АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 665/2130/15-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/538/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 289 КК України
У Х В А Л А
іменем України

18 вересня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

ОСОБА_8 , щодо якого вирішується питання про застосування примусового заходу медичного характеру,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000552 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 січня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом та закрито кримінальне провадження за ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення суспільно небезпечного діяння відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надеждівка, Чаплинського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 11.10.2011 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 22.08.2014 року звільненого за відбуттям покарання.

в с т а н о в и л а:

Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 встановлено, що він 22 серпня 2015 року близько 22 години, перебуваючи с. Надеждівка Чаплинського району Херсонської області, разом з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом ільного доступу, через вхідну хвіртку пройшов до подвір`я АДРЕСА_2 , де таємно, умисно, з корисливою зацікавленістю, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, відчинив незаперті дверцята автомобіля ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 11219,17 грн., який належить ОСОБА_11 та викотив вказаний автомобіль до вхідної хвіртки, де його і залишив, а сам зник з місця вчинення злочину.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність ухвали щодо ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів указує, що в порушення вимог ст.374 КПК України суд не дав належної оцінки доказам обвинувачення, зокрема, показанням потерпілого, свідків, та не навів мотивів, з яких суд прийняв до уваги одні докази і відкидає інші. Стверджує, що винність ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння підтверджується дослідженими у провадженні доказами, які суд не прийняв до уваги, а обмежився вибірковою оцінкою доказів обвинувачення. Поза увагою суду залишилися показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що на другий день після вчинення злочину, затриманих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було доставлено працівниками поліції і вони вказали, що скоїли злочин. Цю частину його показаній у вироку не відображено. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги прокурора, просила їх задовольнити, доводи захисника та ОСОБА_8 , щодо якого вирішується питання про застосування примусового заходу медичного характеру, законного представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Відповідно до вимог ст. ст.372, 513 КПК України, якщо не доведено, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, - у мотивувальній частині ухвали належить викласти суть питання, що вирішується ухвалою, встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти в ухвалі в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було.

Мотивуючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 у зв`язку з не встановленням доказів про вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, суд першої інстанції послався на відсутність поза розумним сумнівом достатніх, належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного суспільно небезпечного діяння.

При цьому суд не зазначив, які саме докази він визнав належними, допустимими та достатніми на підтвердження свого висновку, і не навів переконливих суджень на спростування висновку органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння.

Як убачається зі змісту ухвали та матеріалів провадження, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні.

Суд в ухвалі має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються.

Тобто, суд на обґрунтування свого висновку щодо недоведеності вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння не проаналізував зібрані у провадженні докази і фактично не дав їм ніякої оцінки, зокрема, не звернув уваги на показання потерпілого ОСОБА_11 та свідків щодо обставин вчиненого суспільно небезпечного діяння, а обмежився лише вибірковою оцінкою доказів сторони обвинувачення, при цьому у своєму рішенні допустив очевидні суперечності при оцінці зібраних доказів.

Надаючи перевагу показанням ОСОБА_8 про його непричетність до заволодіння автомобілем потерпілого, суд взяв їх за основу і не навів в ухвалі переконливих мотивів, з яких він визнав ці його показання достовірними, і не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у провадженні доказам, зокрема, фактичним даним, що містяться у показаннях потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 які ставлять під сумнів висновок суду про невинуватість ОСОБА_8 .

При цьому у своєму рішенні суд першої інстанції неповно виклав показання потерпілого ОСОБА_11 , який показав, що під час того, як він виявив свій автомобіль викоченим з гаражу на подвір`я за будинком, побачив особу, що втікала, в якій впевнено впізнав ОСОБА_8 та стверджував, що саме його вважає особою, яка намагалась заволодіти автомобілем. На наступний день працівники поліції привезли до його будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які визнали себе винними в інкримінованому діянні. На ці фактичні дані судом не було звернуто уваги, які не отримали оцінки в ухвалі.

Відкидаючи ці докази обвинувачення, суд послався на те, що потерпілий і свідок ОСОБА_13 показали, що після вчинення злочину під забором житлового будинку вони побачили лежачого ОСОБА_8 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому суд не прийняв до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_8 втікав від нього, пославшись на те, що вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_8 не міг пересуватися, тобто фактично поставив під сумнів достовірність показаній потерпілого. Але при цьому суд не встановив жодних даних на підтвердження того, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не міг пересуватися та тікати від потерпілого. Також судом не спростовано показання потерпілого про те, що ОСОБА_8 лежав та робив вигляд, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначені вище обставини залишилися поза увагою суду та не отримали належної оцінки в ухвалі, про що суд взагалі умовчав при прийнятті рішення по суті, тобто судом не були досліджені обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, чим було допущено неповноту судового розгляду.

Незважаючи на наявність суперечливих фактичних даних щодо обставин події, наданих сторонами обвинувачення та захисту, які мають значення для правильного вирішення справи, суд ці суперечності не усунув і не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення.

Тобто, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів, а саме показаній потерпілого, свідків, викладених в ухвалі, не містять точних і категоричних суджень, вони носять вибірковий характер, що ставить під сумнів висновок суду про непричетність ОСОБА_8 до вчинення суспільно небезпечного діяння.

Тому висновок суду про те, що докази обвинувачення не доводять винуватість ОСОБА_8 , є сумнівним і його не можна визнати обґрунтованим.

З огляду на це, висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та відсутність підстав для застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності допустимості, достовірності і достатності, що є порушенням вимог ст.ст.370, 372 КПК України.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість ухвали щодо ОСОБА_8 ..

Згідно із ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи те, що допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та виключають можливість ухвалення нової ухвали апеляційним судом, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурором, ухвалу щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому вона має бути скасована та призначено новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, ч.1, 2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Виходячи з викладеного, апеляційна скарга прокурора має бути задоволена частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 410, 411, ч.1, 2 ст.412, п.1 ч.1 ст. 415, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Ухвалу Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 січня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Копія ухвали оформлена 18 вересня 2018 року

Ухвала набрала законної сили 18 вересня 2018 року

Суддя Апеляційного суду

Херсонської області ОСОБА_2