Номер провадження 11-кп/775/291/2018

УХВАЛА
Іменем України
14.06.2018р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:
судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2017р. яким, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який зареєстрований та проживає за в АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, відповідно до ст.75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з встановленням одного року іспитового строку з покладенням певних обов`язків,
за участі прокурора ОСОБА_7
в с т а н о в и л а :
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, відповідно до ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на один рік з покладенням певних обов`язків

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та призначене покарання, прохає вирок змінити, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання на підстави вимог ЗУ «Про амністію у 2016 році» (далі Закону), оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, не врахував ту обставину, що обвинувачений перебуває на військовій службі у зоні проведення антитерористичної операції та задіяний у забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення з 16.06.2015р по 27.07.2015р. та з 09.08.2015р. по 03.09.2015р. проте не застосував матеріальний закон, який, на його думку, підлягав застосуванню.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений та його захисник повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явились. 14.06.2018р. від захисника ОСОБА_5 надійшло доповнення до апеляційної скарги із клопотанням про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що на теперішній час Святошинським районним судом м. Києва вирішується питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту участі обвинуваченого у бойових діях пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення, в період з 16.06.2015р по 27.07.2015р. та з 09.08.2015р. по 03.09.2015р., прохав судове засідання провести з урахуванням рішення вказаного суду, засідання якого призначене на 13.08.2018р.

Колегія суддів вважає причини неявки обвинуваченого та захисника до судового засідання неповажними, підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги відсутніми, та дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги за таких підстав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вироком суду першої інстанції обвинуваченого визнано винуватим у тому що він, будучи військовослужбовцем за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді начальника зв`язку командира 2 гаубичного самохідно артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 31.08.2015р. самовільно залишив розташування вказаної військової частини, яка дислокується в АДРЕСА_2 та продовжував ухилятися від військової служби до 20.06.2017р, проводячи час на власний розсуд за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 . Такі дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік із покладенням на нього певних обов`язків.

Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволені клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону у зв`язку з тим, що доказів того, що останній брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій до матеріалів кримінального провадження не надано. Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії судів, є правильним з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. 2, 3, 4 ст. 408, ст. 410, ч. 2, 3, 4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Так, згідно довідки командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 08 від 02.01.2018р. обвинувачений ОСОБА_6 у період з 17.06.2015р. по 27.07.2015р, та з 09.08.20015р. по 03.09.2015р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, однак, на час розгляду справи судом першої інстанції, та при розгляді апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, обвинувачений не мав статусу учасника бойовий дій, що є обов`язковою обставиною у сукупності всіх умов застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016році».

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника не є слушними, а вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його зміни або скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407,419 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік з покладенням на нього певних обов`язків залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2017р. яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначено міру кримінального покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік з покладенням на нього певних обов`язків залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення у касаційному порядку.

Судді: