Дата документу 08.05.2018 Справа № 554/2384/18
Справа 554/2384/18
Провадження 1-в/554/69/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2018 року м.Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, освіта загальна середня, неодруженого, непрацюючого, місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року за частиною третьою статті 30 пункту «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ до 8 років позбавлення волі, без штрафу, без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму,-
до суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, а саме: визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 вищевказаним вироком визнано винним та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуттю засудженим.
В обґрунтування клопотання зазначено, що 16.02.2018 року наказом Міністерства юстиції України № 765/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого ОСОБА_4 , на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 24.10.2017 року № 06-131945/17. ОСОБА_4 засуджено вироком Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року до 8 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30 пункту «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет» за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі), що є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 знаходиться у ФКУ «Виправній колонії № 5 УФСВП Росії по Республіці Татарстан», кінець строку відбуття покарання - 02.10.2024 року, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання.
Представник Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду клопотання повідомлений належний чином.
Відповідно до положень ч.1 ст.610 КПК України неявка до суду представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе проводити розгляд у його відсутність.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд дійшов висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з огляду на таке:
ОСОБА_4 засуджено вироком Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року за частиною третьою статті 30 пункту «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ до 8 років позбавлення волі, без штрафу, без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, з відбуттям покарання у виправній колонії сурового режиму, який відповідно до розпорядження про виконання вироку набрав законної сили 28.02.2017 року. (а.с.5- 11).
Із вироку слідує, що ОСОБА_4 засуджений за те, що в період з 23 вересня 2016 року до 03 жовтня 2016 року, діючи із групою осіб за попередньою змовою для подальшого незаконного збуту, незаконно придбав від невстановленої особи, наркотичний засіб 1 фенил-2- (пирролидин-1-ил)пентан-1-он(синонім: PVP- похідне наркотичного засобу «N-метилефедрон», масою 12.27 г.
В подальшому, у строк до 04 год. 03 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 частину придбаного наркотичного засобу помістив у потайні місця за вказаними у вироці адресами, а іншу частину зберігав при собі.
Однак, довести свій злочинній умисел до кінця і збути наркотичний засіб ОСОБА_4 і невстановлена особа не змогли, оскільки 03 жовтня 2016 року о 07 годині 10 хвилин , ОСОБА_4 був затриманий співробітниками поліції в ході проведення оперативно розшукових заходів, а вищевказані наркотичні засоби виявлені та вилучені.
16.02.12.2018 року наказом Міністерства юстиції України № 765/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого ОСОБА_4 ..
Відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якими на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.
Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину.
За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:
a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Згідно з ч.3, ст.610 КПК України та ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України відповідає вимогам ч. 2 ст. 610 КПК України.
ОСОБА_4 є громадянином України та відповідно до наданої копії паспорту на його ім`я, місце реєстрації визначено за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.24-29).
Відповідно до заяви ОСОБА_4 , останній дав згоду на передачу його для відбування покарання в Україну. (а.с.16).
Із довідки про стан здоров`я слідує, що засуджений ОСОБА_4 на диспансерному обліку не перебуває, працездатний, здоровий. За місцем відбування покарання характеризується негативно. (а.с.20).
Дії, за які засуджено ОСОБА_4 вироком Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року, а саме: замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет» за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, є злочином відповідно до КК України, кримінальна відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Санкція частини 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, тобто строк покарання призначений вироком суду іноземної держави у виді 8 років позбавлення волі, відповідає строку покарання, передбаченому санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що засудженому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України слід визначити покарання з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, якою визначено, що за вчинення замаху за злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що становить 6 років позбавлення волі.
Враховуючи положення пункту 2 частини 4 ст. 610 КПК України, суд вважає за необхідне не призначати ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України у виді конфіскації майна.
Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 слід рахувати з 06 лютого 2017 року, відповідно до дати, яка встановлена вироком Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 03 жовтня 2016 року по 06 лютого 2017 року включно.
Керуючись Конвенцією про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, суд,-
клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести вирок Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність із законодавством України.
Визначити, що частині третій статті 30 пункту «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ відповідає частина 1 ст. 15 частини 2 ст. 307 КК України.
На підставі вироку Ново Савіновського районного суду м.Казані Республіки Татарстан від 06.02.2017 року засудженому ОСОБА_4 визначити покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 15 частини 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 06 лютого 2017 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 03 жовтня 2016 року по 06 лютого 2017 року включно.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 7 днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1