Постанова Іменем України

20 вересня 2018 р.

м. Київ
справа № 369/10742/15

провадження № 51-3506км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002068, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Берегово Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 998 грн 40 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017року зазначений вирок місцевого суду відносно ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винною і засуджено за те, що вона за обставин, викладених у вироку, приблизно о 23.00 год. 31 травня 2015 року, перебуваючи в лісосмузі поблизу автодороги Київ-Чоп на відстані приблизно 100 м від автобусної зупинки «Тополя» в с. Мрія Києво-Святошинського району Київської області, на ґрунті особистих неприязних відносин умисно задушила свого малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після цього, впевнившись у його смерті, з метою приховання слідів злочину, викопала яму, куди помістила труп малолітнього потерпілого та з місця вчинення злочину зникла. В подальшому, приблизно о 12.30 год. 02 червня 2018 року з метою подальшого приховання слідів злочину та знищення трупу, ОСОБА_7 відкопала труп, обгорнула шматком матерії, облила дизельним пальним і підпалила його. У зв`язку з неможливістю знищення трупа шляхом зпалювання ОСОБА_7 поклала труп у картонну коробку, в якій захоронила ОСОБА_9 у лісовому масиві поблизу автодороги, яка веде від дороги Київ-Чоп у напрямку с. Лісне.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить вимогу про скасування оскаржуваних судових рішень відносно ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Вважає безпідставним засудження ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого їй злочину, оскільки, на його думку, стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів її винуватості. Апеляційний суд формально підійшов до розгляду даного кримінального провадження та, залишивши його апеляційну скаргу без задоволення, не навів переконливих відповідей на викладені у ній доводи.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, вважала за необхідне залишити судові рішення відносноОСОБА_7 без зміни.
Засуджена, її захисник, а також потерпіла підтримали касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 370 КПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 419 КПК України в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких її визнано необґрунтованою.
Мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвалу, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, слід вважати такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даного провадження не дотримався цих вимог закону.
З матеріалів кримінального провадження видно, що захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду, ставив вимогу про скасування цього вироку та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у суді та неможливості їх отримати.
Свої доводи захисник обґрунтовував тим, що всупереч положенням ст. 95 КПК України в основу обвинувального вироку суд поклав пояснення, які засуджена давала безпосередньо слідчому на досудовому слідстві під час огляду місця події та проведення слідчого експерименту.
Відповідно до цих же положень кримінального процесуального закону не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку і показання засудженої, які вона давала під час проведення судово-психіатричної експертизи.
Крім того, ці показання є суперечливими та мають суттєві розбіжності. Зокрема, звертав увагу на те, що:
під час огляду місця події засуджена пояснювала, що вона нібито задушила дитину за допомогою шапочки, яку ніхто не знайшов, при тому що увесь інший одяг зберігся;
засуджена не зазначала які тілесні ушкодження були отримані померлим, а вказала це лише після того, як його викопали працівники поліції,
з відеозапису огляду місця події видно, що засуджена не може чітко зазначити ані місце розташування трупа, ані глибину, на яку закопала померлого; тощо.
На думку захисника, наявність подібних суперечностей та розбіжностей у показаннях, наданих засудженою на досудовому слідстві, свідчить про те, що засуджена не була обізнана про обставини вбивства дитини, не була присутня під час його поховання. Таким чином судом не спростовано версію перебігу подій, які засуджена описувала у своїх показаннях, наданих у судовому засіданні.
Ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду не було достеменно встановлено, хто користувався знайденою на місці злочину лопатою: засуджена чи інша особа.
Також захисник вказував на відсутність пояснень у вироку, яким чином суд першої інстанції розтлумачив наявні у матеріалах кримінального провадження висновки моніторингу радіорозвідки та дійшов висновку про доведеність перебування засудженої в лісосмузі неподалік зупинки громадського транспорту «Тополя» та на прилеглій до місця вчинення злочину території.
Також захисник зазначав, що судом не встановлено мети вбивства. Натомість наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про те, що засуджена не страждає на психічний розлад, не вживає спиртних напоїв або наркотичних засобів, з любов`ю ставилась до своєї померлої дитини і тому без видимих об`єктивних причин не могла вчинити такий злочин.
За таких обставин захисник в апеляційній скарзі наполягав на тому, що судом першої інстанції у вироку не наведено належних та допустимих доказів доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину і всі сумніві щодо доведеності вини засудженої відповідно до ст. 62 Конституції України мають тлумачитись на її користь.
Зі змісту оскарженої ухвали апеляційного суду видно, що цей суд не виклав усіх доводів, наведених захисником в апеляційній скарзі, не надав відповіді на жоден із них і, залишаючи її без задоволення, не зазначив підстав, із яких скаргу визнано необґрунтованою.

Натомість суд обмежився перерахуванням доказів, на які є посилання у вироку, та загальним формулюванням щодо правильності висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину і не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті доводів, викладених в апеляційній скарзі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції передчасно погодився із правильністю висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Враховуючи викладене, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для її скасування.

При новому апеляційному розгляді слід виконати всі вимоги чинного законодавства, перевірити, використавши всі процесуальні можливості апеляційного розгляду, доводи, на які посилається захисник ОСОБА_8 , та постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3