Справа № 145/1940/17
Провадження №11-кп/772/840/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004887 від 14.10.2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.05.2018р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Кушелівка Хмільницького району, громадяна України, з середньою освітою, пенсіонера, інваліда 3 групи, жителем АДРЕСА_1 , раніше судимого Тиврівським районним судом 26.04.2017 року за ч.1 ст. 125 КК України до 90 годин громадських робіт, які повністю відбув 17.07.2017 року,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, 14.10.2017 року, близько 15-00 год., в с. Тростянець Тиврівського району, ОСОБА_10 , знаходячись на вул. Латанецька, під час чергової суперечки з ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті довготривалих неприязних стосунків, яка в подальшому переросла в бійку навмисно наніс три удари головою в обличчя останньому, внаслідок чого, ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден на обличчі, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1285 від 17.10.2017 року, належать до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині призначення покарання та призначити йому покарання у виді штрафу, оскільки судом першої інстанції не було враховано його особу, позитивну характеристику, що він проживає із співмешканкою і неповнолітніми п`ятьма дітьми та приймає участь у їх утриманні, хоча ОСОБА_6 і не записаний офіційно батьком жодного із них проте є біологічним батьком з них ОСОБА_11 та Нестора. Також зазначає, що суд дійшов хибного висновку про не визнання ним своєї вини, так як він визнав свою вину і сприяв слідству у розкритті злочину, який він вчинив у стані сильного душевного хвилювання захищаючись від потерпілого, який був ініціатором бійки та тримав в руці ніж, що є пом`якшуючою обставиною.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просять про пом`якшення покарання, призначивши покарання ОСОБА_6 у виді штрафу, зважаючи на доводи викладені в апеляційній скарзі, прокурора, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, оскільки громадські роботи вже призначались обвинуваченому за попереднім вироком у 2017р., але ОСОБА_6 продовжив вчиняти злочини, потерпілого ОСОБА_8 , який просить вирок залишити без змін так як з ОСОБА_6 він не примирився та вважає рішення суду законним, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги, апеляційний суд не знаходить підстав для її задоволення.

Винність ОСОБА_6 та кваліфікація його дій доведена і обґрунтовано допустимими доказами, та не оскаржується учасниками кримінального провадження.
Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, вік та стан здоров`я, особу обвинуваченого, який має позитивну характеристику за місцем проживання та є інвалідом 3 групи, а також враховано вчинення злочину ОСОБА_6 через короткий проміжок часу.
Як вбачається із матеріалів справи вироком Тиврівського районного суду від 26.04.2017 року ОСОБА_6 був засудженим за ч.1 ст. 125 КК України до 90 годин громадських робіт, які повністю відбув 17.07.2017 року, проте через три місяці вчинив аналогічний злочин.
Разом з тим, ОСОБА_6 після вчинення кримінального правопорушення з потерпілим не примирився, а тому, враховуючи, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став не зробив відповідні висновки, та призначене покарання у виді 90 годин громадських робіт не досягло своєї мети, апеляційний суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, так як воно не буде сприяти запобіганню вчиненню нових злочинів.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей не може бути в даному випадку підставою для пом`якшення йому покарання.
За наведених обставин та відсутності встановлених судом протипоказань для застосування покарання у вигляді громадських робіт, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.05.2018р. щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя: