справа № 488/2395/16-к
провадження № 1-кп/488/28/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018 року Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0835, по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с.Єлізово Камчатської області Російської Федерації, громадянки України, з середньо-технічною освітою, незаміжньої, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 29.06.2015 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень;

- 09.02.2016 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту ( покарання не відбуте), на підставі ч. 1 ст. 71 КК України покарання, призначене за вироком Центральним районним судом м.Миколаєв від 29.06.2015 року виконується самостійно (штраф не сплачений);

- 26.01.2018 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту (виконується з 27.02.2018 року);

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В

29.03.2016 року близько 20 години обвинувачена ОСОБА_4 , знаходячись в салоні маршрутного таксі № 1, яке рухалось по пр..Богоявленському м.Миколаєва біля зупинки громадського транспорту «Кульбакінський Кут», з метою заволодіння чужим майном, таємно шляхом вільного доступу викрала 300 гривень із жіночої сумки, належної потерпілій ОСОБА_5 ..

Однак, довести свій злочинний намір до кінця і розпорядитися викраденим на свій розсуд, обвинувачена не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана потерпілою під час виходу із салону таксі.

У судовому засіданні обвинувачена вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю і показала, що вона дійсно при вищезазначених обставинах 29 березня 2016 року, перебуваючи у салоні маршрутного таксі № 1, з метою заволодіння чужим майном, , скориставшись тим, що її дії не були помітними для оточуючих, викрала із сумки потерпілої 300 гривень. Після чого з викраденими грошима направилась до виходу із салону автомобілю, однак була затримана потерпілою, яка забрала у неї гроші.

Крім показань обвинуваченої, вина останньої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими доказами.

Як вбачається із даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_5 , остання повідомила про те, що 29.03.2016 року близько 19 годин 30 хвилин в салоні маршрутного таксі № 1 невідома жінка таємно викрала із її сумки, належні їй гроші у сумі 300 гривень.

Згідно даних протоколу огляду предмету та фото таблиці до нього від 30.03.2016 року, під час огляду жіночої сумки, яка належить потерпілій, виявлені гроші в сумі 300 гривень.

Відповідно до постанови органу досудового розслідування від 30.03.2016 року, названа сумка та вищевказані гроші визнані речовим доказом по кримінальному провадженню та передана на зберігання потерпілій ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють обставини вчинення злочину та судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.. 349 КПК України, провів судовий розгляд кримінального провадження щодо даних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченої та дослідженням письмових доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Аналізуючи досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні нею закінченого замаху на таємне викрадення майна (крадіжка), повторно. Вказані дії обвинуваченої кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує, ступень тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин, який вчинила ОСОБА_4 відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, є незакінченим, що істотно знижує ступінь її суспільної небезпеки, а також дані про її особу, що остання в цілому характеризується посередньо, раніше неодноразово судима, в тому числі за вчинення аналогічних корисливих злочинів, не працює, незаміжня.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд враховує повне визнання своєї винуватості обвинуваченою у вчиненому злочині та щире каяття.
Сукупність зазначених обставин, з урахуванням особи обвинуваченої, на думку суду, свідчить про те, що остання є суспільно небезпечною, а відтак має бути ізольованою від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі. При цьому, враховуючи, що інкриміноване кримінальне правопорушення, ОСОБА_4 вчинила до ухвалення вироку Заводським районним судом м.Миколаєва від 26.01.2018 року, та в період не відбутого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 09.02.2016 року, вказане покарання слід призначити із застосуванням правил, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України та ч. 1 ст. 71 КК України.

При цьому, з метою забезпечення своєчасного виконання вироку та недопущення вчинення обвинуваченою нового кримінального правопорушення, беручи до уваги, що в межах даного кримінального провадження запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, суд вважає за необхідне обрати останній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, із застосуванням правил, встановлених ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного попереднім вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 26.01.2018 року, більш суворим, призначених за цим вироком, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.. 71 КК України, за правилами визначеними ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком частково приєднати не відбуте покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 09.02.2016 року, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 гривень, який підлягає самостійному виконанню.
Початок відбування ОСОБА_4 покарання слід обчислювати з 27.02.2018 року (включно), тобто з дня початку відбування нею покарання, призначеного за попереднім вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 26.01.2018 року.

Обрати ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши останню під варту в залі суду.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: жіночу сумку та гроші в сумі 300 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_5 та знаходяться у неї на зберіганні залишити в розпорядженні власниці.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з моменту отримання його копії, з особливостями, передбаченими ч. 1, ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1