Справа № 290/1013/17
Провадження № 1-кп/273/62/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , з участю прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , згідно доручення від 14.11.2017 року, потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка кримінальне провадження № 0000488 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Романів, Житомирської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, з середньою освітою, не працююча, інвалід 2 групи, раніше не судима,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

28.11.2017 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебуваючи поблизу Романівської ЦРЛ по вул. Медичній, 2, в смт. Романів Житомирської області, на грунті довготривалих неприязних відносин, вирішила спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 .Реалізуючи свій злочинний намір направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 нанесла правою ногою один удар по лівій нозі ОСОБА_6 , заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна, які відносяться до легкого ступеню тяжкості.

Обвинувачена ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнала, по суті фактичних обставин справи пояснила, що близько 10 години 28 листопада 2017 року вона разом з чоловіком ОСОБА_7 , та свекром привезли свекруху до Романівської ЦРЛ, свекер поїхав додому, а чоловік повів матір у приміщення лікарні на прийом до лікаря. В цей час вона вийшла на вулицю та пішла по алейці, яка розміщена біля лікарні. Через деякий час вона помітила, що ззаду їде на велосипеді потерпіла. Вона перша запитала ОСОБА_6 , щодо наявності квитанцій за сплату наданих комунальних послуг, які потерпіла проводить за її матір. Після чого ОСОБА_6 стала дуже голосно кричати та ображати її нецензурними словами, на що вона попросила замовчати та замахнулася на неї пакетом, який тримала у руці. В цей час потерпіла розвернула в її бік велосипед, який знаходився у ОСОБА_6 з правої сторони та намагалася кинути ним в її бік, цим самим замастила свої штани та вдарила переднім колесом собі ногу. Ніяких ударів ногою по нозі потерпілої вона не наносила, між ними відбувся лише словесний конфлікт, оскільки вони майже 2 роки перебувають у неприязних відносинах із за квартири де проживає мати обвинуваченої до якої потерпіла та її чоловік, який є братом для неї, її не допускають. Цивільний позов не визнає. Просила суд виправдати її, оскільки потерпіла та свідок ОСОБА_8 оговорили її на підставі давно виниклих неприязних відносин.
Захисник в судовому засіданні підтримав обвинувачену та просив виправдати ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України за недоведеністю вини, оскільки надані прокурором докази, а саме: висновки експерта № 552 та № 563 є недопустимими доказами. В обгрунтуванні зазначив, що експерт ОСОБА_9 самостійно збирав докази, оскільки при додатковій експертизі останньому не надавався висновок первинної експертизи та в обох висновках відсутня дослідна частина.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченої та її захисника, суд, провівши судове слідство у відповідності до положень ч. 1 ст.337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 , у вчиненні злочину за встановлених судом обставин, яка підтверджується сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.
Так допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , зазначила, що обвинувачена таким чином з нею конфліктує не перший раз, але до цього час було лише словесно. Вони близько 2 років перебувають з обвинуваченою у неприязних відносинах через спадкову квартиру батьків останньої. Вона на даний час доглядає матір ОСОБА_4 28 листопада 2017 року близько 10 години вона їхала на велосипеді за ліками для внука по алейці яка розташована біля Романівської ЦРЛ. Під час руху побачила, що попереду йде по алеї ОСОБА_4 , яка зупинившись почала на неї кричати та вимагати пояснень, щодо пенсії її матері, яку начебто вона забирала для себе. Вона зупинилася тримаючи велосипед з правої сторони, а ОСОБА_4 в цей час 3-тричі нанесла їй удари пакетом. Правою рукою вона тримала велосипед, а лівою захищалася від ударів. Коли в пакеті ОСОБА_4 , обірвалися ручки, вона хотіла сісти на велосипед і поїхати, але в цей час отримала із заду удар від ОСОБА_4 , який та нанесла правою ногою у ліву ногу, а саме: в нижню третину стегна. Почувши різку біль у нозі вона присіла і в цей час до неї підійшла ОСОБА_8 і запропонувала допомогу.Просила задовольнити цивільний позов в повному обсязі та стягнути з обвинуваченої сплачений судовий збір. Застосувати покарання згідно закону.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , підтвердила той факт, що 28 листопада 2018 року вона приїхала близько 10 години на велосипеді до Романівської ЦРЛ, і в цей час побачила на алеї біля лікарні ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Вони голосно сварилися з приводу пенсії. В цей час ОСОБА_4 своїм пакетом який тримала у руці намагалася нанести удари в область голови ОСОБА_6 ,. яка в правій руці тримала велосипед, а лівою рукою закривалася від ударів, які наносила пакетом ОСОБА_4 .. Коли ручки в пакеті порвалися, ОСОБА_6 , повела велосипед, а ОСОБА_4 залишилася позаду і в цей час нанесла потерпілій один удар правою ногою у ліву ногу, десь в область стегна. Після чого ОСОБА_6 присіла і вона в цей час підійшла до останньої та запропонувала свою допомогу.

Протягом всього провадження у справі ОСОБА_4 не заперечувала наявності конфлікту з ОСОБА_6 , яка є дружиною її рідного брата та який виник на грунті давно виниклих неприязних відносин через спадкову квартиру батьків обвинуваченої. Твердження останньої, щодо не нанесення удару ногою потерпілій у ліву ногу спростовуються як показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_8 , так і висновком судово-медичних експертиз № 552 від 28.11.2017 року та додатковою судово-медичною експертизою № 563 від 12.12.2017 року, у відповідності до яких у потерпілої ОСОБА_6 виявлено легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров"я у вигляді синця лівого стегна. Характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилося від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею,можливо від удару ногою за давністю відповідає 28.11.2017 року ( а.с. 65-66). З описово-мотивувальних частин вказаних експертиз слідує, що вони проведені на підставі первинної медичної документації, отриманої в тому числі за результатами обстеження потерпілої в день вчинення злочину, експертом, який має стаж фахової роботи 23 роки, висновки експертизи є науково обґрунтованими, узгоджуються з показаннями потерпілої та свідка, а відтак у суду відсутні підстави сумніватися в їх правильності.Крім зазначених висновків експертиз, допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції експерт ОСОБА_9 , спростував позицію обвинуваченої, щодо нанесення потерпілою для себе велосипедом легкого тілесного ушкодження у вигляді синця лівого стегна, ствердивши, що розміщення синця на нозі потерпілої не характерне для нанесення його саме колесом велосипеда, який знаходився по праву сторону потерпілої.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення захисника обвинуваченої щодо недопустимості доказу - висновків судово-медичного експерта №552 від 28.11.2017 року та №563 від 12.12.2017 року з підстав порушення порядку його складання та отримання, оскільки таких порушень щодо форми та змісту експертного висновку та порушень КПК України при його складенні, які б свідчили про недопустимість цього доказу, стороною захисту суду надано не було та судом не встановлено.
Крім зазначеного суд не бере до уваги показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , які не узгоджуються із показаннями самої обвинуваченої на стороні якої давав свідчення даний свідок, який зокрема зазначив, що 28 листопада 2017 року він вийшовши з лікарні, за метрів 10-15 побачив на алеї лікарні свою дружину та потерпілу ОСОБА_6 , які стояли та сварилися, але бійки між ними не було, при цьому зазначив, що між обвинуваченою та потерпілою знаходився велосипед, який держала в руках ОСОБА_6 .

При цьому суд, оцінюючи у своїй сукупності наявні у матеріалах провадження докази, які свідчать про винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, враховує показання потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_8 так і самої обвинуваченої щодо мотиву вчинення сварки, внаслідок якої було заподіяно легкі тілесні ушкодження потерпілій, та вважає їх правдивими, оскільки вони давали їх послідовно, дані показання є узгодженими між собою, доповнюють один одного і у повній мірі підтверджуються іншими доказами у справі, а саме:
- витягом з ЄРДР від 28.11.2017 року, з якого видно, що за заявою потерпілої ОСОБА_6 про вчинення злочину за ч.1 ст.125 КК України, було внесено дану заяву до реєстру (а.п.64);
- рапортом працівника поліції Присяжнюка, щодо повідомлення ОСОБА_6 ,. о 9 год. 54 хв. 28.11.2017 року про нанесення їй ОСОБА_4 , тілесних ушкоджень (а.п.101);
- протоколом проведення слідчого експеременту з фототаблицями до нього від 09.12.2017 року проведеного з потерпілою ОСОБА_6 (а.п.69-72);
- протоколом проведення слідчого експеременту з фототаблицями до нього від 08.12.2017 року проведеного зі свідком ОСОБА_8 ( а.п.73-76).
Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, оскільки вона умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_6 легке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченої, наявність (відсутність) обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілої сторони.
ОСОБА_4 вчинила умисний злочин невеликого ступеня тяжкості, вперше притягується до кримінальної відповідальності, інвалід 2 групи, одружена, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом під час розгляду справи не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, судом не встановлено.
Враховуючи позитивні дані про особу обвинуваченої, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, думку потерпілої, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 та досягнення інших цілей покарання, достатнім буде покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Потерпіла заявила позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 тисяч грн. та судового збору в сумі 704 грн.80 коп. Суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки внаслідок протиправних дій обвинуваченої їй було завдано фізичного болю, вона вимушена була лікуватись, був порушений звичайний стиль її життя. В той же час, на думку суду, її позовні вимоги необґрунтовано завищені і вважає, що сума в 5000 грн. компенсує потерпілій її страждання. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її спричинила. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення та глибини фізичних та душевних страждань і має бути розумним та справедливим.
Щодо стягнення судового збору, то в цій частині суд відмовляє, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 , є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідчення серія НОМЕР_1 , а відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір" інваліди 1та 2 групи звільняються від його сплати.
Судові витрати відсутні. Підстав для обрання запобіжного заходу у суду не має.
Керуючись ст. ст. 369-371, ч.2 ст. 373, ст. ст.374,376 КПК України,суд -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирати.
Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5 (п"ять) тисяч гривень моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Баранівський районний суд Жииомирської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1