26 липня 2018 року місто Київ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 ,
За участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києва, громадянка України, з вищою освітою, працює на посаді кухаря в церкві «Скінія», заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню дитину, раніше судима 1) 06.02.2012 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у сумі 1700 грн.; 2) 21.04.2015 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України іспитовий строк 1 рік;
засуджена за ч.1 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Вироком задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 40 746 грн. 12 коп.
Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу прокурора, судова колегія, -
Справа № 755/29196/14-к
№ апеляційного провадження: № 11-кп/796/1948/2017
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 засуджена за повторне таємне викрадення чужого майна, яке вона, за вироком, вчинила при наступних обставинах.

10 травня 2014 року, приблизно о 2200 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , куди була запрошена своєю знайомою ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_8 в той момент перебувала в іншій кімнаті, ОСОБА_6 , таємно викрала 5 (п`ять) ідентичних золотих монет, 900-ї проби, 21 карат, по 8 (вісім) грамів кожна, які знаходилися у мішечку, темно-синього кольору. Після цього, ОСОБА_6 поклала даний мішечок собі у рюкзак, який знаходився у прихожій на тумбочці, у вище зазначеній квартирі, та в подальшому викраденими монетами розпорядилася на власний розсуд, спричинивши матеріальної шкоди ОСОБА_8 на суму 17056,40 (сімнадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень сорок копійок).
Крім того, 18 травня 2014 року, приблизно о 2200 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , куди була запрошена своєю знайомою ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_8 в той момент перебувала в іншій кімнаті та розмовляла по телефону, ОСОБА_6 повторно таємно викрала чотири ланцюжки та золотий хрестик, а саме: 2 пошкоджених золотих ланцюжки, 750 проби, загальною вагою 2,62 грами, вартістю 1278,88 (одна тисяча двісті сімдесят вісім) гривень вісімдесят вісім копійок; 2 пошкоджених золотих ланцюжки, 585 проби, загальною вагою 8,36 грами, загальною вартістю 3341,07 (три тисячі триста сорок одна) гривня сім копійок; золотий хрестик 750 проби, загальною вагою 1,06 грами, вартістю 519,50 (п`ятсот дев`ятнадцять) гривень п`ятдесят копійок, які знаходилися на дерев`яній тумбочці, та належали ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_6 поклала вище зазначене викрадене майно собі у рюкзак, який знаходився у прихожій на тумбочці та подальшому, викраденим розпорядилася на власний розсуд, завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_8 на суму 5139 грн. 45 коп.
У суді першої інстанції ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів визнала повністю, щиро розкаялась.
Не погодившись з вироком суду, прокурор Київської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій обвинуваченої, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню внаслідок невідповідності призначеного покарання ОСОБА_6 , ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також у зв`язку з необґрунтованим звільненням останньої від відбування покарання з випробування.
Так, судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 , раніше двічі притягувалася до кримінальної відповідальності за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, остання має не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості.
До того ж, на час скоєння злочину та розгляду справи в суді ОСОБА_6 суспільно

корисною працею зайнята не була, що також не враховано судом при звільненні

останньої від відбування покарання.
Крім того, вину у скоєнні кримінального правопорушення ОСОБА_6

визнала лише під час повторного розгляду справи у суді 1 інстанції та шкоду

заподіяну потерпілій не відшкодувала.
Отже, на цих підставах прокурор просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2017 відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційних вимог, обвинуваченої проти їх задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження та додатково наданими в апеляційне засідання відомостями, судова колегія визнає наступне.
Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 за описаних у вироку обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1 та 2 ст. 185 КК України були отримані в порядку застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України, процедура застосування цієї правової норми не порушена, ніхто в апеляційному засіданні скарг на такі порушення не заявляв та вказаних висновків суду першої інстанції під сумнів не ставив, а тому, а також розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, судова колегія вказані висновки не досліджує, не оцінює та погоджується з ними.
Що ж стосується виду, розміру покарання як за кожен зі злочинів, за які її засуджено, так і за їх сукупністю, а також можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, справедливість чого оскаржено прокурором, то при вирішенні цих питань суд першої інстанції, і це прямо вказано у вироку,врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії середньої тяжкості, вказав на наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та визнав відсутність обставин, що його обтяжують, взяв до уваги відомості про особу обвинуваченої, її вік, ставлення до вчиненого, з відомостей, що характеризують особистість обвинуваченої наявність судимостей, водночас і наявність офіційного місця роботи кухарем церкви «Скінія», соціальний сімейний статус заміжня, на утриманні має малолітню дитину, на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів не перебуває, майновий стан, стан здоров`я, соціальні зв`язки, позитивна характеристика за місцем роботи.
Саме з урахуванням всього наведеного вище, суд визнав за можливе призначити ОСОБА_6 за кожним обвинуваченням покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій правових норм, за якими її засуджено, за сукупністю злочинів застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а враховуючи наведене вище та ставлення ОСОБА_6 до наслідків своїх протиправних дій суд визнав можливим досягнення мети її виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням певних обов`язків.
Це рішення, попри певні недоліки стилю викладення, суд переконливо обґрунтував і вмотивував.
Позиція ж прокурора в апеляційній скарзі, навпаки, не в повній мірі обґрунтована матеріалами кримінального провадження, суперечить відомостям про особу обвинуваченої та чинному кримінальному і кримінальному процесуальному законодавству.
Зокрема посилання прокурора на не надання судом належної оцінки тяжкості скоєного кримінального правопорушення спростовується вже самими фактами прямої вказівки у вироку про врахування ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, які за законом віднесено до середньої ступені тяжкості, а також тим, що за вчинене, за наявності альтернативних, менш суворих видів покарань, передбачених санкціями правових норм, за якими ОСОБА_6 засуджено, суд прийняв рішення про призначення їй найбільш суворого виду покарання позбавлення волі.
Міркування апелянта про те, що ОСОБА_6 на час скоєного та розгляду справи в суді суспільно корисною працею не займалась спростовується наявними в матеріалах кримінального провадження відомостями про те, що ОСОБА_6 працює кухаркою у церкві «Скінія», де характеризується винятково з позитивної сторони.
Вказівка прокурора на неврахування судом наявних у ОСОБА_6 не знятих і не погашених судимостей, суперечить вироку, де про таке врахування прямо вказано.
Позиція прокурора щодо вчинення ОСОБА_6 невдовзі після злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, нового злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, за який вона була засуджена вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року, фактично безпредметна, бо за згаданий прокурором злочин ОСОБА_6 отримала належне покарання, яке на час ухвалення оскарженого щодо неї вироку фактично відбула, і ці факти були достеменно відомі суду першої інстанції та знайшли належне відображення у вироку.
Безпредметними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження є й доводи прокурора про підвищену соціальну небезпечність ОСОБА_6 та її схильність до вчинення злочинів у сфері порушення законодавства щодо обігу наркотичних речовин і злочинів проти власності, бо, як було зазначено раніше, на спеціальних обліках у лікарів психіатрів та наркологів ОСОБА_6 не перебуває, востаннє, наскільки видно з матеріалів кримінального провадження, вчинила кримінальні правопорушення у 2014 році, після чого ні в чому вартому осуду помічена не була.
Навпаки, в апеляційне засідання були надані характеристика ОСОБА_6 , видана релігійною громадою християн віри євангельської «Скінія», відповідно до якої ОСОБА_6 є членом цієї церковної організації, прийняла хрещення 13 листопада 2016 року, зарекомендувала себе винятково з позитивної сторони, бере активну участь у житті церкви, є волонтером церковного кафе, старанно відноситься до своїх обов`язків; громадська організація «Втілення» 21 травня 2018 року надала ОСОБА_6 винятково позитивну характеристику як члену цієї організації та активному волонтеру протягом більш ніж року, вказавши, що вона дуже позитивна, рішуча, доброзичлива, відповідальна, турботлива, порядна людина, багато робить безкоштовної справи у вільний час з організації різноманітних заходів, а саме флешмобів, спілкування з людьми, робота з дітьми на інтерактивних заняттях тощо; виконавчий комітет Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району повідомив, що до складу сім`ї ОСОБА_6 входить її син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації повідомила, що питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 щодо її малолітнього сина ОСОБА_10 не порушувалось; в апеляційне засідання ОСОБА_6 надала дві квитанції про переказ нею на рахунок потерпілої ОСОБА_8 в рахунок часткового відшкодування заподіяної шкоди кожного разу по 1995 гривень та повідомила, що уклала з потерпілою домовленість про саме такий порядок відшкодування шкоди у повному обсязі, чим спростовуються фактично всі доводи апелянта, в тому числі і його посилання на те, що ОСОБА_6 заходів до відшкодування потерпілій заподіяної шкоди не вживає.
В силу викладеного, а також маючи на увазі, що протягом після скоєного, в тому числі і після ухвалення щодо неї вироку ОСОБА_6 , як видно зі вказаного вище, ні в чому вартому осуду помічне не була, веде активне, позитивно спрямоване, громадське життя, винятково позитивно себе зарекомендувала, судова колегія визнає, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині призначення ОСОБА_6 розміру покарання як за кожен зі злочинів, за які вона засуджена, так і за їх сукупністю та правильно, попри певні недоліки стилю викладення свого рішення в цій частині, визнав можливим звільнити її від відбування цього покарання з випробуванням і покладенням на неї певних обов`язків, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення.
При цьому колегія суддів звертає увагу на невідповідність викладення у вироку обов`язків, покладених на ОСОБА_6 в порядку ст. 76 КК України нині діючій редакції цієї правової норми, але, за відсутністю апеляційного приводу, залишає неточність у цій частині без змін, маючи також на увазі, що ця неточність може бути усунута шляхом роз`яснення судового рішення в ході його виконання.
На підставі вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: