Комінтернівський районий суд м.Харкова
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2018 року м. Харків

Колегія суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001972 від 30 червня 2014 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 314, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 314, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Строк дії запобіжного заходу спливає 13 липня 2018 року.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, санкція статті за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, може надалі продовжити злочинну діяльність, переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом та вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, вважає, що інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.

Захисник адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 проти продовження строку запобіжного заходу заперечували, з підстав ненадання прокурором доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання проте, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі". Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі", та "Смирнова проти Росії").

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під вартою вже тривалий час, а саме з 09 жовтня 2014 року, а тому колегія суддів вважає, що доводи прокурора про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з огляду на тяжкість покарання є неспроможними, оскільки відповідно до п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Виходячи з викладеного, оцінивши приведені обставини у їх сукупності, враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та ту обставину, що з урахуванням викладеного, прокурор не довів, що жодний з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки існує ризик його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183,197, 199, 376, 392, 537 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Змінити застосований до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комінтерн Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:
1) Прибувати до суду за першою вимогою;
2) Цілодобово не залишати місце постійного мешкання: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, окрім необхідного часу слідування до прокурора або суду і повернення до місця мешкання;
3) Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
4) Здати для зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон при його наявності.
Звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду негайно.
Попередити ОСОБА_7 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.
Ухвалу передати для виконання органам національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5.
Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення, тобто до 12 вересня 2018 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3