Справа № 461/3659/16-к
Провадження № 1-кп/461/28/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2018 року м. Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України, -
в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 .
В обґрунтування внесеного клопотання покликається на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, залишаючись на волі він може продовжити вчиняти інші злочини, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, а також обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечили проти задоволення клопотання та просили обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Крім цього, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_5 .
Учасники процесу не заперечили проти задоволення клопотання.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягають до часткового задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Наявність підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ Калашников проти Росії від 15 липня 2002 року).
Згідно з ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Суд при вирішенні клопотання враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що такий обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі, останній немає міцних соціальних зв`язків, не працює, законних джерел заробітку не має, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності.
Разом з тим, суд враховує, що у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні малолітня дитина та матір ОСОБА_9 з важким станом здоров`я, що підтверджується долученими до матеріалів справи медичними документами.
Прокурором в судовому засіданні не доведено, що продовжують існувати ризики невиконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що відповідають важкості виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що достатнім для запобігання ризикам невиконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
З приводу клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_10 , суд приходить до наступного висновку.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, раніше судимий за злочини проти власності, у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки та законні джерела доходу, оскільки він офіційно не працює, що підтверджує наявність ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватись від суду, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, а також доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суд приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити та продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд
клопотання прокурора задоволити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 2 місяці, тобто до 11 липня 2018 року.
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , виконання наступних обов`язків:
- не відлучатись з місця проживання за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, с. Залісся, в період часу з 23.00 год. по 06.00 год.;
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 09 липня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1