ВИРОК
Іменем України
29.05.2018 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №000064 від 16.04.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вешневе, Києво-Святошинського району, Київської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця призваного по мобілізації, старшого радіотелефоніста 1 мінометного розрахунку мінометного взводу 1 мінометної батареї аеромобільного-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , рядового,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну. Через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, 06.11.2015 року близько 07:00 год. без будь-яких поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (п.п. В3720), дислоковану по АДРЕСА_2 , по 16.04.2018 року до моменту з`явлення до військової прокуратури Рівненського гарнізону, за виключенням періоду з 06.11.2015 року по 16.04.2018 року, проводив службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу в умовах особливого періоду без поважних причин 06.11.2015 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (п.п. В3720) по 16.04.2018 року до моменту з`явлення до військової прокуратури Рівненського гарнізону, за виключенням періоду з 06.11.2015 року по 16.04.2018 року. Проводив службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання. Щиро розкаявся у вчиненому, просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється, наданими в судовому засіданні поясненнями. А тому, з врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, оскільки обвинувачений вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та служби.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, виконуючи вимоги ст. ст.50,65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання" суд приходить до висновку, що перелічені обставини вказують на те, що обвинувачений має здатність виправитися без реального відбування покарання та вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, встановивши тривалість іспитового строку і поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог ст.ст. 349, 394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1