справа №617/1110/18
провадження №1-кп/619/505/18
ВИРОК
12 жовтня 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
потерпілої - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, працюючого по трудовому договору підсобним робітником в м. Вовчанськ, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.185 КК України,
Крім того, 22.05.2018 приблизно об 11-00год. ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки, яка виникла на ґрунті особистих, неприязних відносин, маючи умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , навмисно вдарив потерпілу ОСОБА_4 , яка в цей час лежала на дивані, кулаком правої руки по голові в ділянку носа, після чого ОСОБА_5 продовжуючи злочинний намір, наніс ще два удари кулаком правої руки в ділянку лоба, чим спричинив потерпілій наступні тілесні ушкодження: три синці та садна на голові, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/93-ВЛ/18 від 31.05.2018, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочинів, так, як це зазначено вище.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні вище зазначених злочинів доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразилися в нанесенні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_5 суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнається обставинами, які пом`якшують його покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Суд зазначає, що щире каяття полягає у належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки. При цьому домінуючим є внутрішнє ставлення винного до скоєного, що знаходить зовнішній прояв у його словесному осуді, вибаченні перед потерпілим, вжитті заходів для відшкодування шкоди. Така оцінка власних дій була виражена обвинуваченим протягом усього судового розгляду.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на профілактичному обліку у лікаря нарколога, працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
Відповідно до змісту ст.ст. 50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009, далі - Постанова), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з принципів справедливості, засади співмірності та індивідуалізації призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, більш тяжкий з яких являється злочином середньої тяжкості, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, в межах санкції частин цих статей.
У п.22 Постанови роз`яснено судам, що коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ч.1 ст.70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_5 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд, крім даних про особу винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.
Таким чином, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо однакового і правильного застосування вказаної норми КК України, які містяться в абзаці 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 25.10.2003 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Враховуючи тяжкість злочинів, які не являються тяжкими, особу винного, який працює та характеризується посередньо, має місце роботи та законні джерела прибутків, відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину, ставлення винного до скоєного та той факт, що викрадане майно повернуто потерпілій ОСОБА_6 та остання претензій до обвинуваченого не має, про що надала відповідну заяву, потерпіла ОСОБА_4 пробачила обвинуваченого та просила не позбавляти свободи обвинуваченого, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання звизначенням іспитового строку та застосовує ст.75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Долю про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Згідно ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00грн. (вісімсот п`ятдесят гривень);
за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_5 визначити
остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ: двоколісний велосипед «Україна» зеленого кольору з рамою закритого типу, з крилами білого кольору, зі встановленим позаду багажником. З нашаруванням іржі на рамі та крилах, у справному стані, без пошкоджень, що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 вважати провернутим.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1