Справа № 423/3405/17
Провадження № 11-кп/782/142/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши 13 серпня 2018 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Луганської області ОСОБА_7 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 28 лютого 2018 року,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Комишуваха Попаснянського району Луганської області, має професійно-технічну освіту, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджено:
-за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік,
-за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на 1 рік, покладено на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, який в цій частині не оскаржено.

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 03 листопада 2017 року, приблизно о 18.00 годині разом з ОСОБА_6 , перебуваючи на території блок посту № 20, який розташовується між населеними пунктами Попасна-Комишуваха-1, скориставшись відсутністю поліцейських, які несли службу по охороні блок посту, а також тим, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, намагалися таємно викрасти з блок посту № 20 майно, що належить ОСОБА_9 на загальну суму 1813,30 гривень, почавши зносити це майно до автомобілю ВАЗ 2101, на якому вони прибули. Проте ОСОБА_8 та ОСОБА_6 були виявлені працівниками поліції БПС ПОП «Святослав», які прийняли міри по їх затриманню.

Окрім того, ОСОБА_6 03 листопада 2017 року у вечірній час, точного часу не встановлено, перебуваючи на зазначеному блок посту №20, у приміщенні бліндажу, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання, носіння, зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу, взяв боєприпас - реактивну протитанкову гранату РПГ-22, яка містить заряд бризантної вибухової речовини - ОКФОЛ, масою 340 грамів, та придатна до вибуху (пострілу). Далі ОСОБА_6 , зберігаючи даний боєприпас при собі без передбаченого законом дозволу, приніс його до свого автомобілю ВАЗ-2101, який знаходився на території вказаного блок посту. Після чого ОСОБА_6 був помічений працівниками поліції БПС ПОП «Святослав» ГУНП в Кіровоградській області, які затримали ОСОБА_6 для огляду автомобілю та в салоні якого було виявлено і в подальшому вилучено зазначений боєприпас.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. Не оспорює фактичні обставини справи, доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікації його протиправних дій. Посилається на вимоги ч. 2 ст. 70 КК України, згідно з якою при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Водночас, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, порушив вимоги п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання нижче від найнижчої межі, встановлених санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, яка передбачає більш суворе покарання (від 3 до 7 років позбавлення волі). Окрім того, вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом не в повній мірі враховано вимоги закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим обвинуваченому призначено за своїм розміром явно несправедливе покарання через м`якість.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, яка частково підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на неправильне застосування судом вимог ст. 70 КК України, вважала, що призначене покарання за ч. 1 ст. 263 цього Кодексу відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого;

- обвинувачений, який залишив вирішення вимог апеляційної скарги на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора та обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 1 ст. 263 КК України.

Проте суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Призначивши покарання за кожний злочин окрема за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік та ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, суд на підставі ч. 1 ст. 70 КК України повинен визначати остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Утім суд першої інстанції визначив остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, яке є менш суворим, чим призначене за окремий злочин.
Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено за своїм розміром явно несправедливе покарання через м`якість за ч. 1 ст. 263 КК України є необґрунтованими.Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі прокурор не навів обставин, які, на його думку, суд першої інстанції не врахував при призначенні обвинуваченому покарання.

Визначивши обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітніх дітей, має статус багатодітного батька, займається суспільно корисною працею, та обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Колегія суддів вважає, що призначене покарання судом першої інстанції за ч. 1 ст. 263 КК України є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, вирок необхідно скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України і ухвалити новий вирок, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.
Вирок суду першої інстанції в частині вирішення питань щодо процесуальних витрат, речових доказів не оскаржувався.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу заступника прокурора Луганської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 28 лютого 2018 рокущодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим до покарання за:

-ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавленні волі на строк 1 рік;

-ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавленні волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначати остаточне покарання у виді позбавленні волі на строк 3 роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3