Справа № 449/413/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2018 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Перемишляни кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Подусільна Перемишлянського району Львівської області, українець, громадянин України, вдівець, освіта середня, військовозобов`язаний, пенсіонер, житель АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України
ВСТАНОВИВ:

22 березня 2018 року о 17 год. ОСОБА_4 йшла у магазин дорогою у с. Болотня разом зі своєю донькою ОСОБА_7 . На зворотній дорозі ОСОБА_5 почав чіплятися до ОСОБА_4 та затіяв сварку, незважаючи на присутність доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_7 . Під час цієї сварки ОСОБА_5 ображав ОСОБА_4 нецензурними словами та завдав їй один удар правим кулаком у сонячне сплетіння. Через цей удар ОСОБА_4 не отримала тілесних ушкоджень, однак відчула фізичний біль

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, які завдали фізичного боля і не спричинили тілесних ушкоджень,

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину по ч.1 ст. 126 КК України не визнав. В судовому засіданні пояснив, що в червні 2016 року померла його дружина і він шукав собі помічницю по господарству. Домовився із ОСОБА_4 , щоб та приходила та дояла його корову, вони товаришували із її чоловіком. Потерпіла часто приходила до нього із дітьми, брала молоко, сир, він давав їй продукти харчування по собівартості, оскільки має магазин. Він допомагав їй в господарстві, бо має трактор.

26.10.2016 року його будинок обікрали, він був схвильований, разом із ОСОБА_4 випили алкоголю та вона запропонувала йому вступити в інтивні стосунки, що згодом мало місце ще кілька разів. Однак, з листопада 2017 року потерпіла відмовилась до нього приходити, тоді він відвідав її, щоб з`ясувати причини. В березні 2018року він дійсно зустрів її по дорозі із магазину та запитав, чому вона більше не хоче до нього приходити, однак вона мовчала та нічого не відповідала. Тоді, він затримував її, правою рукою вперся в її груди, а лівою тримав за руки. Однак, він її не бив та не знає чи її було боляче від його дій.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, винність ОСОБА_5 в злочинні, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:

даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_4 про те, що вона допомагала ОСОБА_5 по господарству, двічі на день дояла корову, прибирала, готувала їжу. Натомість, давав їй молоко, інколи сир. Згодом, обвинувачений почав проявляти до неї симпатію та заставив її вступити із ним в інтивні стосунки, лякав їй, якщо вона не буде до нього приходити, фотокартки викладе в мережу інтернет, оскільки все записав. В грудні 2017року вона прийшла до ОСОБА_5 і повідомила, що не буде більше до нього приходити. Однак, він почав приходити до її будинку, переслідував її, розповсюджував неправдиві чутки щодо неї. 22 березня 2018року вона із донької йшли в магазин, ОСОБА_5 побачив їх та йшов за ними. По дорозі назад, обвинувачений вийшов біля свого будинку, в руках тримав мотузку, став поперед неї та не давав пройти, правою рукою вдарив її під груди, вона відчула біль та обминувши його пішла далі;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що вона є донькою потерпілої. Вона разом із мамою йшла в магазин та зустріли ОСОБА_5 , який із ними пройшо половину дороги. По дорозі назад він їх зустрів та схопив маму за руки і вдарив її під груди правою рукою, вона вирвалась;

протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицями від 18.04.2018р., згідно яких потерпіла ОСОБА_4 розказала, показала та продемонструвала, як, де і коли їй спричинено фізичну біль громадянином ОСОБА_5 (а.с.46-53);

протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицями від 18.04.2018р., згідно яких ОСОБА_5 продемонструвала, як, де і коли він наніс ОСОБА_4 удар (а.с.54-59).

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 ствердив, що дійно правою рукою вперся в груди потерпілої, а лівою тримав її за руки. Однак, йому не відомо чи завдали його дії фізичного болю ОСОБА_4 .

Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового слідства за ч.1 ст.126 КК України, як умисне заподіяння удару, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень кваліфіковано правильно, оскільки орган котрий проводив досудове розслідування за наявних для цього об`єктивних підстав вжив всіх необхідних заходів для з`ясування та встановлення істини у кримінальній справі, здобувши усіх можливих доказів і прийшов до правильного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст. 126 КК України.

Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_5 дійсно вчинив злочин умисно.

Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.126 КК України

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушеннями наслідків, а також те, що обвинувачений раніше несудимий (а.с.43), позитивно характеризується по місцю проживання (а.с.44), за допомогою в наркологічний та психіатричний кабінети не звертався (а.с.45), є особою похилого віку, після вчинення правопорушень не висловлював потерпілій своїх вибачень, що підтверджує доводи про те, що він фактично не розкаявся у скоєному, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.126 КК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушеня, передбачених ч.1 ст.126 КК України, й призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі сорока п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 765 (сімсот шістдесят п`ять) гривень.

Вирок може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1