12.09.2018 Справа № 756/7816/16-к
№ 756/7816/16-к
№ 1-кп/756/118/18
УХВАЛА

12 вересня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002668 від 14.03.2016 року за обвинувальним актом стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свалява Закарпатської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого відповідно до обвинувального акту за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115; п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

У даному кримінальному провадженні обвинувачений тримається під вартою і строк дії застосованого до нього запобіжного заходу спливає 16.09.2018 року.
Судове провадження завершити до зазначеної дати не вдається.
В судовому засіданні 28.08.2018 року прокурором було подано письмове клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, що по суті є клопотанням про продовження строку дії раніше вже застосованого до вказаної особи запобіжного заходу. Зазначене клопотання не було розглянуте судом у зв`язку з прийнятою до уваги заявою захисника про недостатність часу для вивчення стороною захисту доводів прокурора, викладених у клопотанні, та підготовки захисником своєї правової позиції та заперечень проти вказаного клопотання.
11.09.2018 року до канцелярії суду надійшло клопотання захисника про скасування раніше обраного його підзахисному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Доводи свого клопотання захисник вчергове детально обґрунтував з посиланням на практику ЄСПЛ, виклавши їх письмово.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання свого колеги прокурора ОСОБА_8 , посилаючись на обґрунтованість висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, на існування ризиків у кримінальному провадженні, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам. Прокурор не вважає за можливе застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або відсутність запобіжного заходу взагалі.
Захисник навпаки, вважає, що дослідженими судом доказами як сторони обвинувачення, так і сторони захисту не підтверджено обґрунтованості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення. Крім того, захисник вважає, що наразі жодні ризики у кримінальному провадженні відсутні, а тому відсутні підстави для подальшого перебування обвинуваченого під вартою, тому захисник просить скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнити обвинуваченого з-під варти у залі суду.
Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника, просить звільнити його з-під варти, обіцяє з`являтися до суду за першою ж вимогою.
Потерпілі, які проживають за межами м. Києва та Київської області, в судове засідання не прибули.
Вислухавши клопотання сторін кримінального провадження, кожної окремо, обговоривши їх зі сторонами, вивчивши та врахувавши практику ЄСПЛ, на судові рішення якого посилаються прокурор та захисник, колегія суддів дійшла до висновку про наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У даному випадку ризик є характеристикою ситуації, що має невизначеність результату, при можливій наявності несприятливих наслідків.
Відтак, ризик можливої спроби ОСОБА_5 переховуватися від суду не може бути спростований лише самими твердженнями захисника про те, що обвинувачений не має нерухомості за кордоном та будь-яких особливих зв`язків, має сім`ю та документи для виїзду за кордон вилучені у останнього. Спроби переховуватися від суду тому і не реалізовані обвинуваченим реально, оскільки останній тримається під вартою з моменту затримання та у останнього не було такої можливості і тим більше таку можливість не можна допустити.
Крім того, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено, як не завершено і з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, тобто не виконано вимоги ст. 363 КПК України.
Факт дослідження судом більшої частини наданих сторонами доказів не свідчить про те, що судом була надана їм оцінка та суд в ході проведеної оцінки доказів пересвідчився у необґрунтованості висунутого особі обвинувачення. Оцінку кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення колегія суддів буде здійснювати у нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення у даному кримінальному провадженні за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.
У п.79 рішення у справі «Харченко проти України» дійсно зазначено, що питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Крім того, у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Розглядаючи клопотання сторін кримінального провадження щодо застосованого запобіжного заходу, колегія суддів приймає до уваги і рішення ЄСПЛ «Чанєв проти України», згідно з яким обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі, і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.
У рішенні «Боротюк проти України» зазначається про те, що тримання особи під вартою допускається за наявності реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.
У розумінні положень, що наведені у рішенні Європейського Суду з прав людини «Нечипорук, Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Наявність підстав для залишення обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою оцінено колегією суддів з урахуванням особливостей даного кримінального провадження, поведінки сторін та існування реального і справжнього суспільного інтересу, коли умисне вбивство особи відбулося у приміщенні комунального закладу охорони здоров`я в пізній вечірній час під час розпивання спиртних напоїв чималою групою осіб, які тривалий час фактично проживали у вказаному закладі охорони здоров`я у спеціально пристосованому для проживання людей місці. Хоча столичний заклад охорони здоров`я, в якому відбулося вбивство людини, не передбачений для використання його вищенаведених цілей. За таких умов продовження тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим заходом, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.
Отже, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою овно обвинуваченого не суперечитиме п.п. 1, 2 ч. З ст.132 КПК України та позиціям ЄСПЛ, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків. Міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання. При цьому розмір та умови раніше визначеної застави, залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 350, 331, 132, 182 ч.5, 183, 177, 178 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора - задовольнити.
Клопотання захисника - відхилити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 10 листопада 2018 року включно.
Визначену раніше заставу 1700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 995 400 гривень залишити без змін.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 у разі внесення застави, обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області - без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-прибувати за кожною вимогою до суду;
-здати на зберігання до суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-носити електронний засіб контролю.
Зобов`язати управління поліцї за місцем проживання ОСОБА_5 у разі сплати ним застави, поставити обвинуваченого ОСОБА_5 на облік.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3