Справа № 202/5440/18
Провадження № 1-кс/202/5181/2018
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000423 від 03.08.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло зазначене клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000423 від 03.08.2018 року.
З клопотання убачається, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 03.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 .
Відповідно до деталізованої інформації про зміни права власності державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності став договір-купівлі продажу № 1208 від 22.11.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .
Також досудовим розслідуванням встановлено, що підставою виникнення права власності у ОСОБА_6 на вищезазначене нерухоме майно стало заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2017 року у справі № 201/77447/17, котре в подальшому було продано відповідно до договору-купівлі продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .
Однак відповідно до інформації, наданої Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, цивільна справа № 201/77447/17 у провадженні суду не значиться та рішення у справі № 201/77447/17 від 23.08.2017 року не виносилось.
Таким чином, невстановленими особами вчиняються послідовні шахрайські дії, спрямовані на заволодіння об`єктами нерухомості, що їм не належать, в тому числі на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
04.09.2018 року слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання зазначеного нерухомого майна речовим доказом.
Тому прокурор просив накласти арешт на квартиру загальною площею 54,1 кв.м., житлова площа 39,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Ознайомившись з клопотанням і доданими до нього матеріалами, матеріалами кримінального провадження № 0000423 від 03.08.2018 року, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 03.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Постановою слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 04.09.2018 року нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що постановою слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 04.09.2018 року нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000423 від 03.08.2018 року, приходжу до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки надані докази дають підстави зробити висновок, що вищезазначене нерухоме майно є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення. Крім того, визнання вказаного нерухомого майна речовим доказом відповідає вимогам ст. 98 КПК України, тому відповідно до п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підстави для накладення арешту з метою забезпечення речового доказу та запобігання можливості його відчуження.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000423 від 03.08.2018 року задовольнити.
Накласти арешт на квартиру загальною площею 54,1 кв.м., житлова площа 39,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Виконання ухвали про арешт майна доручити прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1