Справа № 161/5721/17 Провадження №11-кп/773/365/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.122 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинськоїобласті в складі:

головуючогосудді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, працює викладачем в СНУ імені Лесі України, неодруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
засуджено:

- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заявлений цивільний позов позивача ОСОБА_7 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 820 гривень 47 копійок та у відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він біля 17-ої год. 00 хв. 03 травня 2016 року, перебуваючи на території свого домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_7 біля 2-3 ударів кулаком по тулубу чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому VIII-го ребра зліва по задньо-лопатковій лінії, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 553 від 31 травня 2016 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
В поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений вказує на незаконність вироку суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд безпідставно змінив порядок дослідження доказів та відмовив у клопотанні сторони захисту про виклик свідків, які були очевидцями події, порушивши, тим самим, принцип змагальності сторін та право обвинуваченого на захист. Вказує на відсутність правових підстав для задоволення цивільного позову в частині стягнення майнової та моральної шкоди. Просить вирок скасувати, кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчинені інкримінованого йому злочину. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 відмовити повністю.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та потерпілого, які відносно її задоволення заперечили, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст. 122 КК України.

Так, на обґрунтування свого висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину, суд підставно послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав, що прийшов до обвинуваченого ОСОБА_9 , який є його сусідом, забрати зварювальний апарат, коли нагнувся, останній наніс йому удар у спину, пхав його у груди та знову наніс удар у спину, а в гаражі наніс ще декілька ударів, внаслідок чого у нього було зламане ребро. ОСОБА_10 проходив стаціонарне лікування близько 2 тижнів.

Показання потерпілого є чіткими, послідовними та незмінними впродовж всього судового розгляду і повністю узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які в судовому засіданні показали, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбувся конфлікт, в ході якого останній шарпав потерпілого, кидав в землю, піднімав його, і знову повторював такі дії, виштовхував та виганяв з двору. Внаслідок конфлікту зламав йому ребра. Свідка ОСОБА_13 , який показав, що ОСОБА_9 бив батька кулаками у груди, двома руками наніс 2-3 удари.

Дані показання потерпілого знайшли також підтвердження при апеляційному розгляді провадження, є чіткими, послідовними і відповідають показанням свідків та узгоджуються із іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме: протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 від 20 травня 2016 року про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якої 03 травня 2016 року близько 17-ої години в АДРЕСА_1 ОСОБА_9 наніс йому 2 удари по тілу; довідкою КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», згідно якої 03 травня 2016 року о 18 год. 24 хв. до ОСОБА_7 виїжджала бригада Луцького міського відділення ЕМД №1; висновком експерта №552 від 20 травня 2016 року, згідно якого ОСОБА_7 отримав ушкодження у виді закритого перелому VШ-го ребра зліва по задньо-лопатковій лінії. Дане тілесне ушкодження виникло від травмуючої дії тупого предмета, цілком можливо в час та при обставинах вказаних в постанові, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, виникнення вищевказаного ушкодження в результаті падіння з висоти власного зросту -малоймовірно.
Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу вироку, як такі, що повністю узгоджуються між собою та іншими фактичними обставинами кримінального провадження, в своїй сукупності, повно відтворюють картину перебігу події та доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Доводи сторони захисту про порушення принципу змагальності та права обвинуваченого на захист через безпідставну відмову в задоволенні клопотання про виклик свідків, які були очевидцями події, не заслуговують на увагу. Як зазначено у мотивувальній частині вироку суду, сторона захисту використала достатньо часу для реалізації їх права на захист. Як обвинувачений, так і його захисник, будучи неодноразово належним чином повідомлені про розгляд кримінального провадження, в судове засідання не з`являлись без поважних на це причин, просили про відкладення судового засідання 03 травня 2018 року, що було правильно оцінено судом як зловживання їх процесуальними правами. Тобто, у сторони захисту було достатньо часу забезпечити явку свідків, однак цього зроблено не було.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

Згідно положень п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При цьому суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити причинний зв`язок між діяннями та шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Цих вимог закону при розгляді провадження місцевим судом було дотримано.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, що спростовує доводи обвинуваченого про відсутність підстав для прийняття до провадження та розгляду по суті позовної заяви через несплату судового збору.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 у сцмі 10000 грн. було визначено судом з достатнім урахуванням конкретних обставин провадження, що відповідає ступеню завданих йому фізичних та моральних страждань.

Також не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову щодо розміру майнової шкоди (витрат на лікування), оскільки враховуючи характер тілесних ушкоджень у потерпілого, види медичних препаратів і розхідних матеріалів та період їх придбання, апеляційний суд вважає, що вони використовувалися потерпілим ОСОБА_7 саме на лікування тілесних ушкоджень, отриманих в ході вчинення кримінального правопорушення, щодо якого розглядається кримінальне провадження.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Захисник обвинуваченого заявив клопотання про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2016 році», при цьому сам обвинувачений дав згоду на застосування щодо нього акту амністії.

Апеляційний суд вважає, що заявлене захисником вказане клопотання є підставним і підлягає до задоволення.

Статтею 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія це повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Відповідно до вимог пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи те, що ОСОБА_9 вчинив злочин, який не є тяжким, до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має дитину, якій не виповнилося 18 років, а також не входить до визначеного ст.8 вказаного Закону та ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», переліку осіб, до яких амністія не застосовується, дав згоду на таке застосування, суд вважає за необхідне на підставі п.«в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого від відбування покарання призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2018 року.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2018 року без змін.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2018 року, на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2016 році».

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді