Постанова

Іменем України
3 травня 2018 року

м. Київ
справа № 357/4524/16-к

провадження № 51-3279км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 березня 2017 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004827, № 0001117, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Калуша Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимої: за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн; за вироком цього ж суду від 1 березня 2016 року за частинами 1, 2

ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі статей 79, 76 КК звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст.309 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі

ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 березня 2016 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальних збитків на користь ОСОБА_7 7125 грн, ОСОБА_8 1045 грн; ОСОБА_9 693 грн; ОСОБА_10 3135 грн і ОСОБА_11 760 грн.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 по 23 січня 2016 року та з 21 березня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів за таких обставин.
21 листопада 2015 року приблизно о 15:00 ОСОБА_6 через незамкнені двері проникла до кімнати АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрала належний

ОСОБА_7 ноутбук марки Acer Aspire E1 вартістю 7125 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

29 листопада 2015 року приблизно о 19:00 ОСОБА_6 через незамкнені двері проникла до кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку Білоцерківського вищого професійного училища будівництва та сервісу № 13 на АДРЕСА_4 , звідки повторно таємно викрала належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки Nokia Lumia 530 вартістю 1045 грн, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Наступного дня приблизно о 15:00 ОСОБА_6 через незамкнені двері проникла до кімнати № 408 зазначеного вище гуртожитку, звідки повторно таємно викрала належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки Samsung В7350 вартістю 693 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Також 5 грудня 2015 року приблизно о 21:00 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні тайм-кафе «Добро» на вул. Ярослава Мудрого, 17 у м. Білій Церкві, повторно таємно викрала з барної стойки належний ОСОБА_12 мобільний телефон марки Apple Iphone 5 вартістю 6175 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
15 грудня 2015 року приблизно о 17:50 ОСОБА_6 через незамкнені двері проникла до кімнати № НОМЕР_2 гуртожитку Білоцерківського професійного ліцею

№ 15 на вул. Гетьманській, 94 у м. Білій Церкві, звідки повторно таємно викрала належний ОСОБА_10 мобільний телефон HTC one вартістю 3135 грн,завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Наступного дня приблизно о 19:00 у роздягальні спортивної зали Білоцерківського колегіуму, розташованого на б-рі 50-річчя Перемоги в

м. Білій Церкві, ОСОБА_6 повторно таємно викрала з кишені куртки ОСОБА_13 мобільний телефон Samsung GT-E1081 вартістю 271 грн, а після цього того ж дня повторно таємно викрала з кишені куртки ОСОБА_14 , мобільний телефон марки LG Optimus 4xHD P 880 вартістю 1710 грн і грошові кошти в сумі 300 грн, завдавши потерпілим матеріальної шкоди на вказані суми.
18 грудня 2015 року близько 13:30 ОСОБА_6 , перебуваючи в класній кімнаті № 309 загальноосвітньої школи № 7 на б-рі 50-річчя Перемоги, 40 у м. Білій Церкві, повторно, таємно викрала із жіночої сумки неповнолітньої

ОСОБА_15 , належний її батькові ОСОБА_11 мобільний телефон марки Samsung Galaxy Young вартістю 760 грн, заподіявши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_6 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, 12 березня 2016 року приблизно о 12:00 знайшла на землі між гаражами, розташованими між будинком № 216 на вул. Сквирське шосе та будинком № 3 на вул. Січневий прорив у м. Білій Церкві, поліетиленовий пакет з сухою подрібненою наркотичною речовиною рослинного походження зеленого кольору і поклала його до правої зовнішньої кишені своєї куртки. Цього ж дня о 12:05 неподалік зазначеного вище будинку її зупинили працівники поліції та вилучили вказаний поліетиленовий пакет.
Апеляційний суд Київської області 7 березня 2017 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, суворість призначеного заходу примусу, порушує питання про зміну вищезазначених судових рішень та пом`якшення призначеного покарання. Аргументуючи ці вимоги, посилається на те, що вона позитивно характеризується за місцем реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, батьківських прав щодо яких не позбавлена, що, на її думку, слугує підставою для призначення їй заходу примусу із застосуванням статей 69, 79 КК. Крім того вказує на те, що апеляційний розгляд відбувся за відсутності обвинуваченої, що свідчить про обмеження її прав та відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримала свою касаційну скаргу частково та просила змінити оскаржені судові рішення. В частині доводів щодо здійснення апеляційного розгляду за її відсутності скаргу не підтримала.
Крім того, засуджена подала клопотання, у якому просить провести перерахунок строку відбуття покарання на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти касаційної скарги засудженого, просив судові рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, та правильність кваліфікації її дій за частинами 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюються, і судом касаційної інстанції відповідно до вищевикладеної норми не перевіряються.
Доводи засудженої про суворість призначеного їй покарання, на думку Суду, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При виборі заходу примусу враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Застосований захід примусу має найбільше сприяти досягненню передбаченої ч. 2 ст. 50 КК мети покарання виправленню засуджених та запобіганню вчиненню нових злочинів.
Разом з тим суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вирішення судом питання про призначення ОСОБА_6 покарання ґрунтується на наведених вимогах.
Так, обираючи ОСОБА_6 захід примусу, суд врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, дані про особу винної, котра посередньо характеризується за місцем проживання, те, що вона вчинила 8 епізодів крадіжок чужого майна і один злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів.Обставинами, які пом`якшують покарання засудженої, суд визнав визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, наявність уна триманні двох малолітніх дітей, а обставиною, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.
Урахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив їй покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій частин 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК. Крім того, суд правильно призначив ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК, визначивши остаточне покарання згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 березня 2016 року.
Таке покарання, призначене місцевим судом засудженій за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів,
Крім того, перевіривши доводи скарги засудженої, Суд встановив, що ОСОБА_6 була раніше засуджена вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 березня 2016 року за частинами 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі

ст. 79 КК звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК. Проте ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та вчинила злочин у сфері обігу наркотичних засобів, що свідчить про те, що як особа вона представляє суспільну небезпеку для оточуючих. За таких обставин, підстави для застосування до засудженої положень статей 69, 79 КК відсутні.
Що стосується доводів клопотання ОСОБА_6 про проведення перерахунку їй строку відбуття покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі., тобто з 22 січня 2016 року до 20 червня 2017 року, то вони є безпідставними.
Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 було зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 січня 2016 року (з моменту затримання) до 23 січня 2016 року та з 21 березня 2016 року до набрання вироком законної сили, тобто до 7 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, Суд вважає, що вказане рішення суду щодо зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону Українивід 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційної скаргою засудженої на вирок місцевого суду, ретельно перевірив викладені в ній доводи щодо суворості призначеного покарання, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх неспроможними, навівши відповідні мотиви спростування. З цим висновком погоджується і Суд.
Ухвала суду апеляційної інстанції належним чином вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено.
Враховуючи зазначене, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженої, зміни судових рішень і застосування до неї положень статей 69, 79 КК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу засудженої без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3