Єдиний унікальний номер 219/4816/16-к
Номер провадження 11-кп/775/508/2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2018р. колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2017р., яким
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівська Донецької області, який мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 187, ч. 12 ст. 15, п.п. 5, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років,
за участі обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
в с т а н о в и л а :
Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2017р., ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 187, ч. 12 ст. 15, п.п. 5, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років.

На вирок суду апеляційної інстанції обвинуваченим, його захисником ОСОБА_6 та прокурором ОСОБА_8 подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи своєї винуватості у інкримінованих злочинах за ч. 1 ст. 263 та за ч. 1 ст. 187 КК України посилається на те, що вирок в частині його обвинувачення за ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 13 ч. 2 ст. 115 КК України є незаконним у зв`язку з неправильною кваліфікацією його дій, прохав призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, визнавши неправильну кваліфікацію ч. 2 ст. 15, п.п. 5,13 ч. 2 ст. 115 КК України.

- зазначає, що сукупністю всіх доказів по справі, а саме показаннями, наданими в суді першої інстанції потерпілою, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтверджується, що він знаходячись у стані алкогольного сп`яніння необережно поводився з гранатою, внаслідок чого неумисно заподіяв потерпілій тілесні ушкодження.

- зазначає, що при первинному огляді дитини ОСОБА_14 фельдшером швидкої допомоги тілесних ушкоджені виявлено не було, але при повторному огляді було виявлено незначний опік, який утворився за 2-4 доби до огляду, тобто за кілька днів до вибуху та не відноситься до події кримінального правопорушення;

- вказує, що коли він зрозумів, що необережно привів гранату до бойового стану, та розуміючи, що вона може вибухнути, хвилюючись за життя дітей, які спали у сусідній кімнаті, намагався викинути її у вікно, при цьому сподіваючись що граната проб`є скло та вилетить на вулицю, він вирішив своїм тілом накрити дітей, що підтверджується його показаннями при проведенні слідчого експерименту з його участю та показаннями потерпілої;

- зазначає, що після того, як граната вибухнула він, переконавшись, що діти не постраждали переніс поранену потерпілу до житлової кімнати та викликав швидку допомогу, умислу на її вбивство не мав, потерпіла внаслідок вибуху гранати отримала легкі тілесні ушкодження, які не становили загрози для її життя, що підтверджується медичними документами, висновками експертиз;

- зазначає на те, що хоч потерпіла ОСОБА_15 у суді вказала на цілеспрямованість його дій щодо замаху на її життя, однак при наданні первинної допомоги фельдшером швидкої допомоги вказала, що гранату кинули у вікно невідомі, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 та витягом з ЄРДР, а також спростовується показаннями потерпілої при проведенні слідчого експерименту, де вона вказувала на те, що не бачила моменту кидка гранати та почула лише хлопок, у подальшому потерпіла показала, що безпосередньо бачила обвинуваченого із гранатою в руках, бачила момент, коли обвинувачений кинув гранату та вона покотилась по підлозі;

- вважає, що з урахуванням наведених вище доводів, суд при розгляді кримінального провадження припустився обвинувального ухилу щодо його дій та порушив вимоги ст. 91-94 КПК України, при доказуванні обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 15, п.п. 5,13, ч. 2 ст. 115 КК України;

- вважає, що з урахуванням перелічених вище обставин в його діях є склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки його дії були вчинені з необережності та отримані потерпілою тілесні ушкодження загрози її життю не становили, тому судом відносно нього застосовано закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 ;

- не оскаржує доведеності винуватості свого підзахисного за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 187 КК України, вважає вироку суду першої інстанції незаконним, прохає вирок в частині кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 13 ч. 2 ст. 115 КК України змінити, кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, покарання призначити у межах санкції цієї статті;

- вказує, що судом не надано належної оцінки тому, що в день події обвинувачений та потерпіла знаходились у стані алкогольного сп`яніння, потерпіла висловлювала образи, провокувала обвинуваченого на протиправні дії щодо неї, тому показання потерпілої, які постійно змінювались, не можна вважати достовірними доказами по справі, потерпіла надала суду неправдиві показання, щоб обмовити обвинуваченого, проте суд першої інстанції не надав цьому належну оцінку, оскільки потерпіла та обвинувачений фактично проживали сім`єю, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, що спростовує наявність умислу в діях обвинуваченого на вбивство потерпілої;

- зазначає, що обвинувачений випадково демонтував гранату, яка опинилась у його руці, та щоб запобігти її вибуху та наслідкам, які могли виникнути, викинув її у вікно, на кухні де в цей час перебувала потерпіла, проте він не бажав позбавити її життя, при цьому закрив собою малолітніх дітей, викликав швидку допомогу, що не було спростовано судом та потягло неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п.п. 5,13 ч. 2 ст. 115 КК України зазначає, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 15 КК України та положенням п.п.4, 22 Пленуму ВС України від 07.02.2003р. № 2 «Про практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно яким замахом на злочин є вчинення особою з прями умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі, в той час як обвинувачений мав можливість доведення свого злочинного умислу до кінця, оскільки його дії треба кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

29.05.2018р. до апеляційного суду Донецької області надійшла письмова заява прокурора Артемівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_8 про відмову від поданої ним апеляційної скарги на вирок суду, у зв`язку з чим апеляційне провадження відносно неї підлягає закриттю.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченого учасники судового провадження були повідомлені належним чином, проте потерпіла ОСОБА_15 та її представник адвокат ОСОБА_16 до суду апеляційної інстанції не з`явились, надіславши 29.05.2018р. письмову заяву про розгляд апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника в їх відсутності, прохали апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок без змін .

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційних скарг, прохали їх задовольнити, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти доводів поданих апеляційних скарг, прохав залишити їх без задоволення, вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та захисника за таких підстав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він на початку червня 2015р., у лісопосадці, розташованій в районі перехрестя автодоріг «Київ-Харків-Довжанський» та «Бахмут-Соледар» Бахмутського району Донецької області, знайшов гранату РГД-5. Після чого, діючи умисно, не маючи передбаченого законом дозволу, з метою незаконного придбання, носіння та зберігання бойових припасів, всупереч вимогам чинного законодавства України, переніс її до місця свого мешкання в АДРЕСА_1 , де від`єднав запал УЗРГМ-2 від корпусу гранати РГД -5, запал УЗРГМ-2 почав незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу у приміщенні сараю за вказаною вище адресою, а корпус гранати РГД-5 переніс до будинку в АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_15 де діючи умисно та незаконно, почав зберігати в особистих речах без передбаченого законом дозволу.

08.01.2016р., приблизно о 08:00 год. обвинувачений, маючи намір на незаконне носіння бойових припасів забрав з сараю за вказаною вище адресою запал УЗРГМ-2, переніс його до будинку за місцем мешкання його співмешканки ОСОБА_15 , де діючи умисно, незаконно, почав його зберігати в особистих речах без передбаченого законом дозволу.

22.01.2016р. у денний час приблизно 14 год. обвинувачений, перебуваючи в м. Бахмут, 2 пров. Шевченка, 41 Донецької області, забрав з собою запал УЗРГМ-2 та корпус гранати РГД -5, після чого носив його при собі до 23.01.2016р.

23.01.2016р. о 16 год. 20 хв., обвинувачений, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до крамниці «Чай», розташованій в м. Бахмут, вул. Космонавтів, 31а Донецької області. Звернувши увагу на те, що у приміщенні крамниці відсутні покупці, окрім потерпілої ОСОБА_17 , у нього раптово виник злочинний намір на заволодіння грошовими коштами каси крамниці. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, обвинувачений діючи умисно, з корисливих спонукань, маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом вчинення розбійного нападу, поєднаного із погрозою застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, дістав із лівої кишені свого одягу гранату РГД-5 з запалом УЗРГМ-2, висмикнув чеку, чим продемонстрував реальність здійснення своїх погроз, та здійснив розбійний напад, звернувшись до потерпілої із вимогою надати йому гроші. Потерпіла, усвідомлюючи реальну погрозу, небезпечну для життя та здоров`я, дістала зі столу та віддала обвинуваченому грошові кошти в сумі 784 гривень. Заволодівши вказаними грошовими коштами, обвинувачений з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився та свій розсуд, тим самим спричинив власнику крамниці потерпілому ОСОБА_18 матеріальний збиток у сумі 784 гривень .

У подальшому, 23.01.2016р. біля 23 год. 30 хв, обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого мешкання, у кухонній кімнаті будинку в АДРЕСА_2 , де між ним та потерпілою ОСОБА_15 , відбувся конфлікт, що відбувся на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. обвинувачений, демонструючи гранату РГД- 5 з запалом УЗРГМ-2, що відноситься до категорії протипіхотних уламкових гранат дистанційної дії наступального типу, висмикнув чеку, таким чином привівши вказану гранату у бойовий стан та став погрожувати вбивством потерпілій, на що остання вмовляла його не вбивати її. Далі обвинувачений, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на протиправне заподіяння смерті потерпілій, будучи раніше судимим за вчинення закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, діючи умисно, бажаючи досягнення свого злочинного наміру та усвідомлюючи можливість настання небезпечних наслідків, використовуючи спосіб небезпечний для життя багатьох осіб та свідомо припускаючи небезпеку для життя та здоров`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кинув вказану гранату у кухонну кімнату, де на той момент знаходилась ОСОБА_15 , таким чином, виконав всі необхідні дії, які вважав за потрібне для протиправного заподіяння смерті потерпілій, внаслідок чого вказана граната РГД-5 вибухнула, уразивши уламками потерпілу ОСОБА_15 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та малолітнього ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у момент вибуху перебував у приміщенні зальної кімнати, якому спричинено опік шиї, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Смерть потерпілої не настала з причин, що не залежали від волі обвинуваченого оскільки потерпілу своєчасно госпіталізовано до травматологічного відділення ЦРЛ м. Бахмут, де була надана кваліфікована медична допомога.

Апеляційним судом встановлено, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого містять доводи, які стосуються тільки законності та обґрунтованості вироку щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п.п. 5,13 ч. 2 ст. 115 КК України, фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_5 за ст.ст. ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 187 КК України ними не оспорюються. Також апелянтами не оспорюються фактичні обставини справи за ч. 2 ст. 15, п.п. 5,13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що при розгляді кримінального провадження за ч. 2 ст. 15, п.п. 5,13 ч. 2 ст. 115 КК України по суті судом першої інстанції (далі суд) всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР № 000220 від 23.01.2016р., з якого вбачається, що 24.01.2016р. в 00год 40 хв. до ЧЧ Артемівського МВ Донецької області надійшло повідомлення від фельдшера СМП про те, що в буд. АДРЕСА_3 стався вибух невстановленого вибухового пристрою, внаслідок вибуху постраждали ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 11.10.2010 р. (т.1 а.с.115-116);

- рапортом інспектора-чергового Артемівського ВП ГУНП в Донецькій області з якого вбачається, що 24.01.2016р. в 00год 40 хв. до ЧЧ Артемівського МВ Донецької області надійшло повідомлення від фельдшера СМП Маркової про те, що в буд. АДРЕСА_3 стався вибух гранати, необхідна допомога невідомій жінці. Виїздом встановлено, що надано допомогу ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Діагноз: множинні осколкові поранення лівої стопи, гомілки стегна, області попереку зліва, МВТ, алкогольне сп`яніння (т.1 а.с.117-118);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.01.2016р. з якого вбачається, що гр. ОСОБА_15 прохає притягти до кримінальної відповідальності свого співмешканця ОСОБА_5 за фактом замаху на умисне вбивство її та її малолітніх дітей, яке сталося у приміщенні будинку за місцем її мешкання (т.1 а.с.123-116);

- протоколом огляду місця події від 24.01.2016р. в буд. АДРЕСА_3 з якого вбачається, що під час огляду кухонної кімнати виявлено чисельні осколкові пошкодження у вигляді вибоїн та утроб на стінах, та чисельні осколкові пошкодження у вигляді пробоїн на побутовій техніці (пральна машина, мікрохвильова пічка). На речах які знаходяться у кухонній кімнаті, містяться сліди вибухового впливу у вигляді розриву, нашарувань речовини чорного кольору та сліди термічної дії. Дані пошкодженні характерні для бризантної та фугасної дії вибуху. На підлозі та меблях, розташованих на кухні виявлені чисельні металеві осколки зі слідами вибухового впливу. Також на підлозі виявлено предмет, зовні схожий на шплінт та розтяжне кільце він накального механізму підривача (УЗРГМ) УЗРГМ 2 (т.1 а.с.125-131);

- постановою слідчого від 24.01.2016р. про визнання речових доказів, з якої вбачається, що вилучені 24.01.2016р. в ході ОМП приміщення за вказаною вище адресою уламки гранати РГД-5, шплінт з кільцем від запалу УЗРГМ-2, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000224 від 24.01.2016р. (т.1 а.с.139);

- висновком експерта № 25 від 24.01.2016р. огляду ОСОБА_5 , з якого вбачається, що (з його слів) 23.01.2016р. в будинку він підірвав гранату, при цьому сам не постраждав, з 23.01.20016р. до часу огляду його ніхто не бив; При огляді ОСОБА_5 будь-яких пошкоджень і слідів від них, відносних до подій 23.01.2016р. не виявлено (т.1 а.с.192);

- висновком експерта № 33 від 24.01.2016р. огляду ОСОБА_14 2010 р.н., з якого вбачається, що наступні тілесні ушкодження: опік шиї утворився від дії високої температури, в межах 2-4х діб до моменту огляду і відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.193)

- висновком вибухотехнічної експертизи № 1926 від 19.04.2016р. встановлено що надані на дослідження об`єкти групи «1», а саме металеві фрагменти у кількості 23 шт. є фрагментами не менш одного корпусу гранати РГД 5. Наданий на дослідження об`єкт «2» є запобіжною чекою з кільцем уніфікованого запалу ручної гранати УЗРГ (УЗРГМ, УЗРГМ-2). Означеним запалом комплектуються ручні осколкові гранати РГ-42, РГД-5 і Ф-1. Надані на дослідження металеві фрагменти підгрупи «1» утворилися у результаті вибуху корпусу (корпусів) гранати РГД-5. (т.1 а.с.196-198)

- висновком судової експертизи з дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 1935 від 06.05.2016р. з якої вбачається, що на поверхні шапки, сумки, светра, брюк, а також на поверхні марлевих тампонів зі змивами з вушних раковин ОСОБА_5 наданих на дослідження слідів вибухових речовин бризантної дії немає, однак, є окислювачі та нітріти. (т.1 а.с. 200-204)

- висновком судово-психіатричного експерта № 225 від 02.03.2016р. з якого вбачається, що обвинувачений по справі надав наступні пояснення: «…Ми з нею сходили на дискотеку, погуляли, потім приїхали додому. У нас виникла невелика сварка внаслідок того, що співмешканка була трохи сп`яніла, під час сварки я дістав гранату, для того щоб налякати співмешканку, щоб вона замовчала та заспокоїлась. Але потім я не втримав пелюстку гранати та вона прийшла у бойову готовність. Я вирішив викинуту її у вікно, але влучив у отвір, вибухнула, пошкодила співмешканці ногу. Це відбулася безглузда випадковість, нещасний випадок, Умисно підривати гранату дома не бажав. Навіть дітей накрив собою, хотів їх захистити. Після того що відбулося, я самостійно викликав швидку допомогу, допоміг завантажити співмешканку до швидкої, умислу на вбивство не мав ні у якому разі» (т.1. а.с. 211-215)

- висновком експерта № 96 від 03.03.2016р., з якого вбачається що рубці на лівій боковій поверхні грудної клітини та живота, лівій сідниці, на правому та лівому стегні, на лівій гомілці та стопі є слідами загоєних ран, які утворились від дії осколків внаслідок вибухової травми, можливо в строк та при обставинах вказаних в постанові, та як які потребують для одужання строк більш 6, але менш 21 доби, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. (т.1. а.с. 216-217)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2016р. за участі потерпілої та обвинуваченого, з якого вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 запросив усіх учасників слідчої дії пройти у дім. Далі ОСОБА_5 знаходячись біля входу в спальну кімнату № 2, яка розташована навпроти входу у кухонну кімнату пояснив учасникам слідчої дії, що між ним та ОСОБА_15 виник словесний конфлікт, вході якого ОСОБА_15 перебувала у приміщенні кухонної кімнати, а ОСОБА_5 знаходився при вході з спальної кімнати № 2 навпроти входу у кухонну кімнату. Вказаний конфлікт виник, за словами ОСОБА_5 , на ґрунті алкогольного сп`яніння. Далі, вході вказаного конфлікту ОСОБА_5 витягнув з карману гранату і висмикнув з неї чеку з метою залякування ОСОБА_15 .. Далі для імітації дій підозрюваному було надано предмет, що за формою нагадує гранату, за допомогою якого він продемонстрував, як утримував у лівій руці гранату, а саме стискував гранату у долоні, при цьому пальцями стискав спусковий гачок (скобу). Чеку з гранати ОСОБА_5 викинув на підлогу . За словами ОСОБА_5 , він не втримав спускову скобу і граната була приведена до бойового стану. Він вирішив викинути дану гранату у вікно кухонної кімнати, де в цей час знаходилася потерпіла ОСОБА_15 . Чуйко зазначив, що думати про наслідки йому було ніколи, оскільки граната мала вибухнути. Далі вин кинув гранату, проте у вікно не влучив». Потерпіла ОСОБА_15 підтвердила показання ОСОБА_5 , показала що ОСОБА_5 погрожував їй гранатою демонструючи її у руці, погрози вона сприйняла реально і думала що ОСОБА_5 її вб`є. Після вибуху ОСОБА_15 чула, як закричали діти та попрохала ОСОБА_5 викликати швидку.( т. 1 а.с. 241-246)

- планом-схемою будинку АДРЕСА_3 до протоколу слідчого експерименту, з якого вбачається загальна будівля будинку та місце розташування обвинуваченого та потерпілої у ньому в момент вибуху гранати. ( т. 1 а.с. 247)

- протоколом огляду місця події від 18.05.2016р. за адресою АДРЕСА_1 , якого вбачається загальний вид зазначеного домоволодіння. (т. 2 а.с. 28-29).

Зазначені докази судом були досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Всі висновки суду щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 12 ст. 15, п.п. 5, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вироку вмотивовані з належною повнотою, та наведені належні і достатні мотиви обґрунтування зазначеного рішення суду. Висновки суду, викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку, узгоджені між собою та не містять протиріч

З урахуванням цього доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд при розгляді кримінального провадження припустився обвинувального ухилу щодо кваліфікації його дій та порушив вимоги ст. 91-94 КПК України при доказуванні обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 15, п.п. 5,13, ч. 2 ст. 115 КК України є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у нього був відсутній умисел вбивати потерпілу, він бажав тільки налякати її, демонструючи гранату, а чеку з гранати він висмикнув з необережності, колегія суддів вважає такими, що не мають під собою підґрунтя, оскільки судом першої інстанції при встановленні суб`єктивної сторони кримінального правопорушення були ретельно були перевірені показання обвинуваченого та потерпілої з цього приводу.

Також заперечення обвинуваченим умислу замаху на вбивство потерпілої спростовуються відомостями вказаними у заяві потерпілої про вчинення злочину, її показаннями, наданими в ході проведення слідчого експерименту, висновками судово - медичних експертиз, висновком вибухотехнічної експертизи про те, що тілесні ушкодження потерпілої, заподіяні в результаті вибуху вибухонебезпечного предмету, яким є наступальна осколкова ручна гранат РГД 5, які суд визнав достовірними доказами.

Також, обвинувачений не заперечував, що вчинив інкримінований йому злочин при обставинах, викладених в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеного, а саме, що він тривалий час зберігав бойову гранату РГД- 5 за місцем мешкання його та потерпілої, в день події після спільного вживання спиртних напоїв з потерпілою, в ході раптово виниклого конфлікту між ними, обвинувачений знаходячись у кімнаті № 4 (згідно план-схеми будинку до протоколу ОМП) разом з малолітніми дітьми його співмешканки, взяв у руки гранату, деякий час демонстрував її потерпілій, після чого раптово висмикнув запобіжну чеку з гранати та кинув її у кухонну кімнату, де у той час знаходилась потерпіла.

Приведення гранати до бойової готовності потребує висмикування запобіжної чеки та є цілеспрямованою дією, тобто потребує застосування певного зусилля, що унеможливлює приведення гранати до бойової готовності з необережності. З урахуванням цього факту та факту знаходження гранати в руці обвинуваченого в момент висмикування запобіжної чеки спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника про необережність дій обвинуваченого.

Встановлюючи подію, а саме час, місце та спосіб вчинення обвинуваченим закінченого замаху на умисне вбивства потерпілої, суд поклав в основу своїх висновків вказані вище показання обвинуваченого в суді, а також показання, надані потерпілою в суді та обвинуваченим під час проведення слідчого експерименту, висновки судово медичних експертиз та вибухотехнічної експертизи.

Що стосується твердження обвинуваченого про те, що він не хотів вбивати потерпілу, хотів тільки її злякати, вони також є неспроможними, оскільки наведені у вироку докази підтверджують те, що обвинувачений, використовуючи вибухові властивості гранати РГД 5, усвідомлював небезпечний характер застосування зазначеного вибухового пристрою, передбачав наслідки, які можуть настати після його використання, а саме смерть потерпілої, та бажав настання цих наслідків.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що смерть потерпілої не настала тільки тому, що уламки гранати, яка вибухнула, влучили у неї таким чином, що заподіяли легкі тілесні ушкодження, що жодним чином не залежало від волі обвинуваченого, а також у зв`язку з наданням потерпілій своєчасної медичної допомоги. При цьому обвинувачений виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення вбивства потерпілої до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, з наведених вище підстав.

Колегія суддів також зазначає, що обвинувачений розумів напрямок кидання гранати, розумів, що у кухні перебуває потерпіла та передбачав можливість настання її смерті у разі вибуху гранати. При цьому кидаючи гранату у закрите вікно, оскільки подія злочину мала місце у січні 2016р., тобто вікна будинку були зачинені, обвинувачений не міг бути переконаний, що кинута ним граната розіб`є скло вікна та опиниться за межами будинку. При цьому він не обрав інший спосіб позбутися гранати, наприклад, способом її викидання через вхідні двері будинку, біля яких знаходився особисто, або способом викидання гранати у інші кімнати будинку, де були відсутні люди. Кидаючи гранату у кімнату, де перебувала потерпіла, обвинувачений при цьому не вжив ніяких заходів для її попередження про небезпеку для здоров`я та життя, а також не вчинив ніяких активних дій для виведення потерпілої із зони ураження вибухової дії гранати. Таким чином, дії обвинуваченого під час події носили умисний, цілеспрямований характер та були спрямовані на вчинення вбивства потерпілої, що підтверджується наведеним вище, та спростовує доводи обвинуваченого про кваліфікацію його дій як необережних.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що сукупністю всіх доказів по справі, а саме показаннями, наданими в суді першої інстанції потерпілою, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтверджується, що він знаходячись у стані алкогольного сп`яніння необережно поводився з гранатою, внаслідок чого неумисно заподіяв потерпілій тілесні ушкодження, є неслушними та спростовується наведеним вище

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що при первинному огляді дитини ОСОБА_14 фельдшером швидкої допомоги тілесних ушкоджені виявлено не було, але при повторному огляді було виявлено незначний опік, який утворився за 2-4 доби до огляду, тобто за кілька днів до вибуху та не відноситься до події кримінального правопорушення, також є необґрунтованими, оскільки зазначена особа не є потерпілою по справі.

Крім того, обвинуваченому було достовірно відомо про перебування у будинку малолітніх дітей потерпілої ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які могли постраждати від вибуху гранати, та обвинувачений обрав такий спосіб вбивства, коли з позбавленням життя потерпілої створилась реальна небезпека позбавлення життя малолітніх дітей. Доводи обвинуваченого, що після кидання ним гранати, він накрив собою вказаних малолітніх дітей співмешканки, намагаючись їх захистити від наслідків вибуху, на думку колегії суддів ніяким чином не впливає на кваліфікацію його дій за вироком суду, оскільки обвинувачений виконав всі необхідні дії, які були спрямовані на вбивство потерпілої способом, небезпечним для життя багатьох осіб, проте злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі. З тих же підстав колегія суддів не приймає до уваги й доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він викликав швидку допомогу для потерпілої, потерпіла внаслідок вибуху гранати отримала легкі тілесні ушкодження, які не становили загрози для її життя, що підтверджується медичними документами та висновками судово-медичних експертиз.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що судом не надано належної оцінки тому, що в день події обвинувачений та потерпіла знаходились у стані алкогольного сп`яніння, потерпіла висловлювала образи, провокувала обвинуваченого на протиправні дії щодо неї, тому показання потерпілої, які постійно змінювались, не можна вважати достовірними доказами по справі, потерпіла надала суду неправдиві показання, щоб обмовити обвинуваченого, проте суд першої інстанції не надав цьому належну оцінку, оскільки потерпіла та обвинувачений фактично проживали сім`єю, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, що спростовує наявність умислу в діях обвинуваченого на вбивство потерпілої також, на думку колегії суддів, є неспроможними з наведеного вище та з урахуванням того, що судом першої інстанції показання потерпілої с фактичних обставин справи визнані достовірним доказом.

Крім того, обвинувачений здійснюючи умисел на позбавлення життя потерпілої, усвідомлював, що застосовує такий спосіб вбивства використання бойової гранати РГД-5, який є небезпечним для життя потерпілої та життя малолітніх дітей.

Крім того обвинувачений вироком Артемівського міськрайнного суду Донецької області від 02.03.2010 року визнаний винуватив та засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до восьми років позбавлення волі, не теперішній час зазначена судимість не знята та не погашена.

Твердження обвинуваченого про те, що у нього був відсутній умисел на вбивство потерпілої судом першої інстанції належним чином перевірений та зроблений правильний висновок про те, що обрання обвинуваченим способу вбивства потерпілої шляхом використання бойової гранати РГД-5, застосування якої, як правило, спричиняє смерть потерпілої, проте не призвели до смертельного наслідку лише через випадковий збіг обставин, незалежних від волі обвинуваченого, підлягає кваліфікації не за наслідками, що сталися, а як замах на умисне вбивство потерпілої.

Таким чином з наведеного вище вбачається, що умисел обвинуваченого був спрямований на позбавлення життя потерпілої, про що свідчить його поведінка до, під час події, та після неї, цілеспрямований характер дій обвинуваченого, знаряддя злочину, спосіб та локалізацію заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, їх стосунки, причини припинення злочинних дій обвинуваченого.

Мотивом злочину є раптово виниклі неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілою з приводу неналежної поведінки обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння.

Метою злочину є умисне протиправне заподіяння смерті потерпілої.

Таким чином, апеляційний суд з урахуванням способу, знаряддя вчинення злочину гранати РГД 5, її кидання у бік потерпілої в умовах обмеженого простору кімнати, а також інших обставин кримінального правопорушення вважає висновок суду першої інстанції про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п.п. 5,13 ч. 2 ст. 115 КК України, як замах на вбивство вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Враховуючи наведене вище доводи апеляційної скарги обвинуваченого про кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 125 КК України та доводи апеляційної скарги захисника про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, не містять під собою підґрунтя, спростовуються наведеною вище сукупністю доказів.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то на думку колегії суддів воно у повному обсязі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального кодексу України при розгляді справи судом першої інстанції колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 187, п.п. 5, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та остаточно призначено покарання у виді позбавлення строком на одинадцять років залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 187, п.п. 5, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та остаточно призначено покарання у виді позбавлення строком на одинадцять років залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді