Справа № 128/140/18
Провадження №11-кп/772/787/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
13 серпня 2018 рокум. Вінниця
Судді Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_3 у провадженні за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 травня 2018 року, якою відмовлено в задоволені заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України.
Апеляційним судом Вінницької області, у складі колегії суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ухвалою від 13.08.2018 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 задоволено, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.05.2018 року скасовано, заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України задоволено.
З прийнятим колегією суддів рішенням не погоджуюсь з наступних підстав.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21 травня 2018 року відмовлено в задоволені заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре арґуметоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, у відповідності до ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення в процесі відбування покарання. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року зазначено, що слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержанні ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці. Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, а й активна форма його поведінки.
На вказану ухвалу суду першої інстанції адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, яку я вважаю слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Як вбачається з характеристики засудженого, а також встановлено в ході розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_5 за досліджуваний період двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності (зберігання заборонених предметів, порушення режиму утримання в установі), жодних заохочень не мав, на виробництві установи не працевлаштований, за час перебування в установі виконання покарань негативно характеризується раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, міри по відшкодуванню шкоди за цивільним позовом не приймав, свою винуватість у скоєнні вбивства за яке відбуває покарання не визнав.
Ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 21 травня 2018 року є законною, судом першої інстанції при прийняті рішення враховано роз`яснення п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», відповідно до яких умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише в тому випадку, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому судом першої інстанції вірно відмовлено засудженому у застосуванні щодо нього інституту передбаченому ст.81 КК України.
Поганий стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 не є підставою для умовно-дострокового його звільнення, а має бути предметом розгляду в порядку, передбаченому ст.84 КК України.
Враховуючи вищезазначене, вважаю, що підстав для застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого ОСОБА_5 немає, а тому рішення колегії суддів про умовно-дострокове звільнення останнього є незаконним.

Суддя: ОСОБА_3