Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , а також обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0000131 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , та тимчасово проживає по АДРЕСА_2 , громадянин України, з базовою середньою освітою, не одружений, не працевлаштований, раніше неодноразово судимий востаннє 30 жовтня 2017 року Бродівським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України з призначенням покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання засудженому ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Буського районного суду Львівської області від 11 липня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України та вироком Бродівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та остаточно за сукупністю злочинів призначено покарання - 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного ОСОБА_6 покарання вирішено рахувати з 07 березня 2017 року у відповідності до вироку Буського районного суду Львівської області від 11 липня 2017 року.

- ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , та тимчасово проживає по АДРЕСА_2 , громадянин України, з освітою в три класи початкової школи, одружений, не працевлаштований, раніше неодноразово судимий востаннє 12 грудня 2017 року Котеливським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України з призначенням покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці, визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання засудженому ОСОБА_7 частково приєднано невідбуте покарання за сукупністю вчинених злочинів, у відповідності до вироку Котелевського районного суду Полтавської області від 12.12.2017 року за ч.3 ст.185 КК України та остаточно рахувати призначене покарання 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного ОСОБА_7 покарання вирішено рахувати з 18 лютого 2017 року дня взяття під варту.

ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України за фактом вчинення 05.06.2017 року крадіжки чужого майна з господарства ОСОБА_10 , що в с.М?ятин Млинівського району Рівненської області виправдано за недоведеністю вини у вчиненому злочині.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 в строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 18 лютого 2017 року по 21 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також судом вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Крім того, судом стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 9292 гривень 78 копійок у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 25 000 гривень у відшкодування моральної немайнової шкоди.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 відмовлено.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за те, що 08 серпня 2016 року в період часу від 11 год. до 13 год. вони за попередньою змовою, проникли в приміщення будинку ОСОБА_13 , та діючи умисно, таємно, повторно викрали належні ОСОБА_13 грошові кошти та товарно матеріальні цінності усього на суму 7 740,74 грн., чим вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла, вчинена повторно.

Крім того, 27 вересня 2016 року 09 год. 30 хв. ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , проникли в приміщення будинку ОСОБА_11 , та діючи умисно, таємно, повторно викрали належні ОСОБА_11 ювелірні вироби всього на суму 7086,88 грн.

Також, 28 вересня 2016 року близько 13 год., ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , проникли в приміщення будинку ОСОБА_14 , та діючи умисно, таємно, повторно викрали належні ОСОБА_14 матеріальні цінності всього на суму 19797,15 грн.

В подальшому 07 серпня 2016 року близько 11 год. 30 хв., ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , проникнувши в приміщення будинку ОСОБА_15 , умисно, таємно, повторно викрали належні ОСОБА_15 грошові кошти та матеріальні цінності на загальну суму 2176,69 грн.

Також, 20 жовтня 2016 року близько 15 год., ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , проникли в приміщення будинку ОСОБА_16 , умисно, таємно, повторно викрали належні їй матеріальні цінності на загальну суму 430,34 грн.

Своїми діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно й поєднану з проникненням в інше приміщення (ч.3 ст.185 КК України).

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , а також обвинувачений ОСОБА_6 оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 апеляційній скарзі з доповненнями, апелянти не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_7 та вважаючи наведені у вироку висновки суду невідповідними заявленим розмірам морального відшкодування, а призначене судом покарання невідповідним ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та його особі, просять оскаржуваний вирок змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі, та зменшивши визначений вироком за епізодом вчинення крадіжки з господарства потерпілого ОСОБА_11 розмір заподіяної моральної шкоди з 25000 гривень до 3000 гривень.

Свої вимоги мотивують тим, що розмір цивільного позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_7 25 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 є необґрунтованим й не вмотивованим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд не навів у рішенні відповідні мотиви. Також зазначають, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд не дотримався принципу індивідуалізації покарання і не вмотивував у вироку призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів

Обвинувачений ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації його дій та призначеного покарання, просить застосувати до нього положення ст.72 КК України, зарахувавши йому у термін відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що термін попереднього його ув`язнення у строк відбування покарання йому судом виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі не зараховано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги викладені ними у поданій доповненій апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 на підтримку заявлених ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі вимог, думку прокурора який заперечив щодо вимог обох апеляційних скарг обвинувачених та захисника та просив залишити вирок суду в силі як обґрунтований і законний, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно й поєднана з проникненням в інше приміщення) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання він у своїй апеляційній скарзі не оскаржує.
Водночас, щодо вимог доповненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про невідповідність призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом враховано відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_7 обставин у справі.
До пом`якшуючих вину ОСОБА_7 обставин, суд обґрунтовано відніс його щире каяття у вчиненому, визнання ним вини та сприяння у розкритті злочину.
На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі передбаченого санкцією інкримінованої йому статі КК України: 4 роки позбавлення волі за ч.3 ст.185 КК України (максимальна межа покарання якої - позбавлення волі на строк 6 років).
Також суд врахував суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину та особу винного, який був засуджений до реальних термінів відбуття призначеного покарання у вигляді позбавлення волі за попередніми вироками судів.
Виходячи з наведеного підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , колегія суддів не знайшла. Вимоги апелянта ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.
Також у відповідності до вимог закону, суд застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ч.4 ст.70 КК України й обґрунтовано, за сукупністю злочинів, частково приєднавши не відбуте покарання за вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 12.12.2017 року призначив ОСОБА_7 остаточне покарання 6 років позбавлення волі.
Таким чином, визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України та призначаючи покарання згідно санкції інкримінованої йому статті закону, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом покарання є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі. Обрана судом міра покарання є достатньою для виправлення та запобіганню скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Щодо покликань апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 стосовно надмірно великого розміру стягнутої з солідарно з ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральної шкоди, необхідності зменшення суми такої шкоди з 25 000 гривень до 3 000 гривень, то колегія суддів вважає їх такими що підлягають до часткового задоволення.
Так, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції задовольнив заявлений потерпілим ОСОБА_11 цивільний позов у повному обсязі.
Водночас, колегія суддів виходячи з засад розумності, доведеності факту заподіяної моральної шкоди, а також справедливості та обґрунтованості позовних вимог, враховуючи наслідки злочину, а також осіб обвинувачених та обставини вчиненого ними злочину, вважає за необхідне частково зменшити заявлені потерпілим ОСОБА_11 позовні вимоги та визначити суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає солідарному стягненню з обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 у розмірі 10 000 гривень, що буде розумним й виваженим.
Так, згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви, чого місцевим судом зроблено не було.
На думку колегії суддів, сума моральної шкоди, яку суд першої інстанції стягнув солідарно з обвинувачених на користь потерпілого ОСОБА_11 підлягає стягненню саме у розмірі 10 000 гривень.
Тому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в контексті наведеного, колегія суддів розцінює як такі, що заслуговують на увагу.
Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність застосування щодо нього положень ст.72 КК України й зарахування йому у термін відбування покарання строку його попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то такі вимоги на переконання колегії суддів є обґрунтованими й законними.

Так, відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи була застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав сили 21.06.2017 року попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

А тому, з 07 березня 2017 року по 20 червня 2017 року строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 підлягає зарахуванню в строк відбування ним покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 26 липня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Таким чином як з`ясовано колегією суддів, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема в частині зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у строк відбування ним покарання не застосував закон, який підлягав застосуванню, що у відповідності з вимогами п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення, а також допустив невідповідність висновків щодо розміру моральної шкоди фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.409 КПК України також є підставою для зміни судового рішення.
З огляду на викладене, вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 березня 2018 року в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає зміні в частині зарахування ОСОБА_6 у строк відбування ним покарання строку попереднього ув`язнення і розміру солідарного стягнення з обвинувачених моральної шкоди ОСОБА_11 .

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково, а обвинуваченого ОСОБА_6 повністю.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 10 000 /десять тисяч/ гривень на відшкодування моральної шкоди.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07 березня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 26 липня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими в той же строк з моменту вручення їм копій судового рішення.

Судді :

__________ ____________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3