У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/3102/18

№ 1-кс/183/559/18

31 травня 2018 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська, Дніпропетровської області, українця, громадянину України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 судимий: 03.11.2017 Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановив :

ОСОБА_4 ,підозрюється в тому, що 29 травня 2018 р. приблизно о 12 год. 00 хв. він, перебував біля будинку № 226 по вул. Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області, де побачив раніше малознайому потерпілу ОСОБА_7 , у цей момент у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).Після чого, діючи умисно, повторно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку №226 по вул. Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області, відкрито, шляхом ривка, викрав у потерпілої ОСОБА_7 мобільний телефон марки «wileyfoxsparkX», вартістю 3100 грн., та утримуючи в руках викрадене майно, втік з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим мобільним телефоном в подальшому на власний розсуд, чим спричинив своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3100 грн.

Підозра ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий ОСОБА_3 клопотання мотивувалатим, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінального правопорушення обґрунтованою. Вважає наявними ризики, передбачені п.1 п.3 п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав, вказав, що не хоче, щоб йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, так як буде самостійно з`являтися до слідчого, влаштується на роботу.

Захисник ОСОБА_6 вказала, що в задоволені клопотання повинно бути відмовлено, так як ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, буде своєчасно з`являтися до слідчого, тому можливо обрати йому інший запобіжний захід.
Прокурор ОСОБА_8 підтримав заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на його думку наявні ризики передбачені п.1, п.3, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, а необхідно обрати запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів.

Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню частині обрання запобіжного заходу тримання під вартою, але суд вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід цілодобовий домашній арешт з наступних підстав.

29 травня 2018 р. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення злочину, грабежу телефону у ОСОБА_7 , та в цей же ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, тому суд встановив, що клопотання підлягає задоволенню.

Відмовляючи у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та оббираючи запобіжний захід домашній арешт підозрюваному ОСОБА_4 суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу домашнього арешту суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, вчинив відбувши покарання за попередні злочини, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.Вказані обставини свідчать про те, що він перебуваючи на свободі продовжить скоювати кримінальні правопорушення. Однак вказаний ризик суд вважає недостатнім для застосування тримання під вартою, але вважає достатнім для застосування запобіжного заходу домашнього арешту цілодобово.

Суд не встановив наявність ризиків передбачених п. 1, п. 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, на який слідчий посилається у клопотанні, оскільки вони нічим об`єктивно не доведені і є, на думку суду, припущенням слідчого без належного підтвердження доказами наявності такого ризику, тому ризик для обґрунтування при обранні запобіжного заходу, суд врахувати не може.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд,

постановив :

в задоволенні клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою відмовити.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заборонивши строком до 28 липня 2018 р. залишати цілодобово своє житло за адресою АДРЕСА_2 .

На час дії запобіжного заходу зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою та повідомляти слідчого прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1