АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER Рrado, чорного кольору, 2010 року випуску, з прикріпленим номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що вказаний автомобіль ним було придбано на підставі договору купівлі-продажу. В ході перевірки, яка проводилася при укладенні даного договору, ніяких обставин, щоб вказували на незаконність такого правочину, виявлено не було, а тому на момент придбання автомобіля він не знав і не міг знати про незаконність його походження, у зв`язку з чим вважається добросовісним набувачем цього майна, що у відповідності до вимог ст. 170 КПК України позбавляє суд можливості накласти на нього арешт. Крім того, ОСОБА_6 вважає, що під час розгляду клопотання слідчого, судом першої інстанції було допущено і інші порушення норм кримінального процесуального законодавства, а саме: без належних причин його не було повідомлено про розгляд клопотання слідчого та в супереч положень ст. 173 КПК України не враховано негативних наслідків такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки у нього на утриманні перебувають батьки похилого віку та малолітня дитина, у зв`язку з чим автомобіль експлуатувався щодня. Також, апелянт посилається на незаконність вилучення належного йому транспортного засобу.

Одночасно в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без його повідомлення, а про постановлене судом рішення він дізнався 08 червня 2018 року.

ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення особи, яка подала скаргу, а надані суду матеріали не містять відомостей щодо направлення останньому копії постановленого судом рішення, колегія суддів вважає за можливе поновити ОСОБА_8 строк на оскарження ухвали слідчого судді, вважаючи його пропущеним з поважних причин.

Що стосується посилань апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009468 від 09 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Як вбачається з наданих суду матеріалів до Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві надійшла заява ОСОБА_9 з приводу того, що невстановлена особа без його згоди перереєструвала, використовуючи довіреність, яку начебто надав ОСОБА_9 , його власний транспортний засіб марки TOYOTA LC Рrado 150, д.н.з. НОМЕР_2 на третю особу.

Допитаний в якості потерпілого, ОСОБА_9 повідомив, що 19 липня 2017 року йому стало відомо, що його автомобіль було перереєстровано на підставі довіреності виданої на ім`я ОСОБА_10 від 18 червня 2014 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 . Відповідно до показів потерпілого останній будь-яких довіреностей не видавав, окрім того автомобіль нікому не відчужував та на момент написання заяви про злочин автомобіль перебував у потерпілого, про що свідчить висновок експерта, який проводив криміналістичне дослідження номеру кузова цього автомобіля.

Відповідно до отриманої інформації з НАІС в ТСЦ № 8045 при здійсненні операції «зняття з обліку для реєстрації» № 42055281 ОСОБА_10 надав підроблене доручення продавця ОСОБА_9 від 18 червня 2014 року, отримав довідку-рахунок, після чого автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_6 .

В ході розслідування кримінального провадження слідчим СВ Шевченківського управління поліції у місті Києві ОСОБА_7 отримано тимчасовий доступ до оригіналів документів на підставі яких 21 червня 2014 року в ТСЦ № 8045 здійснено операцію «зняття з обліку для реалізації» - заява № 42055281 з додатками, доручення продавця ОСОБА_9 від 18 червня 2014 року та 01 липня 2014 року в ТСЦ № 8045 здійснено операцію «вторинна реєстрація транспортного засобу придбаного в торгівельній організації» - заява № 42627857 з додатками, доручення продавця ОСОБА_9 від 18 червня 2014 року, щодо автомобіля марки TOYOTA LC Рrado 150, номер кузова НОМЕР_3 , чорного кольору, 2010 року випуску.

В рамках розслідування даного кримінального провадження направлено запит до ТОВ «Консорціум ЄДАПС» щодо серії та номеру свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке було вилучено. На даний запит отримано відповідь, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було відвантажено до ВРЕР 1 УДАІ ГУМВС України в місті Києві та бланк серії САА 674304 було використано для централізованої персоналізації свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_12 .

Також, призначено трасологічну експертизу щодо дослідження номеру кузова автомобіля марки TOYOTA LC Рrado 150, номер кузова НОМЕР_3 , чорного кольору, 2010 року випуску, та відповідно висновку експерта 12-2/317 від 06 квітня 2018 року ідентифікаційний номер шасі НОМЕР_3 наданого на дослідження автомобіля TOYOTA LC Рrado 150, чорного кольору, з прикріпленими номерними знаками НОМЕР_2 змінам не піддавався та є першочерговим.

На даний час наявні підстави вважати, що автомобіль марки TOYOTA LC Рrado, чорного кольору, 2010 року випуску, з прикріпленим номерним знаком НОМЕР_1 є предметом вчинення злочину у кримінальному провадженні № 0009468, у зв`язку з чим слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення на нього арешту з метою збереження його як речового доказу.

Також, постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 від 16 квітня 2018 року автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER Рrado, чорного кольору, 2010 року випуску, з прикріпленим номерним знаком НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Врахувавши вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER Рrado, чорного кольору, 2010 року випуску, з прикріпленим номерним знаком НОМЕР_1 , є об`єктом кримінально протиправних дій або набутий незаконним шляхом, а також може бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим він відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

За таких обставин, посилання апелянта на недоведеність стороною обвинувачення наявності у вилученого майна ознак речових доказів є безпідставними.
Що стосується доводів ОСОБА_6 про відсутність у нього статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0009468, що на думку останнього виключає можливість для накладення арешту на належне йому майно, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Також, слід зазначити, що ст. 172 КПК України передбачає можливість розгляду клопотання про арешт майна без повідомлення його власника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи апеляційної скарги про незаконність вилучення вказаного транспортного засобу.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER Рrado, чорного кольору, 2010 року випуску, з прикріпленим номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3239/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_13
Доповідач ОСОБА_1