Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

31 травня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) судове провадження за поданням адміністрації державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» (далі - ДУ «Катеринівська ВК (№46)») та спостережної комісії при Сарненській районній державній адміністрації щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), засудженого вироком Корецького районного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року за ч.3 ст.185, ст.395, ст.ст.70, 72, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання адміністрації ДУ «Катеринівська ВК (№46)» та спостережної комісії при Сарненській районній державній адміністрації та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування призначеного покарання.

Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, у задоволенні подання адміністрації ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)» та спостережної комісії при Сарненській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від подальшого відбування призначеного покарання, відмовлено.

В обгрунтування заявлених вимог апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованою та таким, що підлягає скасуванню, на його думку, через неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Додає, що судом було встановлено в судовому засіданні, що він характеризується позитивно по місцю відбування покарання, виконує усі норми виробітку на виробництві колонії, однак суд, чомусь, звернув увагу на стягнення, які були застосовані до нього у 2017 році, які є погашені та зняті в установленому законом порядку, при цьому, «злісним порушником», як зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, він не являється та вважає, що довів своє виправлення та перевиховання та підлягає звільненню від призначеного вироком суду покарання умовно-достроково.

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, із досліджених матеріалів особової справи засудженого суд встановив, що поведінка засудженого не є бездоганною і не може свідчити про його повне виправлення, оскільки за наслідками розгляду адміністративною комісією питання щодо можливості переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації та щодо можливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким було зроблено висновок, що засуджений не стає на шлях виправлення, згідно опитувальних листів та витягів з протоколів засідання комісії. Крім того, суд дослідив довідку про наявність стягнень та заохочень відносно засудженого ОСОБА_4 , з якої слідує, що на з нього протягом 2017 року двічі накладались дисциплінарні стягнення за порушення вимог режиму утримання та також у січні 2018 року, що свідчить про те, що ОСОБА_4 - є злісним порушником режиму утримання та таким, що не став на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та прийняти рішення про задоволення подання адміністрації колонії та спостережної комісії, звільнивши його умовно-достроково, думку прокурора про відмову у задоволенні апеляційної скарги засудженого та залишення ухвали суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали судового провадження за поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 та обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла таких висновків.

Положеннями закону України про кримінальну відповідальність, а саме нормами ст.81 КК України передбачено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, якщо такі особи сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема і після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Керуючись саме п.3 ч.3 ст.81 КК України, адміністрація ДУ «Катеринівська ВК (№46)» та спостережна комісія при Сарненській районній державній адміністрації подавала подання до суду про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання умовно-достроково.

Як убачається з матеріалів судового провадження, а саме характеристики на засудженого ОСОБА_4 , затвердженої начальником Катеринівської ВК №46 (а.с.2, 3), ОСОБА_4 засуджений вироком Корецького районного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів та сукупністю вироків - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185 та ст.395 КК України, та дані злочини були вчинені ОСОБА_4 протягом невідбутої частини покарання, від якого ОСОБА_4 було раніше звільнено умовно-достроково.

Також з вищезазначеної характеристики слідує, що початком строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 вираховувався з 13 серпня 2015 року та закінчується цей строк 22 листопада 2018 року, тобто станом на день надходження подання до Сарненського районного суду Рівненської області, ОСОБА_4 відбув 3/4 строку призначеного покарання.

Разом з тим, у відповідності до вимог кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відмовивляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 , суд першої інстанції зробив посилання на те, що на засудженого протягом 2017 року двічі накладались стягнення та одне у січні 2018 року, у зв`язку із чим суд зробив висновок про недоведення ОСОБА_4 свого виправлення, всупереч позитивним характеристикам по виконанню норми виробітку протягом часу відбування покарання у ДУ «Катиеринівська ВК (№46)».

Вказаний висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає вірним, оскільки адміністрацією Катеринівської виправної колонії № 46 у характеристиці не наведені достатні дані, які б беззаперечно підтверджували те, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно рішення адміністративної комісії ДУ «Катеринівська ВК (№46)» від 29 вересня 2017 року, тобто останнього за часом, засуджений визнаний таким, що не став на шлях виправлення.

Не навів даних, підтверджених доказами, з приводу незаконності постановленої ухвали та таких, що надали можливість звільнити умовно-достроково засудженого, у поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 та висновків суду першої інстанції не спростував.

Крім того, як вбачається з характеристики на засудженого ОСОБА_4 , останній у місцях позбавлення волі перебував починаючи з 2002 року, оскільки раніше був судимий неодноразово за вчинення, переважно злочинів проти власності, та судом приймались рішення про його умовно-дострокове звільнення чотири рази, а тому при вирішенні питання про застосування відносно ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання, вирішальним фактором колегія суддів бере за увагу не факт відбування засудженим частини строку покарання, а саме виправлення засудженого, з врахуванням вимог ч.2 ст.81 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, наведені засудженим ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції є обгрунтованою, законною та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.407 КПК України, має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 336, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2018 року у судовому провадженні за поданням адміністрації ДУ «Катеринівська ВК (№46)») та спостережної комісії при Сарненській районній державній адміністрації щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 у той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Суддя- доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3