Дата документу Справа № 310/8430/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/8430/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/969/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 8 лютого 2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянськ Запорізької області, громадянин України, маючий повну середню освіту, пенсіонер, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
Запобіжний захід по справі не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.
4 листопада 2017 року приблизно в 8 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на території гаражного кооперативу «Химик», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Донецька, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 , з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень,наніс удар рукою в область лівого ока, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 синець на обличчі, якій кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, просить вирок суду в частині стягнення на користь ОСОБА_8 3000 гривень моральної шкоди змінити та стягнути на користь потерпілого завдану йому моральну шкоду вчиненим кримінальним правопорушенням в сумі 500 гривень, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що розмір стягнутої моральної шкоди є необґрунтовано завищеним та несправедливим.
Так, під час судового розгляду потерпілим не надано доказів того, що через отриманий синець на обличчі він проходив лікування або купував будь-які медичні препарати.
Крім того, посилання потерпілого в цивільному позові на те, що його неповнолітній син бачив нанесення удару не знайшло свого підтвердження, більше того, сам потерпілий у судовому засіданні пояснив, що його син прийшов пізніше.
До того ж, вважає необґрунтованими доводи потерпілого про те, що обвинувачений виражався нецензурною лайкою та погрожував його життю і здоров`ю.
Також вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про розмір компенсації моральної шкоди належним чином не врахував сімейний і майновий стан обвинуваченого, розмір пенсії в сумі 1550 гривень, наявність захворювання серця, а також не взяв до уваги щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, які пом`якшують покарання.
Також просить судове засідання провести без його участі та без участі його захисника.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що рішення суду про відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 3000 гривень, є обґрунтованим, а розмір стягнутої суми відповідає обставинам, які настали для потерпілого після скоєння кримінального правопорушення щодо нього.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 позовні вимоги щодо розміру відшкодування моральної шкоди, заявленого потерпілим, визнав лише в сумі 500 гривень, аналогічну позицію він висловив і в апеляційній скарзі.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду обвинувачений не вжив ніяких заходів щодо відшкодування потерпілому суми шкоди, в розмірі визнаних ним позовних вимог.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий не надав доказів, які підтверджують факт лікування або придбання медичних препаратів, оскільки потерпілий не заявляв цивільний позов про відшкодування майнової шкоди у зв`язку з понесеними витратами на лікування, а для визначення розміру моральної шкоди, факт наявності чи відсутності документально підтверджених витрат, пов`язаних зі зверненням до лікаря чи придбанням ліків значення не має.
Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що суд першої інстанції не дотримався вимог розумності, виваженості та справедливості при вирішення питання про розмір моральної шкоди.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 , на користь потерпілого ОСОБА_8 , судом було взято до уваги, що останній зазнав сильного фізичного болю та душевних страждань, пов`язаних з ушкодженням його здоров`я, необхідністю відновлення попереднього стану здоров`я.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 гривень, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, врахувавши характер вчиненого діяння, ступінь вини обвинуваченого у формі умислу, майновий та сімейний стан, особу обвинуваченого, який є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 1550 гривень та має захворювання серця.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують покарання, то колегія суддів зазначає, що зазначені обставини враховуються судом при призначенні покарання, і їх наявність чи відсутність на розмір майнової або моральної шкоди не впливає.
Разом з тим, суд першої інстанції за ч. 1 ст. 125 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання в майже мінімальних межах санкції, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про розмір заподіяної потерпілому моральної шкоди.

Колегія суддів виходить із встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, згідно яких потерпілий беззаперечно отримав моральні та фізичні страждання від незаконних дій обвинуваченого, а вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, що спричинена обвинуваченим, суд у вироку навів мотиви в обґрунтування свого висновку щодо розміру шкоди, яка підлягає стягненню, прийшов до правильного висновку про те, що заявлений цивільний позов у розмірі 10000 гривень є завищеним, і тому, на переконання колегії суддів, моральна шкода у розмірі 3000 гривень видається зваженою і справедливою і саме в такому розмірі підлягає стягненню на користь потерпілого.
За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду в частині цивільного позову є обґрунтованим, відповідає вимогам цивільного і цивільного процесуального законодавства, у відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України постановлено з урахуванням принципів розумності і справедливості, ступеня тяжкості моральних страждань потерпілого і інших негативних наслідків, що настали в результаті злочину, скоєного обвинуваченим.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 8 лютого 2018 року, відносно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3