ун. № 759/6276/18
пр. № 1-кп/759/694/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0003066, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2018 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, який офіційно не працює, не одружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні зазначене кримінальне провадження,

встановив:
ОСОБА_5 15.04.2018 року близько 23 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні супермаркету «Велмарт» в м. Києві за адресою: вул. Чорнобильська, 16/80, реалізовуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць товар, що належить ТОВ «Фудком», а саме: «Шинку по-київські» у кількості 2 шт. загальною вартістю 101 грн. 36 коп., гель для душу у кількості 2 шт. загальною вартістю 84 грн. 78 коп. та лосьйон після гоління у кількості 1 шт. вартістю 105 грн. 59 коп., а всього майна на загальну суму 291 грн. 74 коп., які поклав в сумку, яка у нього була з собою, та, не маючи наміру розраховуватись, направився з торгівельного залу до виходу. Однак, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_5 злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину він був затриманий працівниками охорони.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

24.04.2018 року між потерпілим ТОВ «Фудком» в особі представника ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про примирення, на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, що скріплена підписами сторін, відповідно до якої: потерпілий та підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України; ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вищезазначеному діянні; шкода завдана кримінальним правопорушенням потерпілому повністю відшкодована; сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за вчинений злочин у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Під час судового засідання судом з`ясовано в обвинуваченого ОСОБА_5 , що він цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки невиконання угоди.

Також судом з`ясовано у представника потерпілого ТОВ «Фудком» ОСОБА_6 , що він цілком розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені статтею 473 КПК України.

Суд переконався у судовому засіданні, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Встановлено, що угода про примирення може бути затверджена судом, оскільки умови угоди не суперечать вимогам Кримінально-процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та особі обвинуваченого, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.314, 369-371, 373- 376, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:
Затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим ТОВ «Фудком» в особі представника ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому, узгоджене сторонами покарання, у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази по справі: «Шинку по-київські» у кількості 2 шт., гель для душу у кількості 2 шт. та лосьйон після гоління у кількості 1 шт. - залишити за належністю ТОВ «Фудком».

Вирок на підставі угоди про примирення може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва, через Святошинський районний суд м. Києва, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1