Справа № 243/8448/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000245 від 19.07.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Бондареве Ананьївського району Одеської області, громадянина України, із середньо технічною освітою, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 (нині військова частина НОМЕР_2 ), та проходить службу на посаді номера обслуги 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 2 п. 18, ч. 3 п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 22 липня 2015 року, громадянина ОСОБА_4 27.04.2017 року призвано на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (нині назва НОМЕР_2 ) № 116 від 27.04.2017 року ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї, ВОС-136533.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової)або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України обов`язок військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення військової частини.

Так, 07 жовтня 2017 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам нормативно-правових актів України, в період проходження військової служби та будучи придатним для несення та виконання службових обов`язків, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_2 .

В період часу з 07 жовтня 2017 року по 19 липня 2018 року солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду.

19 липня 2018 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Донецького гарнізону, чим закінчив вчиняти кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та пояснив, що дійсно 07 жовтня 2017 він самовільно залишив місце проходження військової служби у м. Святогірську Донецької області, без дозволу керівництва виїхав за місцем проживання у м. Бахмут, де перебував до 19 липня 2018 року. Причиною залишення військової частини зазначив труднощі у сімейному житті. Висловив жаль про вчинене та щиро розкаявся у скоєному.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, його показання повністю відповідають сутності пред`явленого обвинувачення, суд, за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не заперечуються, обмежившись показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінальної справи, що характеризують його особу.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена у судовому засіданні повністю та суд вважає правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст.407 КК України.

Обговорюючи питання про призначення покарання, суд ураховує ступінь важкості скоєного кримінального правопорушення, особистість винного та обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає те, що він провину у скоєному ним кримінальному правопорушенні усвідомив повністю, щиросердно покаявся в його здійсненні, розповів всі обставини скоєного.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлені.

Дані про особистість обвинуваченого ОСОБА_4 свідчать про те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за час проходження військової служби характеризується посередньо.

При сукупності обставин скоєного кримінального правопорушення та особистості обвинуваченого, суд приходить до переконання про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за його поведінкою постійного та обов`язкового контролю. Відповідно до вищевикладених обставин, суд вважає за можливе застосувати відносно підсудного вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.

Судові витрати відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 176 КПК України не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368-376 КПК України , суд

присудив :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ст. 407 ч. 4 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України, не застосовувався та не обирався.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1