Дата документу 09.07.2018
Справа № 501/1223/18
У Х В А Л А
26 червня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
перекладача - ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іділ, область Ширнак, Республіка Туреччина, громадянина Туреччини, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 та ч. 4 ст. 321 КК України,
До Іллічівського міського суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 та ч. 4 ст. 321 КК України, з угодою про визнання винуватості від 10 травня 2018 року, укладеною між прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_9 .
ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні у закінченому замаху на контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю сильнодіючих речовин, за попередньою змовою групою осіб (ч.2 ст.15 та ч.2 ст.201 КК України), а також у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту сильнодіючих та лікарських засобів без спеціального на те дозволу, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах (ч.4 ст.321 КК України).
Сторони узгодили покарання, яке повинне бути призначене обвинуваченому:
за ч.2 ст.15 та ч.2 ст.201 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
за ч.4 ст.321 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - 3 роки позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Сторони домовились про застосування до обвинуваченого дії ст.75 КК України та узгодили встановлення обвинуваченому іспитового строку тривалістю 3 роки.
В судовому засідання сторони просили суд затвердити угоду.
Суд вважає, що угода не підлягає затвердженню.
Згідно ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Суд вважає, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та КК України (п.1 ч.7 ст.474 КПК).
Так, відповідно ч.1 ст.69 КК України призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
В угоді про визнання винуватості сторони узгодили наявність наступних обставин, які, на їх думку, пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме:
2)активне сприяння розкриттю злочину;
3)відсутність тяжких наслідків від вчинення злочинів та обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання.
Сторони також запропонували суду визнати обставинами, що пом`якшують покарання, наступні обставини:
1)відсутність у обвинуваченого судимостей на території України та Республіки Туреччина;
2)знаходження на утриманні обвинуваченого п?яти неповнолітніх дітей.
Суд вважає, що сторони під час укладання угоди допустили неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до ч.1 ст.66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються:
1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину;
2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди;
2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину;
3) вчинення злочину неповнолітнім;
4) вчинення злочину жінкою в стані вагітності;
5) вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин;
6) вчинення злочину під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність;
7) вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого;
8) вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності;
9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням злочину у випадках, передбачених цим Кодексом.
Тобто, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (п.1ч.1 ст.66 КК) є однією обставиною, яка пом`якшує покарання, а не двома.
Відсутність тяжких наслідків від вчинення злочинів та відсутність обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання не є обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ч.1 ст.66 КК України.
Згідно ч.2 ст.69 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Однак підстави для визнання запропонованих сторонами обставин такими, що пом`якшують покарання, відсутні, так як такий висновок суд може зробити тільки після дослідження відповідних доказів під час судового розгляду.
Таким чином, на час розгляду судом угоди про визнання винуватості відсутня наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що позбавляє суд призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.
Суд також вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України можливе лише після того, як суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, та при наявності для цього відповідних підстав.
Крім того, судом при прийнятті рішення про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості враховано, що в угоді не зазначено обов`язок, який безумовно покладається на обвинуваченого при звільненні його від відбування покарання, відповідно до п.1 ч.1 ст.76 КК України, - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
За таких обставин, суд приходить до висновку про неможливість затвердження угоди про визнання винуватості, так як її умови суперечать вимогам КПК України та КК України.
Керуючись ст.ст.314, 372, 474 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 10 травня 2018 року між прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , підозрюваним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 та ч. 4 ст. 321 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3