Постанова
Іменем України

22 травня 2018 року

м. Київ
справа № 127/21195/14-к
провадження № 51-979 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003920, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК);
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Весприм Республіки Угорщина, який мешкає у АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного на праві власності йому майна; ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного на праві власності йому майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року до 27 квітня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за те, що ОСОБА_6 24 квітня 2014 року о 12.30 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою зі своїм сином ОСОБА_7 , прибули до свого родича ОСОБА_8 , який проживає по АДРЕСА_3 , де реалізуючи спільний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, постукавши в двері потерпілого, які останній відкрив, зайшли до приміщення будинку і ОСОБА_6 почав завдати ОСОБА_8 ударів кулаком в обличчя від яких потерпілий впав на підлогу. Після чого, ОСОБА_6 продовжив наносити ОСОБА_8 удари руками та ногами по різним частинам тіла, коли той лежав на підлозі. В цей час, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_6 , та бажаючи доведення спільного умислу до кінця, заволодів телевізором моделі «Патріот» вартістю 500 грн, чим спричинили ОСОБА_8 матеріальної шкоди на зазначену суму та заподіяли потерпілому тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент спричинення.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінено.
Постановлено вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та ч. 1 ст. 121 КК, за яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Постановлено вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та ч. 1 ст. 121 КК, за яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року до 21 квітня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 звільнено з-під варти в залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.
У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на неправильну перекваліфікацію дій засуджених з ч. 4 ст. 187 КК на ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК, бо вважає, неправильним висновок апеляційного суду про вчинення злочину з підстав раніше виниклих неприязних відносин. Вказує, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги встановлені місцевим судом обставини щодо заволодіння майном потерпілого під час застосування засудженими насильства, яке є небезпечним для життя особи в момент заподіяння. Зазначає, що у порушення вимог статей 404, 405, КПК суд апеляційної інстанції без наявності на те правових підстав прийняв рішення, яким погіршив становище засудженого ОСОБА_7 , кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 121 КК, оскільки завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень органами досудового слідства йому не інкримінувалося. Стверджує, що апеляційний суд без дослідження обставин справи, не міг дати їм іншу оцінку, ніж дав суд першої інстанції, що вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на положення ст. 412 та ч. 1 п. 1 ст. 438 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор просив задовольнити касаційну скаргу, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового слідства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувалися у вчиненні розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та проникненням у житло, і їхні дії кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК. До такого ж висновку прийшов суд першої інстанції.
Апеляційний суд, розглядаючи апеляції сторони захисту та прокурора, перекваліфікував дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187 КК на ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК і своє рішення вмотивував тим, що засуджені не мали умислу на вчинення розбою відносно ОСОБА_8 , який є малозабезпеченою особою і майно, заволодіння яким інкримінувалося засудженим, не представляє цінності для них, оскільки засуджені мають постійний заробіток, житло та інші матеріальні цінності, а злочин було вчинено з мотивів раніше виниклих неприязних відносин у зв`язку з неповернення потерпілим боргу ОСОБА_6 . Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що тяжкі тілесні ушкодження встановлені висновком судово-медичних експертиз, останній міг отримати, як від дій засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так і від самопадінння.
Між тим, колегія суддів Верховного Суду не погоджується з наведеними висновками апеляційного суду і вважає, що суд не врахував усіх фактичних обставин справи та досліджених місцевим судом доказів у їх сукупності, а тому дійшов передчасних та суперечливих висновків про те, що засуджені мали умисел на відкрите викрадення майна потерпілого тільки за попередньою змовою групою осіб, а тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були заподіяні потерпілому з мотивів раніше виниклих неприязних відносин або отримані ним внаслідок самопадіння.
Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що у день події приїжджали до будинку потерпілого з метою розібратися на рахунок повернення боргу, замість якого вони забрали належний потерпілому телевізор. Також потерпілий ОСОБА_8 в своїх показаннях не заперечував, що засуджені зверталися до нього з приводу повернення боргу, забрали в нього телевізор, при цьому між ними відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 наносив йому удари по тілу, у тому числі, від яких він впав на підлогу.
Крім того, як встановлено висновками експерта від 22 липня 2014 року та висновком додаткової судово-медичної експертизи від 16 вересня 2014 року у ОСОБА_8 виявлені тяжкі тілесні ушкодження закрита черепно-мозкова травма перелом склепіння і основи черепа (потиличної кістки зліва з переходом лінії перелому на основу черепа), субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку легкого степеню, закритий множинний перелом обох бічних кісток носу. Характер і локалізація вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 свідчать про травматичну дію тупого твердого предмету (предметів) в ділянку голови, що за механізмом утворення узгоджується з обставинами відображеними в показаннях ОСОБА_8 в протоколі допиту від 31 травня 2014 року. При цьому характер і локалізація на різних взаємно протилежних поверхнях голови тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 виключають можливість утворення їх внаслідок співударяння при однократному падінні з положення стоячи на площину.
За таких об`єктивних даних зроблений судом апеляційної інстанції неоднозначний висновок про можливість отримання потерпілим ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, як від дій засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і так само при самопадінні, є суперечливим.
Однак, не зважаючи на це, а також наявні в матеріалах кримінального провадження два аналогічні висновки судово-медичних експертиз, якими встановлено спричинення потерпілому ОСОБА_8 виключно тяжких тілесних ушкоджень, апеляційний суд, за відсутності в матеріалах кримінального провадження будь-яких протилежних за змістом фактичних даних, виходячи з власних міркувань, дійшов безпідставного висновку про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкрито викрали майно потерпілого тільки за попередньою змовою групою осіб.
Водночас, у порушення вимог статей 404, 405 КПК, апеляційний суд вищевказані висновки судово-медичних експертиз, використав при кваліфікації дій засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК.
Також, з резолютивної частини ухвали не убачається рішення прийнятого про застосування положень ст. 70 КК при призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, за якими його було визнано винним, що також свідчить про невідповідність ухвали апеляційного суду ст. 419 КПК.
З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що апеляційний суд, без достатніх на те підстав, дійшов передчасного висновку про мотив скоєння злочину, обставини отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, правової оцінки дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та таким чином допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в зв`язку з чим ухвала апеляційного суду, на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Під час нового апеляційного розгляду справи суду слід ретельно перевірити всі докази по справі, дати діям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належну юридичну оцінку і, виходячи із достовірно встановлених обставин, прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3