АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1604/16-к Номер провадження 11-кп/786/126/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0001810 за апеляційними скаргами прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України , з неповною середньою освітою , не працюючого , не одруженого , не судимого в силу статті 89 КК України

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Засулля , Лубенського району Полтавської області , громадянина України , з середньою освітою . не працюючого , одруженого , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не судимого в силу статті 89 КК України

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 6 років позбавлення волі ; ОСОБА_9 за ст.125 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі ; звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання в випробуванням з іспитовим стоком 2 роки на підставі статті 75 КК України з покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК України з покладенням обов`язків з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи ; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Взято обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в залі суду ; ОСОБА_9 звільнений з під варти в залі суду.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 витрати за проведення експертних досліджень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду 08 грудня 2013 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 спільно розпивали спиртні напої вдома у останнього за адресою АДРЕСА_1 .

В ході розпивання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин під час сварки, перебуваючи з будинку за вищезазначеною адресою ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс один удар рукою, зжатою в кулак в область обличчя потерпілого ОСОБА_13 .. Крім цього ОСОБА_9 наніс потерпілому ОСОБА_13 декілька ударів ножем у ліве плече і ліву ногу в той час, коли ОСОБА_8 тримав потерпілого телевізійним кабелем за шию.

В результаті вищезазначених дій ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді двох колотих ран лівого плеча, які утворилися від дії предмету, який має колючі властивості та які згідно висновків судово медичної експертизи від 17.04.2015 року № 109 та від 30.03.2016 року № 107 відносяться до легких тілесних ушкоджень, шо спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс численні удари дерев`яним стільцем та ніжкою від нього, кулаками та ногами удари в область голови, тулубу, статевих органів та кінцівок потерпілого ОСОБА_13 , в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_13 , тілесні ушкодження у вигляді : закритої травми грудної клітки, переломів 5,6,7,8 та 9 ребер справа, переломів 5,6,7 ребер зліва зі зміщенням уламків та деформацією грудної клітки, двобічного гемопневмотораксу (наявність повітря та крові в лівій та правій плевральних порожнинах), контузії обох легень, забою серця, забою нирок, гематоми лівої нирки, забитої рани правої тім`яної ділянки, гематоми грудної клітки, поперекового відділу хребта справа та зліва, статевих органів, які згідно висновків судово медичної експертизи від 17.04.2015 року № 109 та від 30.03.2016 року № 107 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Прокурор у принесеній апеляції просить вироку суду скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, а також у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи . Просить постановити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі; визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляції зазначає, що суд невірно оцінивши фактичні обставини по справі прийняв рішення про перекваліфікацію дій обвинувачених на менш тяжкі статті кримінального закону виключивши кваліфікуючу ознаку вчинення злочину групою осіб. Наполягає на тому , що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені спільними діями обох обвинувачених , які були об`єднані єдиним умислом.

Адвокат ОСОБА_10 діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ст.121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі і звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

Як на підставу заявлених вимог посилається на те , що судом не було враховано в повній мірі дані про особу , а саме , що він має на утриманні матір пенсіонерку похилого віку ; наявність на утриманні двох малолітніх дітей ; визнання вини та вибачення перед потерпілим ; відшкодування витрат потерпілого на лікування та моральної шкоди . Вважає , що судом також безпідставно не враховано думку потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_13 у принесеній апеляції просить вирок суду змінити у зв`язку із суворістю призначеного покарання та звільнити обвинуваченого від його відбування з випробуванням на підставі статті 75 КК України.

В обґрунтування апеляції зазначає , що обвинувачений вибачився перед ним , відшкодував витрати на лікування , він не тримає зла на нього і з часу подій минуло більше трьох років.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор вважав свою апеляційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити. Заперечував з приводу задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 ..

Захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , просили задовольнити апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_13 та заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі та давши їм вірну юридичну оцінку , мотивував своє рішення належними і допустимими доказами.

Так , висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у скоєнні злочинів за які вони засуджені та перекваліфікації при цьому дій ОСОБА_8 із ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.121 КК , а ОСОБА_9 із ч.2 ст.121 КК України на ч.2 ст.125 КК України , за обставин викладених у вироку , є обґрунтованими , відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами , які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 94 КПК України. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим , що в судовому засіданні не було доведено факту спричинення тяжких тілесних ушкоджень саме групою осіб і дії обох обвинувачених носили індивідуальний характер.

При цьому суд першої інстанції послався на показання самих обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , показання потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , протоколи огляду , висновки експертів та пояснення в судовому засіданні експерта ОСОБА_15 , протоколи слідчих експериментів , які в своїй сукупності вказують на вчинення обвинуваченими злочинів за обставин, наведених у вироку суду.

Зокрема , будучи допитаними під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснювали , яким чином відбувався конфлікт , дії кожного із них , в які частини тіла кожним із них наносились удари і чим саме. Суд першої інстанції послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , який будучи допитаним в суді першої інстанції пояснював обставини спричинення йому тілесних ушкоджень. Він пояснив механізм спричинення йому тілесних ушкоджень , в які частини тіла і ким із обвинувачених та чим наносились удари. В своїх поясненнях він фактично розмежував тілесні ушкодження , які були спричинені кожним із обвинувачених. Суд першої інстанції зазначив , що вказані свідчення повністю узгоджуються із свідченнями самих обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 навіть у дрібницях.

При цьому обвинувачений ОСОБА_9 заперечував той факт , що від його дій взагалі настали наслідки у виді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому будь-якого ступеню тяжкості.

Водночас , незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції , безпосередньо дослідивши в суді показання обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , результати слідчого експерименту , висновки експертів , зміст яких наведено у вироку , дійшов обґрунтованого висновку про те , що дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, через недоведеність вчинення злочину групою осіб.

Окрім наведених вище показань вина обвинувачених у скоєнні злочину ОСОБА_8 за ст.121 ч.1 , ОСОБА_9 за ст.125 ч.2 КК України підтверджується також іншими доказами , які були досліджені під час судового розгляду та наведені у вироку , а саме:

Так згідно висновку експерта № 455 від 02.06.2105 року у ОСОБА_13 були встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, переломи 5,6,7,8 та 9 ребер справа, переломи 5,6,7 ребер зліва зі зміщенням уламків та деформацією грудної клітки, двобічний гемопневмоторакс (наявність повітря та крові в лівій та правій плевральних порожнинах) з послідуючим неодноразовим оперативним втручанням по видаленню повітря та крові із плевральних порожнин, контузія обох легень, забій серця, забій нирок, гематома лівої нирки, забита рана правої тімяної ділянки, дві колоті рани лівого плеча, гематоми грудної клітки, поперекового відділу хребта справа та зліва, статевих органів, які утворилися в короткий проміжок часу, від численної дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо в указаний у постанові строк і по ступені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Зважаючи на характер та кількість виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, експерт вважає, що вони не могли утворитися при падінні ОСОБА_13 з положення стоячи на площину та не могли бути спричинені власною рукою (т.1 а.с.154-156);

В результаті проведення огляду місця події було зафіксовано обстановку в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 та вилучено кухонний ніж , одяг із слідами червоно-бурого кольору , шматок дерев`яної ніжки.

За наслідками огляду одягу потерпілого ОСОБА_13 було виявлено нашарування речовини бурого кольору та сліди порізів на рукаві.

Суд першої інстанції послався на те , що під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_13 , останній докладно пояснив та відтворив перебіг подій. Показав ким саме і в які частини тіла наносились удари . При цьому варто зазначити , що із його пояснення слідує , що всі тілесні ушкодження , які експертом оцінені як тяжкі за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення , були заподіяні потерпілому обвинуваченим ОСОБА_8 ..

З висновку експерта №109 від 17.04.2015 року, на підставі даних медичної документації на ім`я ОСОБА_13 , даних протоколу проведення слідчого експерименту від 18.03.2015 року з участю потерпілого ОСОБА_13 , судом було , що показання, дані потерпілим ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту від 18.03.2015 року, щодо механізму та способу спричинення йому тілесних ушкоджень в цілому не протирічать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим в ході проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_13 , розбіжність вбачається в кількісному співвідношенні вказаних потерпілим нанесених йому ударів та зазначених у медичній документації на його ім`я тілесних ушкодженнях.

Експертним дослідженням №248 від 26.02.2016 року було встановлено , що на наволочці (слідчим вказана як ганчірка), яка надана на дослідження, знайдена кров людини, де виявлений антиген В. Кров в цих слідах може походити від потерпілого ОСОБА_13 ..

Висновком експерта №249 від 26.02.2016 року, встановлено , що на светрі, наданому на дослідження, знайдена кров людини, де виявлений антиген В. Ця кров може походити від потерпілого ОСОБА_13 ..

Висновком експерта №58-МК від 14.03.2016 року, за результатами судово-медико-криміналістичної експертизи одягу ОСОБА_13 встановлено: на светрі, по зовнішній поверхні лівого плеча, колото-різані пошкодження які утворилися від не менш як п`ятикратної дії колючо-ріжучого предмету, клинок якого мав лезо з однієї сторони і найбільшу ширину слідоутворюючої частини на рівні занурень 3мм., 4мм., 5мм., 9мм., до 10 мм.; на спинці справа, одне колото-різане пошкодження яке утворилося від дії колючо-ріжучого предмету, клинок якого мав лезо з однієї сторони і найбільшу ширину слідоутворюючої частини на рівні занурень біля 5мм. На светрі по зовнішній поверхні лівого рукава, виявлені накладення буро-коричневого кольору, які є краплями крові, і утворилося в результаті попадання крапель «мілкої», рідкої крові, під кутом, з предмету несучого її на собі, з послідуючим просочуванням тканини та висиханням; - в місці вище описаних колото-різаних пошкоджень, плями крові, які утворилися в результаті попадання рідкої крові на поверхню тканини, з колото-різаних ушкоджень, з послідуючим просочуванням та висиханням; - по передній поверхні светра, та на спинці, помарки крові, які утворилися в результаті дотику з предмету несучого на собі рідку кров; яких-небудь, накладень буро-коричневого кольору, схожих на засохлу кров, на ножі, не виявлено. Враховуючи механізм утворення колото-різаних пошкоджень на светрі ОСОБА_13 конструктивні властивості наданого на експертизу ножа можливо допустити, що колото-різані пошкодження, утворилися від дії клинка ножа наданого на експертизу (т.1 а.с.206-208);

Висновком експерта №107 від 30.03.2016 року було встановлено , що виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, переломи 5,6,7,8 та 9 ребер справа, переломи 5,6,7 ребер зліва зі зміщенням уламків та деформацією грудної клітки, двобічний гемо пневмоторакс (наявність повітря та крові в лівій та правій плевральних порожнинах) з послідуючим неодноразовим оперативним втручанням по видаленню повітря та крові із плевральних порожнини, контузія обох легень, забій серця, забій нирок, гематома лівої нирки, забита рана правої тім`яної ділянки, гематоми грудної клітки, поперекового відділу хребта справа та зліва, статевих органів, які утворилися в короткий проміжок часу, від численної дії тупого (тупих) предмету (предметів), дві колоті рани лівого плеча від дії предмету, маючого колючі властивості, можуть відповідати строку їх утворення, вказаного у постанові строк і по ступені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Зважаючи на характер виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень експерт вважає, що після їх отримання можливість ним здійснювати активні дії не виключається. Зважаючи на характер, кількість та розташування в різних анатомічних ділянках, виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень слід вважати, що взаєморозташування потерпілого та нападника в момент отримання ним тілесних ушкоджень змінювалось. Зважаючи на характер та кількість виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень експерт вважає, що вони не могли утворитися при падінні ОСОБА_13 стоячи на площину чи виступаючу поверхню, в тому числі від неодноразового. В представленій медичній документації на ім`я ОСОБА_13 тілесні ушкодження, які могли б утворитися під час переміщування потерпілого шляхом волочіння не зазначені. В представленій медичній документації на імя ОСОБА_13 тілесні ушкодження, які могли б утворитися під час того, коли останній закривався від ударів руками не представлені. Об`єктивних судово-медичних даних, які б свідчили про те, що під час отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 міг відчувати сильний фізичний біль не має. Виявлені при судово-медичній експертизі ОСОБА_13 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості можна розмежувати на дві умовні групи: а) закрита травма грудної клітки з переломами 5,6,7,8 та 9 ребер справа, переломами 5,6,7 ребер зліва зі зміщенням уламків та деформацією грудної клітки, двобічним гемопневмотораксом (наявність повітря та крові в лівій та правій плевральних порожнинах), контузією обох легень, забоєм серця, нирок за ступенем тяжкості кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження , що небезпечне для життя в момент спричинення; б) дві колоті рани лівого плеча, забита рана правої тімяної ділянки, гематоми поперекового відділу хребта та статевих органів кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.1 а.с.223-224);

З свідчень судово медичного експерта ОСОБА_15 , судом було встановлено , що ним проводилися судово медичні експертизи у даному кримінальному провадженні. Висновки складалися за наявною медичною документацією. Спочатку не було проведено розмежування тілесних ушкоджень, оскільки йому такі питання слідчим не ставилися. Коли було постановлено відповідні питання, він провів розмежування тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості. Він підтверджує, що самі по собі дві колоті рани лівого плеча є легкими тілесними ушкодженнями ,що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Один удар кулаком в голову до тяжких тілесних ушкоджень у даному випадку не відноситься. У даному випадку до тяжких тілесних ушкоджень відноситься травма грудної клітки. У висновку експертизи зазначено лише ті тілесні ушкодження, які відобразилися. Удар в обличчя міг не відобразитися у медичній документації. В даному випадку неможливо встановити послідовність нанесення тілесних ушкоджень та чи були вони нанесені однією чи більше особами. Всі описані тілесні ушкодження були спричинені приблизно в один короткий проміжок часу. Колоті рани лівої руки могли бути спричинені, коли той, хто їх наносив, був розташований позаду потерпілого або збоку.

Надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності , допустимості та достовірності , а сукупності досліджених під час судового розгляду доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення , а даному випадку для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 за ст.121 ч.1 КК України , ОСОБА_9 за ст.125 ч.2 КК України , суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо формулювання обвинувачення , визнаного судом доведеним , із зазначенням у вироку місця , часу , способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення , форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Доводи апеляції прокурора про невірну кваліфікацію дій обвинувачених колегія суддів вважає непереконливими і такими, що не ґрунтуються на доказах, які були отримані в ході судового розгляду.

Так, за нормативним визначенням об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України характеризується дією або бездіяльністю у виді посягання на здоров`я іншої людини ; наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень ; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками. Частиною другою цієї статті також передбачено кваліфікуючу ознаку як вчинення вказаного діяння групою осіб.

Для визнання винуватості особи у спричиненні тілесних ушкоджень групою осіб має бути з`ясовано спрямованість умислу кожного із осіб , що спільно спричинили тілесні ушкодження.

Як вбачається із результатів судово-медичних досліджень , останніми було розмежовано тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілого ОСОБА_13 за ступенем тяжкості.

При цьому експерти наголошують , що два колоті поранення лівого плеча, за ступенем тяжкості є легкими тілесними, що спричинили короткочасний розлад здоров`я , а тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, переломів ребер зі зміщенням уламків та деформацією грудної клітки, двобічного гемопневмотораксу, контузії обох легень, забою серця, забою нирок, гематоми лівої нирки, гематоми грудної клітки , кваліфіковано експертом як тяжкі тілесні ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Як вже зазначено вище , потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснював , що ОСОБА_9 наніс йому лише один удар кулаком в обличчя, три удари ножем в ліву руку, два удари ножем в ліву ногу. Вказані показання потерпілого у цій частині є не тільки послідовними та незмінними, а й такими, що узгоджуються із даними судово медичних експертиз про спричинення в результаті даних дій потерпілому обвинуваченим ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, у вигляді двох колотих ран лівого плеча, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

До того ж варто зазначити , що нанесені ОСОБА_9 удари потерпілому ножем в область ноги та кулаком в обличчя у даних медичної документації та у висновках експертиз свого відображення не знайшли і жодним чином не кваліфікуються.

В той же час сам потерпілий ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_8 вказували , що всі інші тілесні ушкодження , які експертами кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження , були спричинені виключно ОСОБА_8 і при нанесенні даних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 будь - якої участі у їх спричиненні не брав та будь-якими своїми діями не полегшував спричинення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень .

Варто також звернути увагу на той факт , що під час проведення слідчого експерименту 18.03.2015 року, потерпілий ОСОБА_13 розповів, що коли ОСОБА_8 наносив йому тілесні ушкодження, ОСОБА_9 підійшов до них та стягнув ОСОБА_8 із нього та хотів піти з будинку, однак він не послухався і коли він ОСОБА_13 сказав, що викличе працівників міліції, став ще агресивніше себе поводити та продовжив наносити йому тілесні ушкодження .

Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляції , що спричинення потерпілому двох колотих ран лівого плеча полегшило обвинуваченому ОСОБА_8 завдавати удари по тулубу

При цьому варто звернути увагу , що навіть у обвинувальному акті виокремлено дії кожного із обвинувачених. Зокрема на стор. 2 абз. 4 обвинувального акту зазначено: « У подальшому ОСОБА_16 наніс численні удари дерев`яним стільцем , кулаками та ногами удари по голові , тулубу , статевим органам та кінцівкам». Як вже наголошувалось вище саме тілесні ушкодження у вказаних областях тіла потерпілого були визначені експертом як тяжкі тілесні ушкодження.

Підсумовуючи наведене колегія суддів наголошує на тому , що матеріалами провадження не доведено того факту , що між діями ОСОБА_9 та настанням наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_13 , наявний причинний зв`язок і тому його дії і відповідно дії ОСОБА_8 , не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.

Що стосується доводів апеляцій захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_13 щодо можливості пом`якшення покарання звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України , колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За приписами статті 75 КК України якщо суд , крім випадків засудження за корупційний злочин , при призначенні покарання у виді виправних робіт , службового обмеження для військовослужбовців , обмеження волі , а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років , враховуючи тяжкість злочину , особу винного та інші обставини справи , дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання , він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається із змісту вироку призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із реальним його відбуванням у виді 6 років позбавлення волі , суд першої інстанції навів мотиви з яких він не застосовує положення статті 75 КК України. Зокрема суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину , дані про особу обвинуваченого , який хоча і вважається таким , що не має судимості але раніше притягувався до кримінальної відповідальності , посередню характеристику , думку потерпілого.

Обставиною , що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції визнав добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставиною , що обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Мотивував своє рішення суд і в частині неможливості застосування положень статті 69 КК України. При цьому суд врахував конкретні обставини справи , ступінь тяжкості вчиненого злочину , особу винного.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Повторне врахування тих же самих обставин для іншого висновку апеляційного суду , а в даному випадку для застосування положень статті 69 КК України та призначення покарання нижче від нижчої межі санкції статті і звільнення від відбування покарання з випробуванням , колегія суддів вважає неприпустимим.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 неповнолітніх дітей також не переконує апеляційний суд у доцільності застосування щодо останнього положень ст.ст.69, 75 КК України.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим , через його суворість , як про це наголошується в апеляціях захисника та потерпілого , колегія суддів не знаходить. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність , обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегіє суддів не встановлено.

Рішення суду першої інстанції є законим , обґрунтованим і вмотивованим , а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , без змін.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Полтавської області,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 залишити без задоволення , а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення , а особою, що перебуває під вартою у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді :

____________ ___________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3