МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2306/17
Провадження № 1-кп/480/1/18
Ухвала
Іменем України

23 липня 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ;
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 27 квітня 2017 року Центральним районним судом м. Челябінська Російської Федерації за ч. 3 ст. 30, п. г ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, п.п. а, б ч. 3 ст. 228.1 КК РФ (13 злочинів), ч. 3 ст. 69 КК РФ до дев`яти років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму,
у відповідність із законодавством України, -

встановив:
12 грудня 2017 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України.
Обґрунтовуючи клопотання, заявник посилається на те, що 21 листопада 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3728/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 18.10.2017 за № 06-129308/17.
ОСОБА_6 засуджено вироком Центрального районного суду м. Челябінська від 27.04.2017 за ч. 3 ст. 30, п. г ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), п.п. а, б ч. 3 ст. 228.1 КК РФ (13 епізодів) (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), групою осіб за попередньою змовою, у значному розмірі) до дев`яти років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.
Покарання засуджений ОСОБА_6 відбуває у ФКУ Виправна колонія № 6 ГУФСВП Росії по Челябінській області. Кінець строку покарання 06 січня 2026 року.
Посилаючись на вказані вище обставини, заявник просить суд визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винуватим за вироком Центрального районного суду м. Челябинська від 27 квітня 2017 року, а також визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим за цим вироком в Україні.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув; одночасно з поданням клопотання до суду просив суд розглянути клопотання без участі представника Міністерства юстиції України. Також на адресу суду надійшла заява від Міністерства Юстиції України про розгляд клопотання за відсутністю представника, в якій Міністерство підтримало клопотання та просило його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.
Заслухавши прокурора, розглянувши клопотання, а також письмові документи додані до нього, суд дійшов такого.
Згідно з положеннями ст. 2 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік № 337/95-ВР від 22.09.1995 (далі Конвенція) сторони зобов`язуються якнайширше співробітничати одна з одною у тому, що стосується передачі засуджених осіб відповідно до положень цієї Конвенції.
Особу, засуджену на території однієї Сторони, може бути передано на територію іншої Сторони, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання. З цією метою засуджена особа може висловити державі винесення вироку або державі виконання вироку своє побажання бути переданою згідно з цією Конвенцією.
Із запитом про передачу засудженої особи може звертатися як держава винесення вироку, так і держава виконання вироку.
Статтею 9 Конвенції визначено, що компетентні власті держави виконання вироку:
a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або
b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Держава виконання вироку, на прохання, до передачі засудженої особи інформує державу винесення вироку про те, яку із цих процедур вона буде використовувати.
Виконання вироку регулюється законодавством держави виконання вироку, і тільки ця держава має право приймати всі відповідні рішення.
Частиною 1 статті 602 КПК України передбачено, що вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора (ч. 1 ст. 610 КПК України).
У судовому засіданні встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Челябінська від 27.04.2017 громадянина України ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 30, п. г ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до восьми років шести місяців позбавлення волі, за п.п. а, б ч. 3 ст. 228.1 КК РФ - до восьми років позбавлення волі; на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.
Вирок Центрального районного суду м. Челябинська від 27.04.2017 набрав законної сили 30 травня 2017 року.
Під час відбування покарання на території Російської Федерації засуджений ОСОБА_6 подав заяву, в якій попросив розглянути питання про передачу його для подальшого відбування покарання в Україну, наслідки передачі засудженого ОСОБА_6 до України йому роз`яснені та зрозумілі.
З довідки, виданої начальником ФКУ Виправна колонія № 6 ГУФСВП Росії по Челябінській області, вбачається, що початок строку відбування покарання ОСОБА_6 - 27 квітня 2017 року; кінець строку покарання 06 січня 2026 року. Зараховано у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 07 січня 2017 року по 26 квітня 2017 року. Станом на 14 серпня 2017 року відбута частина покарання складає 7 місяців 7 днів, невідбута частина покарання складає 8 років 4 місяці 22 дні.
Відповідно до довідки про стан здоров`я та характеристики засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої 14 серпня 2017 року, ОСОБА_6 на диспансерному обліку не перебуває, є здоровим та працездатним; за час відбування покарання ОСОБА_6 характеризується посередньо, має позитивну динаміку виправлення.
Згідно з інформацією, наданою Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України відповідно до статті 13 Закону України Про громадянство в редакції закону від 08.10.1991.
Отже, на розгляд суду були подані всі необхідні документи згідно з положеннями ст. 6 Конвенції та ч. 2 ст. 610 КПК України.
Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд, відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України, визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Частиною 3 статті 30 та пунктом «г» ч. 4 ст. 228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за якими ОСОБА_6 засуджений та відбуває покарання, передбачений злочин замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі.
Пунктами «а», «б» частини 3 ст. 228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за якою ОСОБА_6 засуджений та відбуває покарання, передбачений злочин, - незаконний збут наркотичних засобів, вчиненй із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), групою осіб за попередньою змовою, у значному розмірі.
Санкція ч. 3 ст. 228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.
Санкція ч. 4 ст. 228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років.
Так, вироком Центрального районного суду м. Челябінська від 27.04.2017 ОСОБА_6 визнано винуватим у замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), за попередньою змовою групою осіб, у розмірі 127,39 грамів N-метілефедрона PVP (a-пірролідіновалерофенон), а також у тринадцятьох злочинах, які полягали у незаконному збуті наркотичних засобів, вчинені з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), групою осіб за попередньою змовою, в таких розмірах: 0,27 г, 0,25 г, 0,46 г, 0,25 г, 0,44 г, 0,46 г, 0,27 г, 0,25 г, 0,27 г, 0,24 г, 0,27 г, 0,24 г, 0,27 г.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів психотропні речовини - включені до Переліку речовини природного чи синтетичного походження, препарати, природні матеріали, які здатні викликати стан залежності та справляти депресивний або стимулюючий вплив на центральну нервову систему або викликати порушення сприйняття, або емоцій, або мислення, або поведінки і становлять небезпеку для здоров`я населення у разі зловживання ними.
Відповідно до Списку № 2 особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, викладених у Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, психотропна речовина PVP (міжнародна незареєстрована назва), 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (хімічна назва) є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 513/4734, Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу психотропна речовина PVP до 0,15 г невеликі розміри; від 1,5 до 15,0 г великі розміри; 15,0 г і більше особливо великі розміри.
Приміткою до вказаної речовини передбачено, що наведені психотропні речовини незалежно від розмірів кваліфікуються як особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено (таблиця I список N 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 N 770).
За таких обставин, відповідно до законодавства України, розмір речовини PVP 127,39 г є особливо великим розміром.
Відповідно до Кримінального кодексу України дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України замах на незаконний збут психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах. Санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна
У той же час, частиною 3 статті 68 КК України передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до Кримінального кодексу України дії ОСОБА_6 , за тринадцятьма злочинами, слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 307 КК України незаконний збут психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб. Санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Частиною 4 статті 610 КПК України передбачено, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Крім цього, відповідно до ст. 11 Конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:
a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку до закінчення цієї процедури.
За таких обставин при приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, суд України застосовує національне законодавство, з урахуванням положень ст. 11 Конвенції.
Санкціями частини 2 та частини 3 статті 307 КК України встановлено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.
Однак, відповідно до п. d) ст. 11 Конвенції, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Виходячи з положень ч. 4 ст. 9 КПК України, у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, а також за відсутності права суду посилити покарання при заміні вироку, за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України строк покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі складає 8 років, без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 307 КК України строк покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі складає 8 років, без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 слід остаточно визначити покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Також, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, яка діяла з 24.11.2015 по 20.06.2017) ОСОБА_6 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто строк тримання ОСОБА_6 під вартою, як запобіжний захід обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду даного кримінального провадження, з 07 січня 2017 року по дату набрання вироком законної сили - 30 травня 2017 року.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій засудженому слід відбувати покарання, діючим законодавством України не передбачено.
За таких обставин, клопотання Міністерства юстиції України є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 10-12 Конвенції про передачу засуджених осіб, ч. 2 ст. 369, ч. 1 ст. 372, ст. 610 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_6 - задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Центрального районного суду м. Челябінська Російської Федерації від 27 квітня 2017 року, яким громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. г ч. 4 ст. 228.1, п.п. а, б ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації та призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачено відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнано винуватим вироком Центрального районного суду м. Челябінська Російської Федерації від 27 квітня 2017 року, а саме: ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідають ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України; п. п. а, б ч. 3 ст. 228.1. Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.
За вироком Центрального районного суду м. Челябінська Російської Федерації від 27 квітня 2017 року, ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до дев`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015року) зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 січня 2017 року по 30 травня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання відбутий ним строк покарання за вироком Центрального районного суду м. Челябінська Російської Федерації вді 27 квітня 2017 року з 31 травня 2017 року.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом семи днів.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копії ухвали направити Міністерству юстиції України та центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

23.07.2018