Справа № 442/3396/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/434/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2018 рокуколегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу керівника Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування

екстрадиційного арешту ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

встановила:
цією ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання керівника Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурор, звертаючись із клопотанням про застосування екстрадиційного арешту, не дотримався вимог ст. 584 КПК України.
В апеляційній скарзі керівник Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Зазначає, що при розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий суддя не врахував, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) перебуває у міжнародному розшуку за скоєння злочинів, передбачених п.«б» ч.3 ст. 159, ч.1 ст. 242, п.п. «а,в» ч.3 ст. 244-1, ч.1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан у зв`язку з чим 11.01.2011 року слідчим відділом Управління СНБ Республіки Узбекистан по Андижанській області порушено кримінальну справу, у якій він притягнутий в якості обвинуваченого. Ухвалою Андижанського районного суду у кримінальних справах по Андижанській області від 01.02.2011 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Наголошує, що метою та завданням застосування щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) екстрадиційного арешту є гарантування запобігання втечі особи та забезпечення в подальшому її видачі правоохоронним органам Республіки Узбекистан на виконання положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року (далі - Конвенція), якою врегульовано питання з питань екстрадиції.

Вважає помилковими висновки слідчого судді, так як стверджує, що прокурором у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), підтверджено, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) перебуває у міжнародному розшуку, клопотання Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан відповідає вимогам Конвенції, у клопотанні заступником Генерального прокурора Республіки Узбекистан, завірено Генеральну прокуратуру України, що кримінальне переслідування ОСОБА_7 не має політичних мотивів і не буде носити дискримінаційний характер, а також гарантує, що воно буде здійснюватися в строгій відповідності із законодавством та міжнародними договорами Республіки Узбекистан.

Акцентує, що клопотання та додані до нього матеріали належним чином завірені компетентним органом України - Генеральною прокуратурою України, копії яких було подано слідчому судді та надано для ознайомлення оригінали цих документів, що не заперечувалося захисником особи щодо якої розглядалося клопотання про застосування екстрадиційного арешту.

Звертає увагу на те, що клопотання Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан та додані до нього документи надійшли офіційно через компетентні органи обох сторін та належним чином завірені. Копія документу про видачу закордонного паспорта ОСОБА_7 з зазначенням основних даних - номера та серії паспорта, фотографії, анкетних даних виготовлена на трьох мовах, в тому числі і російській, як передбачено Конвенцією.

Вважає, що висновок слідчого судді про розбіжності в поданих документах прокурором та захисником особи щодо якої розглядалося клопотання про застосування екстрадиційного арешту не ґрунтується на вимогах КПК України та Конвенції.

Зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст. 584 КПК України прокурором до клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) подано наявні матеріали екстрадиційної перевірки, яка проводиться за дорученням Генеральної прокуратури України - прокуратурою Львівської області та яка на даний час триває. Зокрема, до клопотання долучено пояснення самого ОСОБА_7 з висвітленням передбачених законодавством питань, довідку про те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягується, невідбутого покарання за вироком українського суду немає.

Покликається на те, що слідчим суддею при відмові в задоволенні клопотання, не враховано факт неодноразової відмови органами державної міграційної служби України у видачі документів та оформленні ОСОБА_7 статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, в тому числі двічі органами ДМС у Одеській області, що спонукало ОСОБА_7 до зміни місця проживання та переїзду для тимчасового проживання у Львівську область. Факт тимчасового проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 жодним чином належно не оформлено, не підтверджено договором оренди житла та не може гарантувати запобігання втечі особи з вказаного місця тимчасового проживання.

Крім цього, наголошує, що посилання в ухвалі на тісні соціальні зв`язки, в судовому засіданні не досліджені та жодним чином не підтверджені, а відтак вважає, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) може у будь-який момент змінити місце свого тимчасового проживання та перебування, не поставивши до відома прокурора чи суд, що унеможливить подальшу процедуру екстрадиції та виконання державою Україна взятих на себе міжнародно-правових зобов`язань.

Зазначає, що ухвала слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 01.06.2018 року, всупереч вимогам ст. 370 КПК України не є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Наголошує, що висновки слідчого судді, а саме про порушення вимог ст. 584 КПК України, щодо подачі належним чином завірених документів, відсутність матеріалів екстрадиційної перевірки та належне виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 01 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) та постановити нову ухвалу, якою клопотання керівника Дрогобицької місцевої прокуратури задоволити і застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан.

Упродовж екстрадиційного арешту утримувати ОСОБА_7 (BAHADIROV YODGORBEK) в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 про залишення ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали судової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При вирішення питання про видачу осіб (екстрадицію), які вчинили кримінальне правопорушення, суд повинен керуватись вимогами ст.ст. 573594 КПК України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» ратифікованої Законом № 240/94-ВР (240/94-ВР) від 10 листопада 1994 року, передбачено міжнародне співробітництво України з Республікою Узбекистан.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України, прокурор завертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання її під вартою.

Частинами 2 та 3 вказаної статті передбачено, що разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються: 1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; 2) документи про громадянство особи; 3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки. Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) з огляду на матеріали долучені до такого і з врахуванням положень вищенаведененого нормативно-правовового акта та кримінального процесуального законодавства України, а також належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , підставно відмовив в задоволенні клопотання, обґрунтовано встановивши невідповідність доданих до нього матеріалів вимогам ч.3 ст. 584 КПК України, а також неможливість прийняття рішення про видачу особи (екстрадицію) у зв`язку з проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкодити видачі ОСОБА_7 іноземній державі та відсутністю остаточного рішення щодо поданої останнім заяви про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, належним чином мотивувавши це у своїй ухвалі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що в умовах міжнародного співробітництва і активної співпраці правозастосовних, правоохоронних органів України та іноземних держав, формалізм та спрощений підхід до розгляду будь-яких питань в частині обмеження прав і свобод людини, є неприпустимим.
Відсутність (брак) документів, у яких були б належно зафіксовані відомості щодо особи питання про затримання та видачу якої ставиться у запитах, свідчить про недотримання встановлених нормативно-правовими актами порядку та процедур, які є гарантією права особи на захист.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.
Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422, 584 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу керівника Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання керівника Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4