АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп /796/1158/2017Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186, ч.2 КК Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , перекладачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисника адвоката ОСОБА_13 ,
розглянула матеріали кримінального провадження № 0009061 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_12 , на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 02 березня 2016 року, яким

ОСОБА_12 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Нефтеюганськ Росія, громадянина Грузії, освіта середня, не одруженого, не працює, зареєстрований у АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого у АДРЕСА_2 , на території України не судимого;

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 років.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу обвинуваченого, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_12 засуджений за відкрите викрадення чужого майна, яке він, за вироком вчинив 5 серпня 2016 року, приблизно о 02 год. 30 хв., перебуваючи біля ресторану швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться на площі Вокзальній 1 в м. Києві, разом із трьома не встановленими досудовим розслідуванням особами помітили потерпілого ОСОБА_14 у якого при собі знаходилась дорожня сумка чорного кольору з особистими речами. Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_12 разом із невстановленими слідством особами, підійшли до ОСОБА_14 , який очікував на автобус до м. Праги, Чехія, після чого ОСОБА_12 , згідно відведеної йому ролі, з метою подолання опору ОСОБА_14 наніс йому два удари правою рукою в область обличчя, чим завдав останньому фізичного болю. В подальшому троє не встановлених досудовим розслідуванням осіб, які діяли спільно, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , відповідно до відведених їм ролей, швидко взяли сумку ОСОБА_14 , яка знаходилась поруч з ним і в якій знаходились особисті речі потерпілого, завдавши йому матеріальної шкоди на загальну суму 4969 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи і юридичної кваліфікації скоєного, водночас, посилаючись на те, що судом першої інстанції у вироку не зараховано строк попереднього тримання під вартою ОСОБА_12 та невідповідності у вироку свідчень потерпілого ОСОБА_14 , просить скасувати вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 2 березня 2017 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В змінах до апеляційної скарги, поданих захисником адвокатом ОСОБА_13 , обвинувачений зауважує, що у вироку неправильно зазначено його прізвище як « ОСОБА_15 », в той час, як правильно його прізвище належить вказувати як « ОСОБА_16 »; внаслідок чого, на його думку, обвинувальний акт належало повернути прокуророві для усунення вказаного недоліку, крім того, в цьому обвинувальному акті, як зазначає апелянт, відсутні обґрунтування вартості спричиненої потерпілому ОСОБА_14 шкоди та не вказано про повернення йому частини викраденого майна; досудове розслідування та судовий розгляд було здійснено з істотним порушенням права обвинуваченого на захист, без захисника, бо в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтвердили б повноваження на здійснення його захисту адвокатом ОСОБА_17 ; істотно порушені були права потерпілого, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції він участі не брав та відсутні будь-які відомості про те, що потерпілий належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду кримінального провадження; висновки суду по суті кримінального провадження ґрунтуються на недопустимих доказах, бо нічим не підтверджено наявність попередньої змови між ОСОБА_12 та трьома невстановленими досудовим розслідуванням особами, нічим не спростовано, що ОСОБА_12 реально участі в пограбуванні потерпілого не брав, а навпаки доганяв нападників, відібрав у них частину майна потерпілого, яким вони заволоділи та добровільно повернув їх ОСОБА_14 ; нічим не доведено, що повернуті потерпілому наручний годинник, картка страхового полісу, паспорт належали саме йому; під час огляду місця події, пред`явлення для впізнання ОСОБА_12 не було надано захисника, хоча та обставина, що він не володіє українською мовою вже була встановлена, а тому результати цих слідчих дій належить визнати недопустимими; не здійснено відкриття стороні захисту всіх матеріалів кримінального провадження, зокрема предметів, визнаних речовими доказами, а відтак ці докази є недопустимими; в обвинуваченні значаться також мобільний телефон «Алкатель», квиток на автобус до міста Праги, 20 доларів США, але будь-яких доказів самого існування цих речей в матеріалах справи нема, отже і ці докази належить визнати недопустимими; в період з 5 по дату обрання запобіжного заходу 10 серпня 2016 року ОСОБА_12 фактично перебував в приміщенні органу внутрішніх справ, прикутий кайданками до батареї опалення, але в строк відбування покарання цей термін не враховано.
На цих підставах в зміненій апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку щодо ОСОБА_12 і закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати, а також про визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 5 серпня 2016 року, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 9 серпня 2016 року; паспорту громадянина Болгарії ОСОБА_14 , страхової картки на ім`я ОСОБА_14 , наручного годинника з металевим браслетом марки «QQ», визнаних речовими доказами постановою від 5 серпня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, виступи ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_13 на підтримку апеляційних доводів, прокурора ОСОБА_9 проти їх задоволення, дослідивши докази у визначених межах, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження та додатково наданими стороною захисту відомостями, судова колегія визнає наступне.
Всупереч міркуванням в апеляційній скарзі, суд першої інстанції досить повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив надані сторонами докази, повно та правильно виклав їх у вироку, проаналізував та оцінив у плані належності, допустимості, достовірності та достатності для висновку по суті кримінального провадження і на цих підставах визнав ОСОБА_12 винуватим у вчиненні при описаних у вироку обставинах кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Ці рішення суд переконливо обґрунтував та вмотивував у вироку посиланнями на показання потерпілого ОСОБА_14 , дані ним при допиті слідчим суддею 10 серпня 2016 року в ході досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК України, за участю прокурора, перекладачів болгарської та грузинської мов, підозрюваного ОСОБА_12 та захисника адвоката. При цьому і обвинувачений і захисник брали участь у допиті і задавали запитання потерпілому та не мали будь-яких обмежень щодо можливості з`ясування ними всіх необхідних обставин.
Вислухавши запис вказаного допиту в апеляційному засіданні, судова колегія переконалась, що порушень правил проведення допиту допущено не було, у допиті фактично брав участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_17 , який пояснив, що діє на підставі ордеру та договору з ОСОБА_12 і останній цих пояснень не спростовував, а те, що в журналі судового засідання помилково вказане прізвище адвоката як «Косиченко», за таких обставин істотного значення не має. (а. с 60-63)
Таким чином, всупереч міркуванням сторони захисту, суд першої інстанції правильно визнав згадані докази належними, допустимими і достовірними.
Не ґрунтуються на вказаному доказі і твердження обвинуваченого та захисника про те, що суд неповно чи неправильно виклав показання потерпілого, бо у вироку суд і не зобов`язаний повністю викладати показання будь-кого з допитаних осіб, а вправі взяти з цих показань істотну для вирішення кримінального провадження по суті обставини, що й було зроблено.
При цьому, потерпілий дійсно упевнено та досить детально пояснював, що на нього напали саме одночасно чотири раніше невідомі йому особи, першим з яких був саме ОСОБА_12 , який двічі вдарив його в обличчя, інший тим часом обшукував його кишені, потім всі четверо відібрали його речі, а саме мобільний телефон, паспорт, квиток, 20 доларів США. Під час нанесення йому ударів у нього з руки злетів годинник, який також зник. Через деякий час він впізнав саме затриманого ОСОБА_12 як особу, яка брала участь у вчиненні щодо нього злочину.
В суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 пояснив, що до нього, як працівника поліції, що працює у відділі на станції метро «Вокзальна», приблизно о 330 годині 5 серпня 2016 року звернувся громадянин Болгарії ОСОБА_14 , який повідомив, що його пограбували четверо невідомих та досить детально описав їх прикмети, особливо того, хто йому безпосередньо завдавав ударів. Після проведення обходу території за вказаними прикметами був затриманий громадянин Грузії ОСОБА_12 , якого потерпілий впізнав. У ОСОБА_16 були вилучені годинник та ІД-карта і потерпілий ці речі впізнав як належні йому та відібрані під час його пограбування саме ОСОБА_12 та ще трьома невідомими. Затриманий свою участь у пограбуванні разом з трьома особами потерпілого визнав.
Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції пояснив, що як понятий був залучений до огляду місця події, а фактично службового кабінету у приміщенні органу внутрішніх справ, де у затриманого ОСОБА_12 були вилучені наручний годинник, паспорт та ІД-карта. Потім свідок бачив чоловіка іноземця, який вказував саме на ОСОБА_12 як на злочинця, що його пограбував.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 5 серпня 2016 року у затриманого ОСОБА_12 було виявлено та вилучено паспорт громадянина Болгарії ОСОБА_14 , картка страхового полісу на ім`я ОСОБА_14 , а також наручний годинник марки «QQ» з металевим браслетом.

9 серпня 2016 року було проведено впізнання, в ході якого потерпілий ОСОБА_14 серед чотирьох пред`явлених йому для впізнання осіб впевнено впізнав саме ОСОБА_12 як одного з чотирьох нападників, які на нього напали та пограбували, бо саме ОСОБА_12 під час пограбування застосував до нього фізичну силу.
Доводи сторони захисту про недопустимість доказів, а саме, протоколу огляду місця події від 5 серпня 2016 року, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 9 серпня 2016 року; паспорту громадянина Болгарії ОСОБА_14 , страхової картки на ім`я ОСОБА_14 , наручного годинника з металевим браслетом марки «QQ», визнаних речовими доказами постановою від 5 серпня 2016 року не ґрунтуються на чинному кримінальному процесуальному законодавстві, а тому не можуть бути взяті до уваги.

При цьому колегія суддів враховує положення ст. ст. 86, 87 КПК України, відповідно до якої доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом, а недопустимим визнаються докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, заява ОСОБА_14 про кримінальне правопорушення, яке полягало у пограбуванні його 5 серпня 2016 року, внаслідок чого грабіжники відкрито викрали його телефон, квиток на автобус, 2 доларів США, годинник, паспорт, поліс, була прийнята оперуповноваженим СКП Солом`янського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_18 5 серпня 2016 року та тієї ж доби зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про скоєні кримінальні правопорушення за № 58399 (а. с. 54).
Відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР об 1100 годині 5 серпня 2016 року (а. с. 12).
Відповідно до ч.3 ст. 214 КПК України, огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після завершення огляду.
У цьому випадку огляд місця події, в ході якого при ОСОБА_12 виявлені згадані вище речі, що належали ОСОБА_14 , проводився з 920 до 945 години 5 серпня 2016 року, а відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР об 1100 годині тієї ж доби, тобто вказані дії вчинені у відповідності до ч.3 ст. 214 КПК України.
Та обставина, що в подальшому оперуповноважений ОСОБА_18 не був включений до складу слідчої групи та не внесений до ЄРДР на правомірність проведення ним огляду місця події не впливає, бо на час проведення вказаної слідчої дії він входив до складу чергової слідчо-оперативної групи і уже в силу цього зобов`язаний був проводити невідкладні слідчі,негласні слідчі (розшукові) дії.
Як видно з протоколу огляду місця події (а. с. 56-58), ця слідча дія проведена за участю ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_14 , двох понятих, із застосуванням технічних засобів, і при цьому ОСОБА_12 добровільно видав паспорт та картку страхового полісу ОСОБА_14 , які зберігались у сумці, що висіла на плечі ОСОБА_12 , а також надав наручний годинник з металевим браслетом марки «QQ» та при цьому пояснив, що ці речі він відкрито викрав о 230 годині 5 серпня 2016 року у ОСОБА_14 . Вказані речі було поміщено до пакету «Експертна служба» № 2247123 та опечатані в присутності понятих.

Всі учасники слідчої дії ствердили правильність записів у протоколі огляду, зауважень від будь-кого, в тому числі й від ОСОБА_12 , не надходило.
Того ж дня слідчий у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_20 виніс постанову про визнання вказаних речей речовими доказами та передав їх на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_14 (а. с. 64-65)
Таким чином, істотних порушень КПК України під час проведення огляду місця події, в тому числі й порушень права на захист ОСОБА_12 , та порушень правил вилучення і оформлення речових доказів не виявлено, бо на час проведення огляду місця події ОСОБА_16 статусу підозрюваного не мав, вільно спілкувався російською мовою з працівниками поліції, заперечень щодо проведення огляду не заявляв, та фактично і огляд його речей та одягу не проводився, бо він в добровільному порядку видав наявні у нього речі та документи потерпілого.
Відповідно до вимог ст. ст. 40, 104, 223, 228, 231 КПК України слідчим ОСОБА_21 , яка включена, відповідно до витягу з ЄРДР, до складу слідчої групи, було проведено і впізнання 9 серпня 2016 року потерпілим ОСОБА_14 серед чотирьох пред`явлених йому осіб ОСОБА_12 як особи, яка в групі з трьома невідомими особами відкрито заволоділа його майном із застосуванням насильства, бо ця слідча дія проводилась за участю понятих, трьох статистів, двох перекладачів, потерпілого та ОСОБА_12 , заяв та зауважень до протоколу слідчої дії ні від кого не надходило, що всі вказані особи підтвердили власноручними підписами у протоколі. (а. с. 67-70).
Отже, підстав визнати вказані протоколи огляду та пред`явлення для впізнання; результати цих слідчих дій; речові докази недопустимими, всупереч міркуванням сторони захисту, не встановлено.
При цьому та обставина, що вказані вище речові докази були повернуті потерпілому ОСОБА_14 жодним чином не підриває їх доказового значення, бо їх повернення повністю відповідає положенням ч.1 ст. 100 КПК України, відповідно до якої речові докази, які були надані стороні кримінального провадження або нею вилучені, повинні бути якнайшвидше повернуті володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України, які у цьому конкретному випадку на дане повернення свою дію не поширюють.
Надуманими, нічим не підтвердженими здогадками та припущеннями є міркування сторони захисту про те, що нічим не підтверджена належність згаданих вище речових доказів саме потерпілому ОСОБА_14 , та вартість цих речей, бо про їх належність саме ОСОБА_14 свідчать його та ОСОБА_16 пояснення під час проведення огляду місця події, самі документи, які посвідчують особу потерпілого, в тому числі й паспорт з його фотографією, а щодо ОСОБА_14 , - то й при його допиті слідчим суддею, а вартість викраденого визначена на підставі показань потерпілого ОСОБА_14 і, в цілому, відповідає вартості аналогічних речей.
Обґрунтовано включено в обвинувачення, всупереч міркуванням апелянта та захисника, також обвинувачення ОСОБА_12 у3 відкритому заволодінні за попередньою змовою групою осіб квитком на автобус до міста Праги, мобільного телефону «Алкатель», та 20 доларами США, бо про те, що, серед іншого майна, і цими валютними коштами, телефоном та квитком заволоділи нападники стверджував потерпілий ОСОБА_14 і підстав не довіряти йому в матеріалах справи нема і не наведені такі підстави апелянтами.
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і чинному законодавстві також посилання апелянта та його захисника на істотне порушення права ОСОБА_12 на захист, які вони вбачають у тому, що ОСОБА_12 , не володіючи мовою, якою велося судочинство, був позбавлений захисника, бо нічим не підтверджена участь під час досудового розслідування захисника адвоката ОСОБА_17 , з яким ОСОБА_12 , за його твердженням угоди не вкладав, а за повідомленням Регіонального Центру з надання вторинної правової допомоги адвокату ОСОБА_17 доручення на захист ОСОБА_12 не надавалось.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, 9 серпня 2016 року адвокат ОСОБА_17 був залучений до участі у цьому кримінальному провадженні як захисник постановою слідчого ОСОБА_20 (а. с. 5); цей же захисник адвокат ОСОБА_17 брав участь у допиті потерпілого ОСОБА_14 та на запитання слідчого судді пояснив, що бере участь у допиті на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та договору про надання правової допомоги ОСОБА_12 ; 4 жовтня 2016 року було укладено договір про надання юридичної (правової) допомоги між ОСОБА_12 та адвокатом ОСОБА_17 , який скріплений підписами ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_17 та завірений печаткою цього адвоката (а. с. 33)
В жодному випадку впродовж досудового розслідування та в суді першої інстанції ОСОБА_12 не заявляв про недовіру до адвоката ОСОБА_17 , від його участі у кримінальному провадженні як захисника не відмовлявся, про свою незгоду з правовою позицією захисника не заявляв, а вивченням матеріалів кримінального провадження судова колегія самостійно не знайшла підстав вважати, що адвокат ОСОБА_22 будь-яким чином діяв всупереч інтересам ОСОБА_12 чи не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.
Таким чином і в цій частині апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.
Що ж стосується вказівок апелянта та його захисника на хибне написання в матеріалах кримінального провадження а вироку прізвища « ОСОБА_12 як « ОСОБА_12 , то дійсно такі різночитання мали місце, зокрема і сам ОСОБА_12 писав своє прізвище українською та російською мовами як « ОСОБА_15 », і лише в апеляційній скарзі звернув увагу на таку помилку.
Однак сама по собі ця помилка істотного значення для правильного вирішення кримінального провадження по його суті не має, не може бути підставою для зміни чи скасування законного, обґрунтованого і вмотивованого вироку та може бути усунута судом першої інстанції в ході виконання вироку.
На підставі всього викладеного, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку дослідженим доказам в плані їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності для висновку про вчинення ОСОБА_12 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а тому в задоволенні апеляційних вимог відмовляє.
При цьому, судова колегія також має на увазі, що ОСОБА_12 на досудовому слідстві в суді першої та апеляційної інстанцій щодо конкретних обставин досліджуваної події давав плутані і суперечливі пояснення, які не відзначались також логічністю та переконливістю.
Зокрема, його твердження про те, що удари ОСОБА_14 він завдавав на ґрунті особистої неприязні, до нападників ніякого відношення не мав та попередньої змови з ними у нього не було, за ними він побіг з метою відібрати викрадені ними речі потерпілого та повернути їх за належністю, не тільки спростовувались показаннями потерпілого та допитаних судом свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , але й були явно нелогічними з огляду на конкретні, встановлені судом, дії ОСОБА_12 після вчиненого, а саме, тим, що після вчинення нападу приблизно о 230 годині він залишив привокзальну територію, виїжджав, як він сам пояснював, у Гідропарк, відвідував ломбард, де здавав на зберігання різні речі, повернувся на привокзальну територію лише після 5-ї години ранку, коли й був виявлений працівниками поліції, впізнаний ними за прикметами, які надав потерпілий ОСОБА_14 , отже суд прийшов до правильного висновку про необхідність розцінити показання ОСОБА_12 як намагання уникнути відповідальності за вчинене.
Покарання ОСОБА_12 призначене відповідно до положень ст. ст. 50, 65, 66-67 КК України, мінімальне в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 1896 КК України, в апеляційному засіданні питань щодо пом`якшення цього покарання не ставилось, підстав для застосування до ОСОБА_12 положень ст. ст. 69, 75 КК України з матеріалів кримінального провадження не вбачається, і тому це покарання судова колегія визнає таким, що в цілому, відповідає ступеню тяжкості скоєного та відомостям про особу винуватця.
ОСОБА_12 дійсно послідовно твердив, що реально він був затриманий вже 5 серпня 2016 року, після чого постійно перебував у приміщенні органу поліції, в тому числі й прикутий кайданками до батареї опалення у залі для нарад, до прийняття рішення про обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею в ухвалі від 10 серпня 2016 року (а. с. 6).
Втім, про підозру йому було повідомлено 9 серпня 2016 року (а. с. 71-72), а запобіжний захід обрано 10 числа того ж місяця з обрахуванням строку тримання під вартою з 1530 години 9 серпня 2016 року.
Відповідно до цього, і у вироку початок строку тримання ОСОБА_12 під вартою встановлено саме з 9 серпня 2016 року.
Крім пояснень про це самого ОСОБА_12 , в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що в період з 5 по 9 серпня 2016 року його свободу було обмежено та він постійно перебував у віданні і під контролем працівників правоохоронних органів, отже задовольнити його клопотання про зарахування у строк попереднього ув`язнення і, відповідно, у строк відбування покарання строку з 5 по 8 серпня 2016 року включно на цей час неможливо, однак, за умови усунення вказаних вище недоліків, ОСОБА_12 не позбавлений можливості звернутися з аналогічним клопотанням в ході виконання вироку.
Водночас, судова колегія визнає за необхідне зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 9 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року та з 21 червня 2017 року по 29 березня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі всього зазначеного вище, визнаючи вирок щодо ОСОБА_12 законним, обгрунтованим, вмотивованим та справедливим, не знаходячи приводів та підстав для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_12 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 2 березня 2017 року відносно нього залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КПК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року в строк відбування покарання ОСОБА_12 зарахувати попереднє ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 9 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і з 21 червня 2017 року по 29 березня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Рекомендувати суду першої інстанції внести в ході виконання вироку відповідні зміни в частині правильного написання прізвища ОСОБА_12 .
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він тримається під вартою, в той же строк від дня отримання копії цієї ухвали.

Судді: