Справа № 476/898/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000211, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 04 липня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іваново Російської Федерації, росіянина, громадянина України, не працюючого, не одруженого, освіта неповна середня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.12.2010 року Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт,

- 04.07.2011 року Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок змінено, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

- 01.02.2012 року Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000211, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 04 липня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В клопотанні прокурор вказує, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 06.07.2017 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, термін якого неодноразово продовжувався. Ухвалою судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області від 03.09.2018 року запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін тримання під вартою і продовжено строк його дії до 01.11.2018 року. При обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовженні строку його дії встановлено, що жоден з більш м`яких заходів не може запобігти ризикам вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень та переховуванню від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення. Станом на момент звернення з даним клопотанням обставини, враховані при обранні запобіжного заходу та продовженні строків тримання під вартою не зникли, зазначені ризики не зменшилися і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки менш суворі забіжні заходи не достатні для запобігання вказаним ризикам.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, за які передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, раніше неодноразово вчиняв корисливі, в тому числі тяжкі злочини, за які був неодноразово судимий, на час вчинення інкримінованих йому злочинів мав не зняту та не погашену судимість, веде аморальний спосіб життя, не має стійких соціальних зв`язків, що в сукупності вказує на те, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінальне правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вважає, що при застосуванні до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу останній не виконуватиме покладені на нього судом обов`язки, може вчинити інше кримінальне правопорушення та може переховуватися від суду. Застосування застави до ОСОБА_7 не можливе, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу спливає 01 листопада 2018 року до закінчення вказаного строку завершити судовий розгляд кримінального провадження не можливо, прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Вказував, що справа розглядається судами вже майже півтора роки та його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів за цей час не доведена. Щодо існування ризиків, вказаних прокурором заперечив, оскільки він сам повідомив працівникам поліції своє місце знаходження, де й був затриманий, що свідчить про відсутність наміру переховуватись від суду. Вважав достатнім застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_1 .

Захисник ОСОБА_9 заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора вказав, що ОСОБА_7 тримається під вартою з 03.07.2017 року, на сьогодні термін тримання його під вартою становить 1 рік 3 місяці, що має бути враховано судом при прийнятті рішення. Крім того, прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтована тяжкістю інкримінованого ОСОБА_7 злочину, проте підозра у вчиненні ОСОБА_7 даних злочинів є необґрунтованою і з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 не вчиняв жодних активних дій та не приймав активної участі у вчиненні злочину. Також захисник звернув увагу суду на те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повертався прокурору для усунення недоліків. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтовує вчиненням інших злочинів, судимості за які не погашені, проте за вчинення даних злочинів ОСОБА_7 вже відбув покарання і не можна на них посилатись як на доказ того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. З огляду на викладене захисник вважав, що достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим буде застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_1 , де він мешкає з цивільною дружиною та дитиною.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали думку захисника ОСОБА_9 . Захисник ОСОБА_8 також зазначив про відсутність обґрунтованої підозри, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому злочини, зокрема за ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки останній не приймав активної участі у їх вчиненні та не здійснював нападу на потерпілу.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, захисників, суд зробив наступний висновок.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування вважається продовженим.

Положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд уповноважений вирішувати питання щодо продовження обраного на стадії досудового розслідування запобіжного заходу у разі закінчення строку його дії та за умови наявності відповідного мотивованого клопотання, а також у випадку спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд враховує, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 06.07.2017 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, термін якого неодноразово продовжувався. Ухвалою судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області від 03.09.2018 року запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін тримання під вартою і продовжено строк його дії до 01 листопада 2018 року.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу суд враховує, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч.4 ст.291 КПК України, при цьому на стадії підготовчого судового засідання суд позбавлений права приймати й надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування даного кримінального провадження, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Питання обґрунтованості підозри вирішене Єланецьким районним судом при обранні запобіжного заходу і в даному судовому засіданні підтверджується змістом обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстру матеріалів досудового розслідування.

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України за вчинення якого, у разі доведеності вини, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Загалом, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі.
При цьому обвинувачений офіційно не одружений, не має і не мав постійного місця роботи, тобто його соціальні зв`язки є нестійкими.

В сукупності дані обставини вказують на існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення підтверджується наданими прокурором відомостями про незняті та непогашені судимості обвинуваченого, що відповідає вимогам п. 8 ч. 1 ст. 178 КПК України.
При цьому суд відхиляє доводи захисника щодо неврахування судимостей обвинуваченого з мотивів відбуття ним покарання за вчинені злочини, оскільки судимість - це особливий правовий стан особи, створений реалізацією кримінальної відповідальності, який виникає у зв`язку з ухваленням обвинувального вироку суду за вчинений нею злочин і призначенням покарання та тягне певні, несприятливі для засудженого, правові наслідки, що виходять за межі покарання.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки та застави відсутні передумови, особисте зобов`язання та домашній арешт не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Суд не приймає доводів сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки суд у світлі факторів пов`язаних з характером вказаної особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам, у цей період провадження. Пояснення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає необхідним ізолювати обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого і саме обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, його поведінка, соціальні зв`язки, дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, які визначені судом вище.

Обвинувачений та захисник не надали жодного доказу на спростування існуючих ризиків та на зміну обставин, які обумовили б можливість зміни раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 370, 376 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000211, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 04 липня 2017 року, продовжити до 29 грудня 2018 року включно.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 02 листопада 2018 року о 08 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3