Справа № 635/39/17
Провадження по справі № 1-в/635/497/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання начальника Харківського РВ з питань пробації Північно-східного регіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про направлення звільненого від покарання з випробовуванням для відбування покарання, призначеного вироком, засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Зелений Гай Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніш не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 26 липня 2017 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ст.185 ч.3, 75, 76 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки,-

В С Т А Н О В И В:

Начальник Харківського РВ з питань пробації Північно-східного регіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України звернувся до суду з клопотанням, яким просить вирішити питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням та направлення засудженого ОСОБА_4 в місця позбавлення волі. В обґрунтування подання зазначав, що ОСОБА_4 року засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року за ст.185 ч.3, 75, 76 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки. На підставі ст.76 КК України на засудженого покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Зазначений вирок був прийнятий до виконання Харківського РВ з питань пробації 30 серпня 2017 року. 18 вересня 2017 року ОСОБА_4 був постанвлений на обілк у відділі пробації, був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, про що надав відповідну розписку.

18.09.2017 року було винесено постанову про встановлення днівявки для реєстрації.

06 грудня 2017 року, 02 травня 2018 року ОСОБА_4 не з"являвся на реєстрацію до органу пробації, з ним провадились профілактичні бесіди щодо недопущення неявки на реєстрацію без поважних причин та засудженому були винесені офіційні письмові попередження про можливість скасування звільнення від покарання та направлення в місця позбавлення волі.

Дії засудженого щодо ухилення від відбування покарання свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Представник органу пробації та засуджений в судове засідання не з"явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, дослідивши матеріали, додані до клопотання, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року за ст.185 ч.3, 75, 76 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки. На підставі ст.76 КК України на засудженого покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок набрав законної сили 28 липня 2017року.

18 вересня 2017 року засуджений був поставлений на обілк у Харківському РВ з питань пробації, ознайомлений з умовами та порядком вібуття покарання, йому були роз"яснені покладені на нього судом обов"язки, про що засуджений надав відповідну розписку.

18 вересня 2017 року засудженому ОСОБА_4 були встановлені дні явки до Харківського РВ з питань пробації, а саме - перша середа кожного місяця з 08.00 години до 12.00 години та з 12 години 45 хвилин до 17.00 години, про що засуджений був повідомлений під розписку.

Як вбачається з листка реєстрації засудженого ОСОБА_4 , останній двічи, а саме - 06 грудня 2017 року та 02 травня 2018 року, не з"являвся на реєстрацію.

03 січня 2018 року та 06 червня 2018 року засуджений був попереджений про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного вироком суду покарання.

Згідно з ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.537 КПК під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Підставами звернення до суду з поданням про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком суду, є: а) невиконання засудженим протягом іспитового строку покладених на нього судом обов`язків; б) систематичне вчинення правопорушень (трьох і більше), що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення (ч.2 ст.78 КК України, ч.2 ст.166 КВК України).

Невиконанням обов`язків вважається, якщо засуджений не виконав хоча б один з обов`язків, які було покладено на нього судом (ч.3 ст.166 КВК України).

За змістом ст.539 КПК України, під час розгляду питання щодо направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор, з відповідним повідомленням про час та місце розгляду клопотання (подання) органу або установи виконання покарань.

Завданнями кримінального провадження, у відповідності до ст.2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ст.20 КПК України закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Аналізуючи обставини розгляду кримінального провадження за відсутності засудженого щодо якого вирішується питання про направлення для відбування покарання у вигляді позбавлення волі, тобто питання, яким погіршується становище засудженого, суд приходить до висновку, що його процесуальні права, в тому числі право засудженого на обізнаність про суть клопотання та його право на захист, будуть істотно порушені, не буде забезпечено реальне здійснення процесуальних прав засудженим в кримінальному провадженні та з`ясування його позиції щодо поданого відносного нього клопотання. Крім того, будуть порушені такі загальні засади кримінального провадження (судочинства) як рівність перед законом і судом, доступ до правосуддя, повага до людської гідності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, передбачені п.п.3, 4, 10, 13, 14, 15 ч.1 ст.7 КПК України.

Разом з тим, забезпечення обвинуваченому права на захист, доступ до правосуддя та принцип рівності сторін згідно Конституції України є основними засадами судочинства, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження.

Конституційно закріплено, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», зазначений принцип знайшов своє відображення у рішенні Конституційного Суду України від 12.04.2012 №9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), у якому формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

З огляду на викладене, присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, є невід`ємним правом та елементом законного і справедливого правосуддя.

Аналогічною є і судова практика ЄСПЛ (рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»), згідно якої «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом». За наслідками розгляду цієї справи Суд дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п.1 ст.6 Конвенції». Порушення права на справедливий судовий розгляд, виходячи із суті Конвенції при розгляді справи у відсутність обвинуваченого було встановлено і у рішенні ЄСПЛ у справі «Зана проти Турції».

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що суд має право розглянути подання про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання за відсутності засудженого у виняткових випадках, коли у судовому засіданні буде поза розумним сумнівом доведено, що засуджений умисно ухилився від виконання покладених на нього судом обов`язків.

Однак, з наданих суду матеріалів вбачається, що в ході підготовки матеріалів щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, органом пробації належним чином не з`ясовано причину, чи засуджений умисно не виконує покладені на нього обов"язки, в зв`язку з чим неможливо з`ясувати, чи мав він реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у клопотанні, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволенні подання відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 78 КК України, ст. 537,539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання начальника Харківського РВ з питань пробації Північно-східного регіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про направлення звільненого від покарання з випробовуванням для відбування покарання, призначеного вироком, засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1