Дата документу Справа № 336/4900/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/4900/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/704/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначене покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1977 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.
Знято арешт, накладений на автомобіль «АС G 3302 АХІ-1, реєстраційний номер НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_11 .
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.
16 липня 2017 року, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «АС G3302 АХІ-1», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Липовецької у м. Запоріжжі з боку вул. Панфьорова в напрямку вул. Волоколамської, зупинився на проїзній частині в районі будинку № 27 по вул. Липовецькій.
В цей же час, рухаючись зліва направо відносно кузова вищезазначеного автомобіля, ззаду нього проїзну частину перетинав пішохід ОСОБА_12 .
ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити у дзеркало заднього виду пішохода ОСОБА_12 , який наближався до автомобіля зліва, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав рух заднім ходом по проїзній частині вул. Липовецької в м. Запоріжжі, з боку вул. Волоколамської в напрямку вул. Панфьорова, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, де сказано:
- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом недостатньо враховано характер, ступінь тяжкості та суспільно-небезпечні наслідки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суд призначити суворе покарання з його реальним відбуванням у місцях позбавлення волі.
Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 також просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не було враховано суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений їхав заднім ходом на зупинці громадського транспорту, і окрім ОСОБА_12 також могли загинути інші люди.
Вважає неправдивими показання ОСОБА_7 з приводу того, що перед скоєнням дорожньо-транспортної пригоду він рухався зі швидкістю 3 км/годину.
До того ж, судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_12 є братом потерпілої ОСОБА_9 , у нього залишилась малолітня дитина та дружина, яка є інвалідом другої групи. У зв`язку з їх непрацездатністю, доглядати за ними та надавати допомогу більше нікому, оскільки ОСОБА_12 був єдиним годувальником у родині, однак незважаючи на це, обвинувачений не сприйняв спроб для відшкодування збитків.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі та просив призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, а доводи, викладені в своїй апеляційній скарзі підтримав повністю та просив призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Зазначив, що хоча ОСОБА_7 свою вину визнав, проте у повній мірі не розкаявся, оскільки пояснив, що їхав зі швидкістю 3 км/годину, однак на думку адвоката ОСОБА_10 , швидкість обвинуваченого була більшою. Крім того, ОСОБА_7 перед потерпілою ніколи не вибачався та нічого їй не відшкодував. Додатково повідомив, що потерпілою позов не заявлявся, оскільки останній потрібні не гроші, а суворе покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_9 частково підтримала апеляційну скаргу прокурора, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 підтримала повністю та просила призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Зазначила, що ОСОБА_7 перед нею та родичами загиблого не вибачився і вони вирішили, що гроші їм не потрібні, проте строк покарання повинен бути максимальний.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційних скарг та зазначив, що у вчиненому він розкаявся. Також пояснив, що намагався надати допомогу членам родини загиблого, знайшов телефон сина потерпілої та хотів їм допомогти, проте протягом місяця син потерпілої дати телефон своєї матері не захотів.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої. Щодо відшкодування шкоди завданої злочином пояснив, що суд першої інстанції кілька разів робив перерви та надавав час для вирішення цього питання між обвинуваченим та потерпілою, але потерпіла всіляко уникала зустрічі з обвинуваченим. Також зазначив, що у обвинуваченого на утриманні також знаходиться матір інвалід, яка потребує його постійної допомоги.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілу та її представника, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких необережних злочинів, визнав за обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння суду у становленні істини, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем роботи та місцем проходження військової служби характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

За наявності сукупності цих обставин, відсутності притягнень до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом та необережної форми вини до наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті людини, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо із застосуванням звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а призначення максимального іспитового строку буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
При цьому, як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, йому було встановлено максимальний іспитовий строк, передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, а також застосовано додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, визначений у ч. 1 ст. 55 КК України для додаткового покарання, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його м`якість.
Крім того, доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачений не вибачився перед потерпілою та родичами загиблого та нічого їм не відшкодував, спростовуються наданими в апеляційному суді поясненнями самого ОСОБА_7 , який пояснив, що намагався надати допомогу членам родини загиблого, проте вони відмовлялись з ним розмовляти, до того ж, цивільний позов потерпілою не заявлявся.
Його показання в суді апеляційної інстанції підтвердила сама потерпіла ОСОБА_9 , яка повідомила, що її син їй розповідав, що йому дзвонив ОСОБА_7 та хотів чим-небудь допомогти, але потерпілою та її родиною було прийнято спільне рішення відмовитися від відшкодування шкоди грошами, і вони спільно вирішили наполягати в суді на самому суворому покаранні.
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3