею.
Арештом майна, згідно ст.170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення , зокрема, збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК).
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Слідчий суддя обґрунтовано посилається в оскарженій ухвалі на те, що прокурором не доведено обставину, що вилучені речі є предметами кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, а також те, що вказані речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення і є засобами для розкриття злочину відповідають критеріям згідно ст.98 КПК.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З цих підстав ухвала слідчого судді від 22.05.2017 є законною та не підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 ч.3, 418,419,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2018, якою відмовлено у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: деревину породи «Ялина» в кількості 29 деревин, яка належить МПП «Світанок», деревину породи «Ялина» в кількості 90 деревин, яка належить ПП «ВІМ 2005» без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: