ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2018 року, якою задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, подане у кримінальному проваджені від 18 липня 2018року №0000910, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянин України, одружений, маючого на утриманні доньку 2017 року народження, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2018 року частково задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у кримінальному проваджені №0000910 від 18 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 305, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області в межах строку досудового розслідування, а саме до 29 листопада 2018 року включно, та визначено розмір застави 5 500 000,00 гривень.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що підозрюваним здійснювалась купівля та перевезення, пересування засобів, що містять наркотичну речовину, у зв`язку з чим наявні ризики знищення доказів, що мають значення для даного кримінального провадження, а також наявність підстав про можливість впливу на свідків. Разом з тим, слідчий суддя, не знайшов підстав для розгляду можливості застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації підозрюваного виходячи з того, що фігурантами даного кримінального провадження між іншими є мати підозрюваного та сестра, крім того у вказаному домоволодінні було відшукано грошові кошти та речовину, що зі слів ОСОБА_9 є наркотичною речовиною «метамфітамін»
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, винести нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування вимог скарги вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, висновки викладені в ній не відповідають фактичним обставинам справи, прийнятою з порушенням норм кримінального процесуального законодавства ст.183, ч.2 ст.177 КПК України. Ризики, зазначені в клопотанні слідчого, не підтверджені та не доказані, і посилання суду на них безпідставні. Твердження суду про те, що ОСОБА_8 може спотворити речові докази, необґрунтовані та безпідставні крім того, суд не врахував, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, всебічно та повно не дослідив всі обставини справи. В ухвалі на наведено доказів, що ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином. Зазначення того, що підозрюваний може впливати на свідків, явно недостатньо для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обставини справи не було досліджено повно та всебічно. Підозра не обґрунтована, а розмір застави завідомо непомірний для підозрюваного. З огляду на викладене, просить ухвалу суду скасувати, відмовити в задоволенні клопотання слідчого, обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.305, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Обгрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом оперативної закупки, протоколом огляду та вилучення прекурсорів, висновком судово-хімічної експертизи, протоколами допитів свідків, протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Також під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження обставини, викладені в клопотанні прокурора, та встановлені слідчим суддею про наявність ризиків, а саме те, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що в свою чергу ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначених злочинів, тобто безпідставність підозри, а також те, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 було невірно інкриміновані вищевказані кримінальні правопорушення є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Доводи ж захисту про те, що суд першої інстанції встановив завеликий розмір застави, який не відповідає майновому стану підозрюваного та його родини, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції з урахуванням загальної кількості грошових коштів, вилучених під час проведення обшуків, було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч.5 ст. 182 КПК України, визнавши це виключним випадком, встановив, що застава у зазначених для тяжкого злочину межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, призначив її у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно, тому апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також і дані, характеризуючі особу, на що є посилання в апеляції захисника, не спростовує і не зменшує достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 .
Що стосується інших доводів апеляційної скарги сторони захисту, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а натомість спростовуються наданими матеріалами в повному обсязі, у зв`язку з чим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2018 року, якою задоволено частково клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у кримінальному проваджені від 18 липня 2018 року №0000910, щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4