Справа № 278/1795/18
В И Р О К
Іменем України

11 вересня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єлізово Камчатської області Російської Федерації, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця строкової служби військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

28 квітня 2018 року близько 17 години військовослужбовець строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 в умовах особливого періоду умисно з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби без дозволу відповідних командирів та поважних причин самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), обов`язки за посадою не виконував та проводив час на власний розсуд до 26 травня 2018 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, пояснив, що самовільно залишив військову частину через особисті обставини (його дівчина хотіла зробити аборт, і він поїхав її відмовляти від цього). У вчиненому кається, зобов`язується не вчиняти подібного.
Беручи до уваги, що фактичні обставини ніким не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. Враховуючи, що обвинувачений відмовився давати показання, суд обмежився дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Разом з цим, суд виключає з обставин, що встановлені судом, посилання прокурора в обвинувальному акті на вчинення ОСОБА_4 до інкримінованого діяння невчасного з`явлення на службу без поважних причин (кримінальне провадження № 0000262 за ч. 4 ст. 407 КК України), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, а прокурором не було надано вироку суду у названому кримінальному провадженні, обставини якого виходять за межі даного провадження.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах особливого періоду.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, є умисним тяжким військовим злочином.
Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, неодружений, проходить строкову військову службу, по службі характеризується негативно, брав безпосередню участь в антитерористичній операції на Сході України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують йому покарання, не встановлено.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність обтяжуючих та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, які в сукупності із наведеним (зокрема, причиною самовільного залишення військової частини) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе на підставі ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не передбаченого у санкції ч. 4 ст. 407 КК України, та призначає покарання у виді арешту з утриманням на гауптвахті. Враховуючи негативну службову характеристику обвинуваченого, суд призначає покарання на максимальний строк, передбачений для даного виду покарання. Суд вважає, що запропоноване прокурором покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні через суворість не відповідає особі винного та обставинам, що пом`якшують покарання. Разом з цим, суд не вбачає і підстав для застосування ст. 75 КК України, запропонованого захистом, оскільки звільнення обвинуваченого від відбування покарання у такому випадку не буде відповідати меті покарання запобігання вчиненню нових злочинів не лише самим обвинуваченим, а й іншими особами.
Цивільний позов не пред`явлений, дані щодо судових витрат та речових доказів відсутні.
Приймаючи до уваги призначене покарання, особу обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем його проживання, а також вчинення злочину пов`язаного саме з ухиленням від виконання своїх військових обов`язків, суд вважає за необхідне продовжити дію обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді шести місяців арешту на гауптвахті.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 26.05.2018 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.
Початком строку відбування покарання ОСОБА_4 вважати день набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 залишити попередній триманні під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1