Ухвала
Іменем України
22 травня 2018 року

м. Київ
справа № 149/540/16-к

провадження № 51-5662 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , ранішесудимого 28 липня 2015 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, відповідно до ст. 75 КК звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
засуджено за ч. 2 ст.186КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Згідно зі ст. 71 КК до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано не відбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 29 березня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 24 листопада 2015 року о 20:20 на вул. Пушкіна у м. Хмільнику, на території автобусної зупинки, яка розташована біля приміщення магазину з ремонту електроніки, маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно з корисливих мотивів та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_6 та відкрито вихопив з рук належний останньому мобільний телефон вартістю 430 грн, в якому знаходилися дві сім-карти вартістю по 15 грн кожна, а також флеш-карта вартістю 40 грн, обернувши їх на свою користь. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, застосовуючи при цьому фізичну силу та моральний тиск, з метою подолання опору потерпілого, а також утримання вже вилученого майна, відштовхнув останнього руками в ділянку грудної клітки та намагався ударити рукою в обличчя, від чого потерпілий ухилився, у результаті завдав такими діями ОСОБА_6 фізичного болю, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
У подальшому, того ж дня о 20:40, перебуваючи на території парку ім. Т.Г. Шевченка, що на просп. Свободи в м. Хмільнику Вінницької області, неподалік громадської вбиральні ОСОБА_4 , керуючись прямим злочинним умислом на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно з корисливих мотивів та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна із застосуванням морального тиску та фізичного насильства, яке виразилось у завданні ударів руками та ногами по різним частинам тіла неповнолітньому ОСОБА_7 , ривком із рук потерпілого незаконно, відкрито заволодів мобільним телефоном вартістю 353,97 грн, в якому знаходилися дві сім-карти вартістю по 15 грн кожна та флеш-карта вартістю 40 грн, а також розрахунковою карткою "Приватбанку", обернувши вказані речі на свою користь.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не оспорює факту вчинення ОСОБА_4 злочину, але оспорює та заперечує кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК, вважає, що в діях останнього є склад злочину, передбачений ст. 356 КК, зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази свідчать про те, що ОСОБА_4 вчинив самоправство.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених в судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності, і є обґрунтованим.
Доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій ч. 2 ст. 186 КК при кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 є неспроможними.
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірку в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні грабежу зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даних протоколів слідчих експериментів, висновку експерта, а також інших матеріалів кримінального провадження, якими доведено, що ОСОБА_4 , застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для здоров`я неповнолітнім потерпілим, відкрито заволодів належним потерпілим майном телефонами.
Відповідні показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Дослідивши вказані докази, суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні грабежу, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковані правильно.
Крім того, аналогічні за змістом доводи захисника у частині доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, переглядалися в апеляційному порядку. Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного злочину відповідають фактичними обставинами справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника й доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3