Постанова
Іменем України

21 червня 2018 року
м. Київ
справа № 349/651/16-к
провадження № 51-5578 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000247 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Русів Снятинського району Івано-Франківської
області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2018 року,
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2018 року вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року змінено.
На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В решті вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 18 вересня 2015 року приблизно о 20 год. 40 хв., керував автомобілем Опель Віваро, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Галицькій у м.Рогатині Івано-Франківської області. Під час виконання обгону водієм ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку керуючи автомобілем Мітцубісі Оутлендер, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , між водіями виник конфлікт з приводу не дотримання останнім правил дорожнього руху, внаслідок чого вони зупинились і ОСОБА_6 умисно завдав ОСОБА_8 один удар в область голови, чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, однак суд дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дії винного на ч. 2 ст. 125 КК України.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненням ОСОБА_6 порушує питання про скасування вказаних судових рішень і закриття кримінального провадження. Вказує на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права судом першої і апеляційної інстанцій. Повідомляє про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів, не взяття до уваги ряду доказів, які його виправдовують. Стверджує, що суд взяв до уваги докази сторони потерпілого і безпідставно відхилив докази сторони захисту. Наголошує, що ОСОБА_8 здійснив на нього напад, висловлював погрози на що надав відеопідтвердження. Крім того, своїми діями створював аварійну ситуацію на дорозі порушуючи правила дорожнього руху, поводився зухвало, демонстрував неповагу до загальноприйнятих норм поведінки.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з положеннями ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення
Кримінальний процесуальний закон передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Як убачається з матеріалів провадження, судом вказаних вимог закону не дотримано.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України. Як зазначено у вироку, за результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки мотивом дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого були неправильні дії потерпілого, як учасника дорожнього руху, під час виконання ним маневру обгону.
Однак, такий висновок не знайшов відображення при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним. Так, суд не зазначив конкретного мотиву та мети злочину, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, і в даному випадку відмежовують хуліганство від злочину проти життя та здоров`я особи.
Відповідно до ч.1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ст. 125 КК України.
Тобто, відповідно до викладеного та статті 26 КПК України, в якій закріплено принцип диспозитивності, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.
Однак, суд залишив поза увагою наведені вимоги закону. Перекваліфікувавши діяння на злочин, за яким кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, суд не з`ясував з цього приводу думку потерпілого, не звернув уваги, що в матеріалах кримінального провадження відсутня заява ОСОБА_8 про порушення кримінального провадження.
Також судом не дотримано вимог ст. 94 КПК України та допущено явну упередженість, оскільки критично оцінюючи показання свідка ОСОБА_9 з тих підстав, що вона є дружиною обвинуваченого, суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_10 , яка є дружиною потерпілого.
Апеляційний суд допущені судом першої інстанції порушення вимог закону не усунув, всупереч положенням ч. 2 ст.419 КПК України з достатньою повнотою не перевірив доводи засудженого.
Враховуючи зазначене, вирок та ухвала підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути зазначені порушення, дати належну правову оцінку усім доказам у провадженні і постановити судове рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2018 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11