АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю сторін судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000512 від 24 серпня 2017 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з середньою повною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, військовозобов`язаного, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області 28 березня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

-ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

Вирішено питання речових доказів.

На вказаний вирок суду надійшла апеляційна скарга від потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_8 ..

В своїй апеляційній скарзі, потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_8 не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, вважають, що вирок судупідлягає скасуванню в частині призначення покарання, у зв`язку із надмірно м`яким та недостатнім

ЄУНСС №716/269/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Провадження №11-кп/794/200/18
Категорія ч.1 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_1
покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Звертає увагу, що суд всупереч вимогам законодавства, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, невірно та не належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також наявність обтяжуючих покарання обставин.

Крім того, зазначають, що обвинуваченим не було виявлено бажання виправити ситуацію заподіяну своїми злочинними діями, оскільки матеріальну шкоду на суму 20307 грн. 50 коп., він так і не відшкодував, а його каяття та визнання вини є удаваним, спрямованим на ухилення від покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчиненого злочину. Такі факти свідчать про спрямованість обвинуваченого на протиправне збагачення.

Просять скасувати вирок районного суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, у зв`язку з його м`якістю та призначити покарання в межах санкції статті.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_7 впродовж травня липня 2017 року, переслідуючи корисливу мету направлену на особисте збагачення за рахунок чужого майна, з єдиним умислом діючи умисно та усвідомлюючи протиправне значення своїх дій, знаходячись в приміщенні квартири ОСОБА_9 , яка розташована в АДРЕСА_3 , де він проводив ремонтні роботи, скориставшись тимчасовою відсутністю власника, шляхом вільного доступу таємно викрав майно належне ОСОБА_9 , а саме: ноутбук «Lenovo G700» серійний номер АВ20425991 - вартістю 5500 грн.; цифровий фотоапарат марки «Саnon ixus 165» серійний номер 02 - вартістю 2000 грн.; гроші в сумі 200 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 24.08.2017 року становить 5990 грн., гроші в сумі 150 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 24.08.2017 року становить 3817,50 грн.; обручку із жовтого металу (золото) 375 проби вагою 4,62 г. вартістю 3000 грн.. Після чого ОСОБА_7 з викраденим майно зник, розпорядившись ним на власний розсуд та спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 20307 грн. 50 коп..

В судовому засіданні суду 1-ї інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винним себе в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до пред`явленого обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, зробив для себе відповідні висновки, просив суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні вказав, що на день розгляду справи шкода йому не відшкодована, речі обвинуваченим йому не повернуті.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_8 , думку адвоката ОСОБА_8 , якитй просив задовольнити апеляційні вимоги та призначити обвинуваченому більш суворе покарання, міркування прокурора, яка заперечувала в задоволенні апеляційних вимог потерпілого та його представника і не була проти задоволення клопотання підсудного про застосування відносно нього Амністії, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін та клопотав про застосування щодо нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році», перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви та, які ніким не оскаржується.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі потерпілого та його представника порушено питання про скасування вироку в частині призначеного покарання, а обвинувачений ОСОБА_7 апеляцію не подавав, колегія суддів керуючись п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» не наводить доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" та положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується міри покарання, то згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому дотримався вказаних вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), яка відповідно до ст. 185 ч.1 КК України карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, віднесено до категорії середньої тяжкості.

При призначенні покарання ОСОБА_7 районний суд в повній мірі врахував, а апеляційний суд перевірив ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини та наслідки протиправних діянь, дані про особу обвинуваченого, а саме що останній позитивно характеризується за місцем проживання, його молодий вік, сімейний стан, що має на утриманні малолітню дитину, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, офіційно не працевлаштований, але оплачувану роботу завжди знаходить.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності до ст.66 КК України, обґрунтовано врахував повне визнання вини у вчиненому злочині, щире каяття у скоєному, своїми показами сприяв в розкритті злочину, що на думку колегії суддів є пом`якшуючими обставинами.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід віднести вчинення злочину стосовно особи похилого віку відповідно до п.6 ч.1 ст. 67 КК України, а саме потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт, що на думку колегії суддів, є достатнім покаранням для обвинуваченого, призначене в межах санкції статті та за своїм видом не є мінімальним покаранням.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 обіцяв відшкодувати завдані збитки та усунути заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_9 , просив не погіршувати визначену йому судом міру покарання, оскільки на його утримання знаходиться малолітня дитина, у зв`язку з чим клопотав застосувати щодо нього вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році».

Колегія суддів визнає обґрунтованим клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього акту амністії на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.

Так, 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIII від 22.12.2016 року "Про амністію у 2016 році".

Статтею 1 вказаного Закону постановлено: Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області 28 березня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, тобто не є тяжким чи особливо тяжким. Зазначений вирок не набрав законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому не виповнилося 18 років. Батьківських прав ОСОБА_7 не позбавлений, про що свідчить свідоцтво про народження, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції у Чернівецькій області..

Злочин, за який визнано винним ОСОБА_7 мав місце у травні липні 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України №1810-VІІІ від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році». Тому, згідно ст. 13 даного Закону, його дія поширюється на ОСОБА_7 ..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_7 про застосування акту амністії, підлягає задоволенню. Обвинувачений підлягає звільненню від відбування покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, призначеного йому вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2018 року, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України №1810-VІІІ від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України та Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України без змін.

Клопотання ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 120 годин громадських робіт призначеного вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2018 року на підставі п. «в» ст. 1 Закону України №1810-VІІІ від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3