Провадження 1-кс/522/7843/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

розглянувши клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_2 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_1 , старшого електрика зенітно-артилерійської команди корабля морської охорони 2 рангу проекту 12412 «Молнія» « ОСОБА_4 », зі званням старшого матроса,

підозрюваного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001300 від 13.03.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, за наступних обставин.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на наступне.

Військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південною регіону України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001300, від 13.03.2015 р. за ч. 1 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Старший матрос ОСОБА_3 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаді старший електрик зенітно-артилерійської команди корабля морської охорони 2 рангу проекту 12412 «Молнія» « ІНФОРМАЦІЯ_3 », діючи з прямим умислом, з мотивів небажання взагалі виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у період з липня по вересень 2014 року вчинив дезертирство, тобто на службу до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився і командуванню про своє місцезнаходження не повідомив, таким чином незаконно знаходиться поза межами розташування військової частини та проводить час на власний розсуд, незаконно ухиляючись від проходження військової служби до цього часу.

Являючись військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_3 достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно виконувати Військову присягу (затверджену Постановою Верховної Ради України від 6.12.1991), а також дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 8, 28, 32, 39 Закону України «Про державну таємницю», ст.ст. 6, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст.ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV та п.п. 1, 3, 7, 11 Контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, що зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку; віддано служити українському народу; сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, зберігати державну та військову таємницю, бути пильним, хоробрим і дисциплінованим, готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків.

ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання взагалі виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у визначений строк (в період з липня по вересень 2014 року ) на службу до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув і командуванню про своє місцезнаходження не повідомив, хоча об єктивно повинен був і міг це зробити, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу у разі переведення з метою ухилитися від військової служби.

Не прибувши в період з липня по вересень 2014 року до місця служби, ОСОБА_3 , став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення на військову службу за наявності реальної можливості до цього та не заявив про себе до правоохоронних органів, відкрито заявляючи про своє небажання взагалі проходити військову службу у Збройних Силах України.

13 березня 2015 року ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_3 , вжито заходів для вручення даного повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (поштовим зв`язком).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є також особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відтак, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.408 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, та відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України вказаний злочин віднесений до категорії злочину середнього ступеня тяжкості.

Підозра ОСОБА_3 повністю підтверджується зібраними досудовим розслідуванням доказами, а саме: показаннями свідків.

Розглянувши клопотання прокурора та вивчивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що провадження за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає закриттю, з наступних підстав.

13 грудня 2017 року клопотання прокурора про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , було задоволено.

У відповідності до п.2 ч.3 ст.190 КПК України ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту:

- закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії.

Затримання підозрюваного ОСОБА_3 , з метою його приводу в судове засідання дозволено ухвалою суду від 13 грудня 2017 року, тобто більше ніж 6 місяців тому.

На даний момент ухвала суду від 13 грудня 2017 року про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , органами досудового розслідування не виконана.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що строк дії ували суду, якою дозволено затримання підозрюваного ОСОБА_3 з метою його приводу в судове засідання сплинув, та відповідно, ухвала суду про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_3 втратила законну силу, а також в судове засідання для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 доставлено не було, у зв`язку із чим, провадження за клопотанням прокурора про обрання до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 190, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Провадження за клопотанням прокурора, про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

25.10.2018