ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2906/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, із середньою освітою, неодружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутий до кримінальної відповідальності: в березні 2017 року обвинувальний акт стосовно якого направлено до Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004872 від 31.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , за погодження з процесуальним керівником, звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0004872, дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2018, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.05.2018 приблизно о 01 год. 00 хв., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 2, де проходили ремонтні роботи, помітили каналізаційний люк Т(250), і в цей час, з корисливих мотивів, вступили між собою в попередню змову, спрямовану на повторне, таємне викрадення чужого майна, яке належить ТОВ «РБУ-1» (ідентифікаційний код юридичної особи - 35912786).

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , перебуваючи у місці ремонтних робіт, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступ разом таємно викрали чуже майно, а саме: каналізаційний люк (підставку) Т(250), вартістю 1 320 грн. 00 коп., яке належить ТОВ «РБУ-1» (ідентифікаційний код юридичної особи - 35912786).

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 31.05.2018 приблизно о 01 год. 10 хв., утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зникли, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, чим спричинили ТОВ «РБУ-1» матеріальну шкоду на загальну суму 1 300 грн. 00 коп.

Клопотання мотивоване наявністю достатніх доказів, які обгрунтовують підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років. Разом з тим, відносно ОСОБА_6 у березні 2017 року обвинувальний акт скеровано для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва, що дозволяє застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримала вказане клопотання та просила його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві розслідується кримінальне провадження №0004872, дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2018, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

31.05.2018 о 09 год. 00 хв. слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві затримано ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України., (дата та час фактичного затримання 31.05.2018 о 03 год. 50 хв.)

31.05.2018 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Слідчий суддя приходить до висновку щодо недоведеності прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні.
Прокурором в судовому засіданні заявлено такі ризики: переховуватиметься від органів досудового розслідування та/або суду так, як підозрюваний усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого та/або суду. Так, підозрюваний міцних соціальних зв`язків не має, неодружений, дітей на утриманні не має; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності і в березні 2017 обвинувальний акт відносно нього направлено до Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України. Тому у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 продовжить злочинну діяльність, так як останній на шлях виправлення не стає і належних висновків для себе не робить; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Однак прокурор належним чином не обґрунтували і не довели в судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбаченихст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Клопотання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність тримання підозрюваного під вартою фактично обґрунтовано лише тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого злочину середньої тяжкості. Проте, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Доводи клопотання прокурора в тій частині, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,2, 3, 5 ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними в судовому засіданні не доведені.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя має право застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавленнясвободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальнихвимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка сталапідставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалось затримання.
Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Ходорковський проти Роси», при оцінці позбавленнясвободи будь-кого суд не обмежується проголошення видимими цілямивзяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри тацілі, що стоять за ними.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватиметься від органів досудового розслідування та/або суду так, як підозрюваний усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого та/або суду. Так, підозрюваний міцних соціальних зв`язків не має, неодружений, дітей на утриманні не має; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності і в березні 2017 обвинувальний акт відносно нього направлено до Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України. Тому у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 продовжить злочинну діяльність, так як останній на шлях виправлення не стає і належних висновків для себе не робить; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має визначене місце проживання, його сімейний стан, міцні соціальні зв`язки, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, з огляду на відсутність належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України в самому клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не доведено належним чином наявність таких ризиків і прокурором під час розгляду справи, слідчим суддею не встановлено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
На підставі вище викладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, тому слід застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати квартиру що за адресою: АДРЕСА_1 , з 22-00 год. до 07-00 год., та саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 ст. 194 КПК України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними, а саме: продовження злочинної діяльності, вплив на інших учасників провадження.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час строком на 60 днів тобто до 29.07.2018 року

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати квартиру що за адресою: АДРЕСА_1 , з 22-00 год. до 07-00 год.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного до ОСОБА_6 строком на два місяці наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_5 або іншої особи, у провадженні якої знаходиться вказане кримінальне провадження;

-не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покласти на Дарницьке УП ГУНП у м. Києві.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти діб з моменту оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_8