АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю сторін судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10
законний представник ОСОБА_9 ОСОБА_11
законний представник ОСОБА_10 ОСОБА_12
захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Представник ювенальної превенції ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000142 від 24 березня 2016 року щодо:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хотин, Чернівецької області, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, розлученого, маючого на своєму утриманні одну неповнолітню дитину 2000 року народження, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , молдованина, громадянина України, уродженця с. Магала, Новоселицького

ЄУНСС №727/4193/17 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_18 Провадження №11-кп/794/96/18 судді: ОСОБА_19 , ОСОБА_20
Категорія: ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3, 187 ч.3, Доповідач: ОСОБА_1
186 ч.2, 296 ч.1, 345 ч.2 КК України

-району, Чернівецької області, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого, одруженого, маючого на своєму утриманні троє неповнолітніх дітей 1999, 2003, 2013 років народження, який хворіє на туберкульоз лівих легень та гепатит «С», відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Рашків, Хотинського району, Чернівецької області, маючого неповну середню освіту, не працюючого, інваліда дитинства, не одруженого, зареєстрованого: АДРЕСА_3 , проживаючого: АДРЕСА_4 , раніше судимого: 29 жовтня 2015 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ст. 185 ч. 2, ст.ст. 75, 104 КК України до 2-х років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1-н рік 6-ть місяців;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця м. Хотин, Чернівецької області, маючого базову загальну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29 жовтня 2015 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ст.ст. 185 ч.2, 75, 104 КК України до 3-х років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2-а роки; 22 червня 2017 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 19.12.2017 року подано апеляційні скарги: прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури області ОСОБА_21 , обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; законним представником неповнолітнього ОСОБА_9 - ОСОБА_11 , законним представником неповнолітнього ОСОБА_10 ОСОБА_12 , захисником ОСОБА_16 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 , захисником ОСОБА_15 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , захисником ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 19.12.2017 року:

- ОСОБА_7 - визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді 9-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житлового будинку.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено обраний - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обчислено з 18 січня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 8 січня 2017 року по 21 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

- ОСОБА_8 - визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді 8-ми років 6-ти місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житлового будинку.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено обраний - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обчислено з 18 січня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 18 січня 2017 року по 21 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

- ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 296, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді:

-за ч.1 ст. 296 КК України 30 діб арешту;

-за ч.3 ст. 185 КК України 3-х років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України 4-х років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 186 КК України 5-ть років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 187 КК України 7-м років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено ОСОБА_9 покарання до відбування 7-м років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2015 року та остаточно призначено покарання у вигляді 7-м років 6-ть місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено обраний - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обчислено з 18 січня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 18 січня 2017 року по 21 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 345 КК України та призначено покарання у вигляді:

-за ч.2 ст. 185 КК України 1-н рік позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 345 КК України 2-а роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України 4-и роки позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 186 КК України 5-ть років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 187 КК України 7-м років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено ОСОБА_10 покарання до відбування 7-м років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання часткового зараховано покарання, не відбуте за вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2017 року і остаточно до відбування призначено покарання у вигляді 7-м років 6-ть місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Крім того, ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_10 залишено обраний - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обчислено з 18 січня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18 січня 2017 року по 21 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення молекулярно-генетичної експертизи №56 від 19.04.2017 року, на користь держави у сумі 3969,30 грн..

Стягнуто з ОСОБА_8 витрати за проведення молекулярно-генетичної експертизи №56 від 19.04.2017 року, на користь держави у сумі 3969,30 грн..

Стягнуто з ОСОБА_9 витрати за проведення експертиз: молекулярно-генетичної №56 від 19.04.2017 року, судово-товарознавчої №173-А від 28.02.2017 року, судово-товарознавчої №90-А від 09.02.2017 року, судово-дактилоскопічної №240-А від 01.02.2017 року, судово-трасологічної №353-К від 16.03.2017 року, на користь держави у сумі 5091,32 грн..

Стягнуто з ОСОБА_10 витрати за проведення експертиз: молекулярно-генетичної №56 від 19.04.2017 року, судово-товарознавчої №173-А від 28.02.2017 року, судово-товарознавчої експертизи №90-А від 09.02.2017 року, судово-дактилоскопічної №240-А від 01.02.2017 року, судово-трасологічної №353-К від 16.03.2017 року, на користь держави у сумі 5707,04 грн..

Вирішено питання речових доказів.

Прокурор в своїй апеляції, не оспорюючи доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та кваліфікації їх дій, вважає, що вирок підлягає частковому скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Зокрема, призначаючи неповнолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст. 187 КК України, суд визначив мінімальну міру покарання, передбачену санкцією статті, разом з тим не врахував, що обвинувачені раніше судимі за вчинення корисливих злочинів та вину в інкримінованих їм кримінальних

правопорушеннях не визнали.

Просить вирок суду І інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст. 187 КК України у вигляді 8-ми років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_9 покарання у виді 8-ми років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити до відбування ОСОБА_9 покарання у вигляді 9-ти років 6-ти місяців позбавлення волі без конфіскації майна, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Хотинського районного суду від 29 жовтня 2015 року.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 8-ми років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_10 до відбування покарання у вигляді 9-ти років позбавлення волі без конфіскації майна, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Хотинського районного суду від 22 червня 2017 року.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі вважає, що вирок Хотинського районного суду необхідно скасувати, з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Звертає увагу, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи та ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався його підзахисний під час розгляду справи як на підставу його невинуватості у вчиненні злочину. Вважає, що у обвинувачення немає доказів об`єктивної сторони правопорушення.

Просить постановити виправдувальний вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинним у скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.3 ст.187 КК України та виправдати по суду, у зв`язку із недоведеністю його участі у вчиненні інкримінованого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вважає, що його вина жодним чином не доведена, а в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст. 187 КК України.
Зазначає, що суд І інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не вказав чому саме взяв до уваги одні докази, а відкинув інші та чому поставив в основу обвинувачення сумнівні висновки експертиз. Потерпілі путаються у своїх показах і всі досліджені докази не є прямими.

Просить вирок районного суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі вважає вирок Хотинського районного суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав, а саме невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Допитані в судовому засіданні обвинуваченні ОСОБА_8 , ОСОБА_22 , неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 свою вину у вчиненні розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 не визнали і на підставі ст. 63 Конституції України від дачі показань відмовилися.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази жодним чином не підтверджують умисел обвинуваченого ОСОБА_8 та інших на вчинення інкримінованого їм злочину.

Звертає увагу, що з об`єктивної сторони розбій вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Саме такого насильства чи погрози вчинення такого насильства в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено і потерпілі про це не заявляли, та і будь-яких тілесних ушкоджень потерпілі не отримали. Крім того, в ході судового розгляду кримінального провадження суб`єктивна сторона злочину також не встановлена, як і мета.

Просить вирок Хотинського районного суду від 19 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України за недоведеністю.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, просить вирок районного суду скасувати, як незаконний і необґрунтований, а кримінальну справу щодо нього закрити із-за відсутності в його діях складу злочину.

Вказує, що неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження вплинули на визнання його винним в тому, чого не скоював.

Вважає, що його вина жодним чином не доведена, в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст. 187 КК України, а тому наполягає на скасуванні вироку та звільненні його з-під варти.

Захисник ОСОБА_16 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , в своїй апеляційній скарзі вважає, що вирок є частково незаконним та необґрунтованим і підлягає частковому скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не доведеності в ході судового розгляду винуватості ОСОБА_9 у частині пред`явленого йому обвинувачення.

Звертає увагу, що висновку суду є частково невмотивованими та місцями упередженими, не перевірені належним чином обставини справи та не надано об`єктивної оцінки зібраним доказам. Висновки суду не в повній мірі підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та містять між собою істотні суперечності.

Епізод крадіжок 20.02.16 р. та 06.03.2016 р. цементу із складського приміщення в урочищі «Ферма», належного ОСОБА_25 , неповнолітній ОСОБА_9 частково визнає, пояснюючи, що викрав тільки 15 мішків

цементу. В решті пред`явленого обвинувачення свою причетність заперечує.

Доказами, якими суд І інстанції обґрунтував вирок в повній мірі не доводять винуватості ОСОБА_9 , а також є недопустимими, оскільки отримані всупереч вимогам кримінального процесуального закону.

Просить частково скасувати вирок районного суду, закрити кримінальне провадження в частині пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , а саме за ч.1 ст. 296, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 187 КК України та призначити менш суворе покарання за ч.3 ст. 185 КК України, оскілки призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого та особі правопорушника.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_11 , в своїй апеляційній скарзі вважає вирок суду І інстанції незаконним та необґрунтованим, та таким, що побудований на неправдивих доказах.

Зауважує, що всі покази свідків, які були задіяні в даному кримінальному провадженні неправдиві і не свідчать про винність її сина, ОСОБА_9 , у інкримінованих йому злочинах. Стверджує, що її син нічого не викрадав, ні на кого не нападав та не скоював тих злочинів, які ставлять йому в провину.

Просить скасувати вирок районного суду, виправдати ОСОБА_9 за недоведеністю його провини та закрити кримінальне провадження.

Захисник ОСОБА_15 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , в своїй апеляційній скарзі вважає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Зауважує, що вирок є незаконним та необґрунтованим і підлягає частковому скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не доведеності в ході судового розгляду винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187, ч.3 ст. 186, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 186 КК України, а також, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за ч.2 ст. 345 КК України.

Висновки суду є невмотивованими та упередженими, не перевірені належним чином обставини справи та не надано об`єктивної оцінки зібраним доказам. Висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та містять між собою істотні суперечності.

Просить частково скасувати вирок районного суду, закрити кримінальне провадження в частині пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 , а саме за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України та призначити менш суворе покарання за ч.2 ст. 345 КК України, т.я. в цій частині він не заперечує своєї вини.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_12 , в своїй апеляційній скарзі вважає вирок Хотинського районного суду незаконним та таким, що побудований на неправдивих доказах.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження винності її сина до кримінальних правопорушень які наведених у вироку. Вина ОСОБА_10 не доказана, так як жоден доказ по справі не свідчить, що саме ті, чи інші дії було вчинено її сином, як і речові докази які маються у справі.

Просить скасувати вирок суду І інстанції, виправдати її сина, ОСОБА_10 , за всіма інкримінованими йому в провину статями та закрити кримінальне провадження.

Судом І інстанції встановлено, що 20 лютого 2016 року приблизно о 21:00 годині, неповнолітній ОСОБА_9 , переслідуючи мету особистого збагачення, повторно, таємно, відчинивши замок дверей ключем, місце знаходження якого було йому відоме, проник до складського приміщення в урочищі «Ферма», в селі Анадоли, Хотинського району, Чернівецької області, звідки таємно викрав 15 мішків цементу марки «400», по 25 кілограмів кожен, вартістю по 50 гривень кожен, після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_25 матеріальної шкоди на загальну суму 750 гривень.

Крім того, 06 березня 2016 року приблизно о 23:00 годині, неповнолітній ОСОБА_9 , переслідуючи мету особистого збагачення, таємно повторно, відчинивши замок дверей ключем, місце знаходження якого було йому відоме, проник до складського приміщення в урочищі «Ферма», що в селі Анадоли, Хотинського району, Чернівецької області, звідки таємно викрав 15 мішків цементу марки «500», по 50 кілограмів кожен, вартістю по 95 гривень кожен. Після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_25 матеріальної шкоди на загальну суму 1425 гривень.

02 листопада 2016 року біля 02:00 години, неповнолітній ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, шляхом пошкодження замка дверей проник в салон автобуса марки «MAN» д.н.з. НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_26 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_26 , а саме: автомагнітолу «Pioneer» вартістю 700 грн., флеш карту ємністю 32 Гб «Verbatim» вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 89-А від 03.02.2017, складає 299 грн., набір інструментів «Intertool» вартістю 280 грн., монети в сумі 150 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_26 матеріальної шкоди на загальну суму 1429 гривень.

23 грудня 2016 року біля 01:00 години, неповнолітній ОСОБА_9 , ігноруючи факт перебування в громадському місці, а саме неподалік АЗС «Лукойл», що у с. Атаки, Хотинського району, Чернівецької області, грубо порушуючи громадський порядок, не звертаючи увагу на сторонніх осіб, незважаючи на існуючі у суспільстві загально визначені правила поведінки і моральності, умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, діючи умисно, протиправно, виражаючись при цьому нецензурною лайкою, вчинив конфлікт з ОСОБА_27 , в ході якого наніс останньому кілька ударів по тілу, в результаті яких ОСОБА_27 , впав на землю.

Після чого ОСОБА_9 , не припиняючи своїх хуліганських дій у невстановленому місці взяв металеву трубу, якою продовжив наносити ОСОБА_27 , удари по різних частинах тіла, в результаті чого останньому протиправними діями ОСОБА_9 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці тулуба, синців в ділянці тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, сідниць, садна множинні в ділянці обличчя, струс головного мозку, які відповідно до висновку експерта №119 мд від 01.02.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Крім того, 16 січня 2017 року о 23:00 годині, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 , вступивши в попередню злочинну змову між собою, переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_23 приїхали до місця її проживання, яке знаходиться в АДРЕСА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, 16 січня 2017 року у проміжок часу між 23:00 та 23:10 години, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , неповнолітні ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи при собі предмети для нанесення тілесних ушкоджень та маски, виготовлені із шапок, попередньо розподіливши між собою ролі, відчинили хвіртку та увійшли на подвір`я господарства ОСОБА_23 .. Потерпіла, почувши у дворі сторонній гуркіт, вийшла з приміщення літньої кухні на подвір`я. У цей час обвинувачені вчинили напад на неї з метою заволодіння її майном, при цьому застосували насильство небезпечне для життя чи здоров`я ОСОБА_23 , яке виразилось у перекритті органів дихання руками (придушення), в результаті чого відкрито проникли до житла ОСОБА_23 , де намагалися заволодіти її майном та грошовими коштами. Однак, у зв`язку з тим, що син потерпілої ОСОБА_23 потерпілий ОСОБА_24 вчинив опір, а саме вирвавши з рук ОСОБА_7 металевий цвяхосмик, почав наносити останньому удари по різних частинах тіла. Після чого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , неповнолітні ОСОБА_10 і ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втекли.

17 січня 2017 року біля 02:30 години, неповнолітній ОСОБА_9 , за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, через вхідні двері незаконно проникли в будинок ОСОБА_28 за адресою: АДРЕСА_7 , де погрожуючи останній насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_28 , а саме мобільним телефоном марки «Nokia 1650», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №173-А від 28.02.2017 складає 200 грн., з сім картою «Лайф» вартістю 20 грн., на рахунку якої знаходилося 15 грн., наручним годинником «Луч», вартість якого, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 90-А від 09.02.2017 складає 400 грн., а всього майном на суму 635 гривень, чим спричинили потерпілій ОСОБА_28 матеріальної шкоди на вказану суму. Після цього з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 17 січня 2017 року біля 03:00 години, неповнолітній ОСОБА_9 , за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, увійшли на подвір`я за адресою АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_10 , через вікно незаконно проник в будинок потерпілої ОСОБА_29 за вказаною вище адресою, де погрожуючи останній насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, намагався відшукати майно потерпілої ОСОБА_29 , однак побачив увімкнене світло у сусідів, яким попередньо потерпіла зателефонувала, внаслідок чого останній вибіг з приміщення будинку, і в подальшому разом з ОСОБА_9 , втекли з огородженої території подвір`я ОСОБА_29 , за вказаною вище адресою, при цьому майном потерпілої не заволоділи з причин, які не залежали від їхньої волі.

Крім того, неповнолітній ОСОБА_10 , будучи ув`язненим у ДУ «Чернівецька установа виконання покарань №33», за адресою м. Чернівці, площа Соборна, 6, вчинив кримінальне правопорушення відносно працівника даної установи ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 р., є працівником правоохоронного органу, за наступних обставин.

Так, 19 березня 2017 року о 08:30 годині, ОСОБА_31 , перебуваючи у добовому наряді Чернівецької УВП №33, пішов до камери №69, де перебуває ув`язнений ОСОБА_10 , для проведення огляду камери. Під час огляду ОСОБА_10 безпричинно вчинив конфлікт з ОСОБА_32 , в ході якого наніс останньому один удар кулаком в обличчя, після чого ОСОБА_10 , тримаючи пластмасовий смітник в руці, наніс ще один удар вказаним вище смітником в область голови ОСОБА_33 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої носогубної складки, садна по зовнішній поверхні шиї справа у верхній третині, рани забійної по передній поверхні правої вушної раковини, які відповідно до висновку експерта №287 від 20.03.2017 р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Допитані в судовому засіданні І інстанції, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свою провину в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні не визнали, від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України відмовилися.

Допитаний в районному суді обвинувачений ОСОБА_34 , свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України визнав частково, мотивуючи це тим, що викрав у потерпілого ОСОБА_25 лише 15 мішків цементу, свою провину у вчиненні інших кримінальних правопорушень не визнав, від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України відмовився.

Допитаний в суді І-ї інстанції неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 345 КК України визнав частково, вказавши, що вдарив ОСОБА_35 у відповідь на те, що останній його штовхнув, у вчиненні інших кримінальних правопорушень своєї вини не визнав, при цьому по епізоду крадіжки електричних інструментів, належних ОСОБА_36 , вчиненому з проникненням у підсобне приміщення, зазначив, що знайшов викрадені інструменти і добровільно видав їх працівникам поліції, в іншій частині обвинувачення від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України відмовився.

Заслухавши суддю доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати вирок в частині призначення покарання неповнолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та залишити без задоволення інші апеляційні скарги учасників, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_14 , які підтримали свої апеляційні скарги, просили скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, а скаргу прокурора залишити без задоволення, прохання законного

представника неповнолітнього ОСОБА_9 - ОСОБА_11 та самого ОСОБА_37 , які також наполягали на задоволенні своїх апеляційних вимог, а скаргу прокурора просили залишити без задоволення, захисника ОСОБА_16 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, а скаргу прокурора залишити без задоволення, думку законного представника неповнолітнього ОСОБА_10 ОСОБА_12 та самого ОСОБА_10 , які наполягали на закритті кримінального провадження, захисника ОСОБА_15 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , яка підтримала свою апеляцію та просила її задовольнити, а скаргу прокурора вони просили залишити без задоволення, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи всіх апеляцій, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1.2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України, дії неповнолітнього ОСОБА_9 за ст.ст. 296 ч.1, 185 ч.3, 15 ч.2 186 ч.3, 186 ч.3, 187 ч.3 КК України та ОСОБА_10 за ст.ст. 185 ч.2, 345 ч.2, 15 ч.2 186 ч.3, 186 ч.3, 187 ч.3 КК України, і висновок про доведеність вини обвинувачених у скоєнні інкримінованих їм злочинів відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що викладено та наведено докладні мотиви в судовому рішенні.

В апеляційній інстанції обвинувачені підтримали свої покази надані в суді першої інстанції в яких не визнають себе винними, підтримали свої апеляційні скарги і своїх захисників та наполягали на їх задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції вказав, що свою вину в скоєнні інкримінованого злочину не визнає. Всі докази по справі сфабриковані. Навіть кров, яку буцім-то у нього брали, до експертизи скерували іншу, яку взяли в іншому місці. Під час досудового слідства на нього вчинявся тиск з метою отримати визнавальні покази.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційної інстанції вказав, що винним себе в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України не визнає. Цей злочин не вчиняв і закон не порушував. Матеріали справи підтасовані. В с. Магала жив 5 років з 1996 року. Потерпілі ОСОБА_38 дійсно тоді були його сусідами. В той день він їздив в лікарню м.Чернівці до свого брата і тільки так може пояснити збіг базових станцій мобільного зв`язку.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях частково визнав за ч.3 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_39 . При цьому вказав, що викрав в меншій кількості і лише 15 мішків цементу. Інші злочини не вчиняв.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції свою провину частково визнав за ч.2 ст. 345 КК України, вказавши, що вдарив ОСОБА_35 у відповідь на те, що останній його штовхнув. Інших злочинів не вчиняв, а тому і не визнав вину. З ОСОБА_40 та ОСОБА_41 був знайомий ще до цієї справи.

Всупереч тверджень апелянтів висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 цілком доведена, спростовується матеріалами кримінального провадження та доказами наведеними у вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів. Суд у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, зазначив джерело доказу, фактичні дані, що стосуються обставин кримінального провадження, а також зазначив, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дав з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності, а висновки суду, викладені у вироку, виключають сумніви в їх достовірності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено даних стосовно того, що під час збирання (формування) та процесуального закріплення покладених в основу прийнятого судового рішення доказів було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які б давали апеляційному суду підстави для визнання їх недопустимими, як про це апелюють захисники підсудних.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг учасників кримінального провадження, а саме обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_14 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах законного представника ОСОБА_11 і захисника ОСОБА_16 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах законного представника ОСОБА_12 і захисника ОСОБА_15 щодо заперечення доведення їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність їх винуватості у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст, 94 КПК України.

Крім того, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Правовий висновок про правильне застосування норми права за вчинення розбою, поєднаного із проникненням у приміщення, яке відбувається формально безперешкодно Верховний Суд висловив у постанові від 15 листопада 2012 року у справі 5-15кс12.

У цьому висновку суд зауважив, що залежно від того, які фактичні ознаки складу суспільно-небезпечного діяння будуть установлені, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, що містяться у кримінально-правовій нормі, та від того, як вони трактуються і застосовуються на практиці, можна виділити фізичний і юридичний (психологічний) критерії розуміння поняття «проникнення» та звернув увагу на їх характерні риси. У тому разі, коли особа під впливом свого корисливого мотиву утвердилася в намірі заволодіти чужим майном, вона обирає механізм злочинної поведінки, який включає в себе етапи, зокрема мотивації злочину, цілепокладання, планування посягання, вибір шляхів досягнення цілі, прогнозування ризиків та можливих наслідків тощо. Через сукупність таких дій і суб`єктивне ставлення до них особи, яка їх вчинила, відбувається візуалізація останньої (позиціонування самої себе), тобто проявляються процеси діяння, які недоступні для безпосереднього спостереження.

Як встановлено в судовому засіданні та перевірено в апеляційній інстанції, 16 січня 2017 року у проміжок часу між 23:00 та 23:10 години, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , неповнолітні ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи при собі предмети для нанесення тілесних ушкоджень та маски, виготовлені із шапок, попередньо розподіливши між собою ролі, відчинили хвіртку та увійшли на подвір`я господарства ОСОБА_23 .. Потерпіла, почувши у дворі сторонній гуркіт, вийшла з приміщення літньої кухні на подвір`я. У цей час обвинувачені вчинили напад на неї з метою заволодіння її майном, при цьому застосували насильство небезпечне для життя чи здоров`я ОСОБА_23 , яке виразилось у перекритті органів дихання руками (придушення), в результаті чого відкрито проникли до житла ОСОБА_23 , де намагалися заволодіти її майном та грошовими коштами. Однак, у зв`язку з тим, що син потерпілої ОСОБА_23 потерпілий ОСОБА_24 був в будинку і вчинив опір, а саме вирвавши з рук ОСОБА_7 металевий цвяхосмик, почав наносити останньому удари по різних частинах тіла, не довели своїх дій до кінця. Після чого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , неповнолітні ОСОБА_10 і ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втекли.

Вина обвинувачених в скоєні даного кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження в показах потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , які послідовно та однозначно підтвердили факт нападу, у нічний час, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 , який в той момент знаходився біля воріт їхнього господарства. При цьому ОСОБА_7 , проник у приміщення, був у масці та при нападі на ОСОБА_24 застосував «монтировку». В ході опору потерпілий вирвав у нього з рук вказану «монтировку» та спричинив тілесне ушкодження ОСОБА_7 .. Вказані обставини підтверджується висновком експерта від 20 січня 2017 року про тілесні ушкодження отримані ОСОБА_7 та поясненнями самого ОСОБА_7 в ході проведення даної експертизи, який пояснював експерту, що 16.01.2017 року біля 23 години в с. Магала в господарстві гр. ОСОБА_23 зашпортався за поріг після чого ОСОБА_24 вирвав монтировку та вдарив по голові. Короткочасно втратив свідомість. За меддопомогою звертався в ЛШМД. (т.4 а.с.98-99). Потерпіла вказувала, що вказані особи в нічний час знаходились на її подвір`ї і після того, як вона попросила їх залишити подвір`я, та направилась до хвіртки, щоб закрити її, ОСОБА_9 , рукою закрив їй рота, жбурнув її обличчям у сніг, продовжуючи при цьому закривати рота, від чого вона мало не задихнулася.

На вказаних показах потерпілі наполягали і при апеляційному розгляді.

Зазначені показання потерпілих об`єктивно підтверджуються іншими дослідженими судом доказами, а саме даними, що містяться у :

-протоколі огляду місця події від 17.01.2017 року (том 2 а.с.154-155, фототаблиця а.с.156-164), з якого убачається, що на місці були виявлені та вилучені сліди бурого кольору та звяхосмик;

-протоколами відібрання зразків крові у обвинувачених, а саме: у підозрюваного ОСОБА_7 у присутності понятих та на підставі постанови прокурора від 20.01.2017 року (т.2 а.с.171), у підозрюваного ОСОБА_9 у присутності понятих та на підставі постанови прокурора від 23.01.2017 року (т.2 а.с.174), у підозрюваного ОСОБА_10 у присутності понятих та на підставі постанови прокурора від 23.01.2017 року(т.2 а.с.177) та у підозрюваного ОСОБА_8 у присутності понятих та на підставі постанови прокурора від 23.01.2017 року (т.2 а.с. 180);

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 56 від 19.04.2017 року, згідно якої генетичні ознаки клітин та слідів крові людини, виявлених у змиві речовини бурого кольору, який виявлено та вилучено під час ОМП від 17.01.2017 р. за адресою АДРЕСА_6 збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 (т.2 а.с.188-195);

-Аналізом операторських з`єднань стільникового зв`язку (т.2 а.с.258-263) з якого убачається, що саме в час скоєння нападу стільниковий зв`язок був зафіксований в зоні нападу і здійснювався, як з телефонів підозрюваних ОСОБА_7 (№ НОМЕР_2 ), ОСОБА_8 ( НОМЕР_3 ), ОСОБА_9 ( НОМЕР_4 ) так і свідка ОСОБА_42 ( НОМЕР_5 );

-Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2017 року потерпілою ОСОБА_23 (т.3 а.с.21-22, 24-25) та свідком ОСОБА_43 (т.3 а.с. 37,39).

Колегія суддів критично ставиться до показів свідка ОСОБА_42 , який він дав лише в апеляційному суді, оскільки він є братом підсудного ОСОБА_8 і зацікавлений у виправданні брата. Крім того, його свідчення в апеляційній інстанції спростовуються сукупністю інших доказів, які були предметом дослідження як судом першої інстанції так і апеляційної. Зокрема з аналізу операторських з`єднань стільникового зв`язку убачається, що мобільний телефон свідка знаходився в зоні дії базової станції 16.01.2017 року за адресою м. Чернівці вул. Руська, 209-А о 22-49 хвлн, та о 23-30 хвлн. був в зоні дії базової станції АДРЕСА_8 і розмова відбувалася між братами. В подальшому вони спілкувалися о 23-36 хвлн. в зоні дії базової станції АДРЕСА_9 і саме ці станції за своїм розташуванням також охоплюють територію с. Магала та збігаються з часом вчинення злочину. Крім того, з протоколу впізнання за фотознімками від 18.01.2017 року свідком ОСОБА_44 (т.3 а.с. 37,39) видно, що він впізнав ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як осіб, яких віз з м. Хотин до с. Магала. З огляду на ці докази колегія судів не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_43 в апеляційній інстанції з приводу того, що в той день він нікуди не їздив і нікого не возив, так як вони суперечать іншим дослідженим та оціненим у сукупності доказам.

Отже, у контексті конкретних фактичних обставин справи, попередньо узгоджені дії співвиконавців, які в темну добу, а саме о 23 годині, перебували на подвір`ї потерпілої у значній кількості людей, діяли рішуче, а також перебуванням потерпілої, яка є особою похилого віку, наодинці з нападником на обмеженій території, який застосував до неї насильство, небезпечне для життя і здоров`я, використовуючи фізичну силу та перевагу, а також беручи до уваги дії обвинувачених по відношенню до іншого потерпілого ОСОБА_24 з застосуванням спеціально приготовленого предмету, апеляційна інстанція приходить до висновку, що такі дії були поєднані із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я осіб, які зазнали нападу, за попередньою змовою групою осіб і з проникненням у житло.

На думку колегії суддів, вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України доведена повністю, жодним чином не спростована в апеляційних скаргах сторін захисту, зокрема і тих на які посилається адвокат ОСОБА_15 , як на недопустимі докази, оскільки вказані докази не були покладені в основу вироку для доведеності вини обвинувачених.

Що стосується заперечення в апеляційних скаргах законного представника ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_16 в причетності неповнолітнього ОСОБА_9 до вчинення інших інкримінованих йому в провину злочинів та невизнання вини останнім, то вони також не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів, вважає, що суд, як на докази винуватості неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 185 ч.3 КК України, обґрунтовано послався на покази потерпілого ОСОБА_25 , свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , які є узгодженими між собою та ніким не спростовані, а також на матеріали кримінального провадження, які були предметом дослідження в судовому засіданні І інстанції та перевірені апеляційним судом, зокрема протоколами огляду місяця події від 23.03.2016 року (т.1 а.с.74-79) та від 07.04.2016 року (т.1 а.с.114-116); речових доказів (т.1 а.с.118) .

Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_9 частково визнав вину в частині викрадення 15 мішків цементу, а тому твердження законного представника ОСОБА_11 , що він взагалі нічого не вчиняв слід визнати необґрунтованими.

Вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_37 за ч.1 ст. 296 КК України доведена наступним: показами потерпілого ОСОБА_27 , свідками ОСОБА_47 та неповнолітнім ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , які послідовно, не змінюючи своїх показів в ході судового розгляду, вказали, що ОСОБА_9 23 грудня 2016 року близько 01:00 години, спричинив ОСОБА_27 тілесні ушкодження. Зокрема, ці покази потерпілого та свідків співпадають із сукупністю досліджених доказів по даному епізоду в суді І інстанції, на які суд обґрунтовано послався у вироку.

Вина ОСОБА_9 підтверджується і висновком експерта №119 мд від 01 лютого 2017 року з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_27 виявлено легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (т.2 а.с 121-122).

За таких обставин, враховуючи встановлений судом характер дій ОСОБА_9 , як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, його дії обґрунтовано отримали юридичну оцінку за ч.1 ст. 296 КК.

З приводу часткового визнання вини неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 за ч.2 ст. 345 КК України та не визнання вини в інших кримінальних правопорушення, а також заперечення в апеляційних скаргах законного представника ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_15 в причетності останнього до вчинення інших інкримінованих йому злочинів, то вони також не можуть бути взяті до уваги і стати підставою для скасування вироку суду в цій частині.

Вина неповнолітнього ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України повністю доведена показами потерпілого ОСОБА_35 , свідків ОСОБА_51 та ОСОБА_52 , які між собою є послідовними та узгодженими, та які вказують на факт заподіяння ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу ОСОБА_33 під час виконання ним своїх службових обов`язків. Ці покази співпадають із сукупністю досліджених доказів безпосередньо в судовому засіданні, а тому твердження законного представника ОСОБА_12 що працівник слідчого ізолятору сам винен в тому, що сталося, оскільки зайшов до камери один, чого не мав права робити, не заслуговують на увагу, т.я. сам неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував своєї вини у вчиненому, зазначивши, що вдарив ОСОБА_35 у відповідь на те, що останній його штовхнув.

На думку колегії суддів, суд І інстанції обґрунтовано дійшов висновку і про доведеність вини неповнолітнього ОСОБА_10 і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_26 , т.я. послався на докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, які є допустимими і належними.

Зокрема на протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 04.12.2016 року (т.1 а.с. 198-199), згідно якого ОСОБА_26 повідомив, що в період часу з 21:00 години 02 листопада 2016 року по 06:00 годину 03 листопада 2016 року невідома особа шляхом пошкодження пасажирських дверей автобуса марки «MAN» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі дороги, біля господарства, яке розташоване по вул. Пушкіна, 31, що в м. Хотин, Чернівецької області, викрала належні йому флеш-карту марки «Verbatim» на 32 Гб, автомагнітолу марки «Pioneer» та інструменти, свідок ОСОБА_53 послідовно та однозначно під час досудового слідства та в ході судового розгляду підтвердив факт придбання флеш-карти саме у ОСОБА_10 . Ці покази свідка підтверджуються і протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.01.2017 року (т.1 а.с. 210-214) під час якого ОСОБА_53 впізнав ОСОБА_10 , як особу яка продала йому флеш-карту за 100 грн.

Що стосується невизнання вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ст.ст. 15 ч.2 186 ч.3, 186 ч.3 КК України, а також заперечень в апеляційних скаргах законного представника ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_9 , а також законного представника ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_15 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, то колегія суддів не може погодитися із цими запереченнями вини неповнолітніх обвинувачених, оскільки винність підсудних доведена доказами, які були предметом детального дослідження як в суді І інстанції, так і в апеляційному суді при дослідженні матеріалів кримінального провадження.

Ці висновки суду 1-ї інстанції зроблені на підставі показів потерпілої ОСОБА_28 , яка в судовому засіданні 1-ї інстанції пояснила, що вона у середині січня 2017 року у вечірню пору доби, перебуваючи у власному житловому будинку, відпочивала, так як її боліло серце. Згодом, почувши стук вона вибігла у веранду, де їй в обличчя посвітив фонариком невідомий, сказавши їй при цьому, щоб вона закрила рота та йшла на місце. Зазначила, що невідомих було двоє, одягнуті вони були в капюшонах. Незнайомці проникли в будинок через вхідні двері, піднявши при цьому «зашморок» на замку. Один із незнайомців кричав, щоб вона віддала їм гроші та золото, так як її діти перебувають на заробітках за кордоном, а якщо ні, то будуть її катувати. Сівши на диван, вона побачила, як вони забрали її мобільний телефон та годинник покійного чоловіка та пішли із будинку. Крім того, висновком експерта №353-К від 16 березня 2017 року (т.3 а.с.138-143) встановлено, що слід взуття знайдений під час огляду місця події відповідає взуттю, вилученому під час обшуку, згідно постанови слідчого судді від 10.02.2017 року, за місцем проживання ОСОБА_10 та фототаблицями до нього ( т.2 а.с.31-34) ; протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_9 від 18 січня 2017 року (т.5 а.с.1-2), відповідно до якого у ОСОБА_9 було виявлено мобільний телефон марки «Nokia» модель «1650» ІМЕІ: НОМЕР_6 , у якому виявлено під час огляду сім картку оператора стільникового зв`язку ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_7 (т.5 а.с.3), аналізом інформації вилученої у операторів стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар», ПрАТ «МТС Україна» та ТОВ «Лайфселл» (т.2 а.с.262-263) та рядом інших досліджених в суді І інстанції доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України щодо потерпілої ОСОБА_28 ..

Щодо не визнання вини неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинення грабежу відносно ОСОБА_29 , то зазначене також спростовується матеріалами кримінального провадження та показами учасників кримінального провадження наданими в суді І інстанції.

Так, своїми показами потерпіла ОСОБА_29 вказала, що приблизно о 03:00 годині 17 січня 2017 року відпочиваючи у власному будинку почула, як хтось стукає по вікнах, після цього відразу подзвонила до своєї сусідки та сина. Син повідомив, що зараз приїде. В цей момент вона побачила невідомого хлопця у себе в кімнаті, який підійшов до неї, зняв слухавку із телефону та щось сказав, потиснувши при цьому її за плечі. Від переляку вона втратила слух і не почула, що саме він їй сказав. Згодом хлопець пішов до шафи та почав відчиняти дверцята, але в цей момент з невідомих їй причин втік з кімнати. Помітивши, що двері до будинку були зачинені, вона зрозуміла, що хлопець проник у будинок через вікно. Через декілька хвилин до неї прийшли сусіди, а згодом і син ОСОБА_54 , яким вона розповіла про дану ситуацію.

Крім того, покази потерпілої підтверджуються показами свідка ОСОБА_54 , який в судовому засіданні пояснив, що 17 січня 2017 року близько 03:00 години, до нього зателефонувала його матір ОСОБА_29 та сказала, що хтось ходить у неї під вікнами, а також показами свідка ОСОБА_55 , яка в судовому засіданні пояснила суду, що в січні 2017 року їй подзвонила сусідка ОСОБА_29 , яка повідомила, що їй хтось стукає по вікнах та дверях.

Отже, на думку колегії суддів, вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України, неповнолітнього ОСОБА_9 за ст.ст. 296 ч.1, 185 ч.3, 15 ч.2 186 ч.3, 186 ч.3, 187 ч.3 КК України та ОСОБА_10 за ст.ст. 185 ч.2, 345 ч.2, 15 ч.2 186 ч.3, 186 ч.3, 187 ч.3 КК України, установлена районним судом та не суперечить фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується матеріалами провадження. Всі докази, покладені в основу вироку, були предметом дослідження в суді першої інстанції, обґрунтована покладені в основу вироку і судом зроблений логічний та юридичний аналіз вчинених та доведених досудовим слідством злочинів.

Крім того, при вивченні матеріалів кримінального провадження, колегією суддів не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження, оскільки були допитані потерпілі, свідки, досліджені письмові матеріали кримінального провадження, розглянуті клопотання учасників судового процесу, а тому на думку колегії суддів, доводи апеляційних скарг захисників, законних представників неповнолітніх та обвинувачених в цій частині також є безпідставними.

Всі письмові докази, які були досліджені під час судового розгляду виготовлені згідно вимог КПК, свідчення потерпілих, свідків є послідовними та узгоджуються між собою, не містять протиріч та взаємно доповнюють один одного і безпосередньо досліджені судом.

Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді потерпілих та свідків відсутні. Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми. Ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або містять протиріччя, колегією суддів не встановлено.

Що стосується міри покарання, яку оскаржує сторона обвинувачення, а саме призначення більш суворого покарання неповнолітньому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 187 КК України, то колегія суддів вважає, що покарання їм обрано згідно загальних принципів призначення покарання з врахуванням тяжкості скоєних правопорушень, даних про особи винних, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Так, за злочин, передбачений ч.3 ст. 187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Крім того, дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 102 КК України, покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, не може бути призначене на строк більше десяти років. Згідно п.3 ч.3 вказаної статті, покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за тяжкий злочин - на строк не більше семи років.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що суд І інстанції призначив покарання неповнолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 яке у відповідності до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України, крім того, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених неможливе без ізоляції від суспільства і призначив їм покарання за вчинені тяжкі та середньої тяжкості злочин в межах санкції статті.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочині.

Утримання під вартою обраховано судом відповідно до вимог ст. 72 ч.5 КК України, оскільки Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 року було скасовано норму, якою попереднє ув`язнення розраховувалося як один день за два дні позбавлення волі і втратило свою чинність з 21.06.2017 року.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.375, 376 ч.2, 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури області ОСОБА_21 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 - ОСОБА_11 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_10 ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_16 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_15 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими в том же порядку і строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

18.05.2018 року

(дата засвідчення копії)