АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/1193/18 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/345/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку суду.

Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_8
Засуджений - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
Захисник - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити своє рішення, яким змінити покарання призначене ОСОБА_7 за вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.10.2010 року з довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Оскаржуваною ухвалою суду було відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну призначеного йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що твердження засудженого ОСОБА_7 , щодо незаконності прийнятого судом рішення, не заслуговують на увагу, оскільки такий розгляд виходить за межі компетенції суду, як суду першої інстанції.
Окрім того, ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі, і заміна судом такого виду покарання на певний строк, не передбачена розділом 8 КПК України, а можлива лише в порядку ч. 2 ст. 87 КК України, актом про помилування, тому виходить за межі повноважень суду першої істанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність..
Захисник ОСОБА_6 вважає, що посилання суду першої інстанції на відсутність в діючому законодавстві України механізму заміни судом такого виду покарання як довічне позбавлення волі на більш м`яке покарання є безпідставним, адже в цьому випадку суд мав можливість скористатись Конвенцією та практикою ЄСПЛ як джерелом права.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.10.2010 року ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_7 був засуджений до довічного позбавлення волі, і саме таке покарання він відбуває на теперішній час.

Частиною 1 ст. 82 КК України передбачена лише можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким видом покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Згідно змісту ст. 64 та ст. 87 КК України, засудженим до довічного позбавлення волі не передбачено зміну призначеного покарання, інакше як на підставі Акту помилування Президента України. Так покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 09.07.2013 року у справі «Вінтер та інші проти об`єднаного Королівства» та вказує на те, що відповідно до вказаного рішення встановлено, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати і можливості звільнення є порушенням ст.3 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вказаним рішенням стверджується необхідність перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі процедурою, яка дозволить внутрішнім органам державної влади розглянути питання, чи зміни в поведінці заявника настільки значні, що подальше тримання під вартою не може бути виправдано легітимними підставами.

Окрім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2014 року по справі Laszlo Magyar проти Угорщини, зазначено, що стаття 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає наявності реальної можливості дострокового звільнення від довічного позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з тим, що національне законодавство повинно гарантувати, що довічно ув`язнений має право знати на самому початку свого строку, що він має робити для того, щоб стосовно нього було розглянуто питання про дострокове звільнення, за яких умов такий перегляд має бути здійснений, включаючи, коли він буде чи може бути здійснений.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що виходячи зі змісту доводів які наводяться захисником в обґрунтування необхідності змінення покарання засудженому ОСОБА_7 з довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для заміни покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Посилання захисника на неправильне застосування судом норм матеріального права, є надуманими та повністю спростовуються матеріалами провадження.

Ставлячи питання про скасування ухвали суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 конкретних фактів порушення судом прав засудженого ОСОБА_7 та його законних інтересів не навів, а виключно обмежився перерахунком та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного.

Судом першої інстанції були встановлені дійсні обставини провадження, дана належна оцінка особі засудженого, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про відсутність законних підстав для заміни засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4