Провадження №11-кп/772/604/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001356 від 05.03.2015р., за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2016р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Вінниці, громадянку України, з вищою освітою, працюючу менеджером в «Вінницябуд», розлучену, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді виправних робіт строком 1 (один) рік з відрахуванням із суми заробітку в доход держави у розмірі 10 (десяти) відсотків.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь:
- КЗ «Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» 463 (чотириста шістдесят три) грн. 92 коп. вартості лікування потерпілої;
- держави 1194 (одну тисячу сто дев`яносто чотири) грн. 72 коп. вартості проведення криміналістичних досліджень;
- ОСОБА_7 5 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди та 3000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

За участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

28.12.2014 р. біля 11.30 год. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Шевроле», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись в правій смузі руху проїзної частини вул. Чорновола в напрямку вул. Театральної зі сторони вул. Київської в м. Вінниці, в районі тролейбусної зупинки «вул. Жуковського», не переконалась, що перед передньою частиною невстановленого автомобіля, який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом в лівій смузі руху в попутному напрямку, відсутні перешкоди. При цьому перед вказаним невстановленим автомобілем зліва направо проїзну частину перетинала пішохід ОСОБА_7 . Водій ОСОБА_6 , не надавши перевагу в русі пішоходу ОСОБА_7 , продовжила рух, внаслідок чого з необережності допустила наїзд на пішохода ОСОБА_7 на розмітці нерегульованого пішохідного переходу.
Внаслідок вказаної пригоди згідно з висновком судово-медичної експертизи № 561/592 від 09.06.2015 р. у ОСОБА_7 були виявлені об`єктивні ознаки тілесних ушкоджень у вигляді сполучної травми тіла: контузія важкого ступеню лівого ока з підвивихом кришталика та крововиливами в середовища ока (часткова дислокація капсульного мішка в скловидне тіло, ірідіаліз, тотальний гемофтальм); закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забої м`яких тканин скроневої ділянки зліва, лівої виличної ділянки, лівої правоорбітальної ділянки, ділянок правого плечового суглобу і попереково-крижового відділу хребта; вказана контузія лівого ока у ОСОБА_7 обумовила тривалий розлад здоров`я, а також явилась причиною зниження гостроти зору до «рахунку пальців на обличчі», тому за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 290-а від 12.06.2015 р. в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Шевроле», д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху.
Таким чином, водій ОСОБА_6 порушила вимоги п. п. 18.1, 18.4 ПДР, згідно з якими:
водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вимог п. п. 18.1, 18.4 ПДР водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбаченні п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд у вироку не зазначив про призначення чи не призначення додаткового покарання, яке б відповідало змісту санкції ч. 1 ст. 286 КК України, а також покарання має відповідати ст. 65 КК України, враховуючи спричинених середнього тяжкості тілесних ушкоджень.

Обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження щодо неї за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтується на припущеннях, так як покази потерпілої є непослідовні та різняться, а також ОСОБА_6 зазначає, що вона зупинилась перед пішохідним переходом та пропустила потерпілу ОСОБА_7 , яка його перейшла та ступила ногою на бордюрний камінь, після чого ОСОБА_6 почала рух, але коли передня частина автомобіля порівнялась з ОСОБА_7 , потерпіла махнула руками вверх та впала на передню частину автомобіля правим боком свого тіла, після чого вона зупинилась.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 представник ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 просить відмовити в її задоволенні та задоволити апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав свою апеляційну скаргу та просить її задовільнити, лише в частині призначення додаткового покарання, а також застосувати ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України до призначеного покарання та відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка також просить задовільнити апеляційну скаргу прокурора та заперечує проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, оскільки вина обвинуваченої доведена матеріалами справи, обвинувачену ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки не наведено підстав для застосування додаткового покарання, не враховано поведінку ОСОБА_6 щодо надання допомоги на місці пригоди та частково надана матеріальна допомога, її робота пов`язана з керуванням автомобілем, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що виразились у ігноруванні вимог п.п. 18.1, 18.4 ПДР, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, та про кваліфікацію таких дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом доказами в їх сукупності.
Зокрема вина ОСОБА_6 доводиться показами потерпілої ОСОБА_7 , яка дала покази про те, що поверталась з церкви та переходила дорогу, перед пішохідним переходом зупинилась, два автомобіля пропустили її, тому вона спокійно почала перетинати дорогу по пішохідному переходу. Також вона побачила, що у лівій смузі рухається автомобіль, який почав гальмувати, тому продовжила рух. Вона зробила крок і на неї відбувся наїзд, внаслідок якого вона втратила свідомість.
Також вина ОСОБА_6 підтверджується показами свідків, протоколами огляду транспортного засобу, проведення слідчого експерименту з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , висновком експерта № 561/592 від 09.06.2015р., яким виявлені ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої та механізм їх отримання.
Разом з тим, відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №290а від 12.06.2015 в розділі дослідження експерт стверджує, що при вивчені протоколу та схеми слідчого експерименту проведеного із водієм ОСОБА_6 слідує, що в момент падіння пішохода на капот автомобіля, пішохід перебувала на відстані 0.9 м. від центру переднього колеса автомобіля, що дорівнює в даному випадку величині переднього звісу автомобіля ~ 0.9м., і з врахуванням того, що автомобіль рухався, тоді контактування пішохода з автомобілем повинно було відбутися боковою частиною автомобіля, або ж передньою правою кутовою частиною, і ніяк не центральною частиною, тобто покази водія про розташування транспортного засобу і пішохода технічно необґрунтовані, і не можуть прийматись до уваги, так як можуть призвести до хибного висновку.
Враховуючи викладене експерт прийшов до висновку, що в ситуація яка склалась при умові, що з моменту виникнення небезпеки до наїзду потерпіла ОСОБА_7 подолала відстань 10.8 м. в темпі спокійного кроку, по розмітці нерегульованого пішохідного переходу зліва на право по ходу руху автомобіля, водій ОСОБА_6 мала технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху.
Тому доводи наведені обвинуваченою ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 сама впала на передню частину її автомобіля, не ґрунтуються на матеріалах справи та не можуть буди доказом відсутності вини ОСОБА_6 в даній ситуації.
Що стосується виду та розміру призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, то апеляційний суд приходить до таких висновків.
Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає такі види покарання: штраф від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; виправні роботи на строк до двох років; арешт на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Як вбачається з вироку, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції призначив обґрунтовано ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді виправних робіт строком 1 (один) рік з відрахуванням із суми заробітку в доход держави у розмірі 10 (десяти) відсотків, врахувавши при цьому, що ОСОБА_6 вчинила необережний нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, мала на утриманні неповнолітню дитину, частково відшкодувала потерпілій завдані збитки, що є пом`якшуючою покарання обставиною, а також відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин.
Разом з тим, суд першої інстанції призначивши покарання ОСОБА_6 у виді виправних робіт жодним чином не мотивував своє рішення щодо призначення або не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке б відповідало змісту санкції ч. 1 ст. 286 КК України, про що й зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі.
Враховуючи те, що додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченою, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 основне покарання без призначення додаткової міри покарання є необґрунтованим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі винної внаслідок м`якості.
На думку апеляційного суду, порушення ОСОБА_6 п.п. 18.1, 18.4 ПДР, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, свідчить про халатне відношення обвинуваченої до вимог Правил дорожнього руху, а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасувати вирок в частині призначеного покарання та призначити новим вироком ОСОБА_6 покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах строків, визначених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів.
Що стосується доводів прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та звільнені її від відбування основного покарання на підставі ст. 75, п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України, то в цій частині доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними, оскільки обґрунтованих доводів щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання у виді обмеження волі не наведено та в апеляційному суді прокурором не підтримано.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що з часу вчинення злочину обвинуваченою ОСОБА_6 пройшло більше 3 років, а відповідно до ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня вчинення нею злочину минуло 3 роки, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовільнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2016 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді виправних робіт строком 1 (один) рік з відрахуванням із суми заробітку в доход держави у розмірі 10 (десяти) відсотків, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного і додаткового покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя: