Провадження № 1-кп/317/169/2018
Справа № 317/515/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях судового засідання ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6

ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисників обвинуваченої ОСОБА_10

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001549 від 19.10.2017 р. відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука Полтавської області, громадянки України, освіта вища, одруженої, працевлаштованого на посаді професора кафедри «Історії та політичної теорії» Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2017 року, приблизно о 16 год. 00 хв., водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» в бік м. Дніпра, зі швидкістю не менше 80 км/год., яка перевищує допустиму швидкість руху на вказаній ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год.». У салоні її автомобіля перебували пасажири ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . У цей же час, попереду, в попутному їй напрямку, рухався вантажний автомобіль «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 . Під час руху на 450 км + 900 м вищевказаної дороги, поблизу с. Миколай-Поле Запорізького району Запорізької області, водій автомобіля «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінила напрямок руху вправо, виїхала на праве узбіччя, де допустила занос та перекидання керованого нею автомобіля.

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушила вимоги п. 10.1 та розділу 33 (дорожній знак 3.29) Правил дорожнього руху України, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (зі змін. та допов.), відповідно до яких:

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

розділ 33 «Дорожні знаки», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-780 від 29.11.2017 р., з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 загинула на місці події, а пасажир ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Під час досудового розслідування потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_9 . Потерпіла ОСОБА_6 , з урахуванням збільшення розміру позовних вимог заявою від 29.03.2018 р., просить стягнути з ОСОБА_9 на її користь матеріальні збитки на загальну суму 87868,98 грн. та моральну шкоду в сумі 500000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що в результаті злочину, що скоїла ОСОБА_9 , їй було завдано майнову шкоду на загальну суму 87868,98 грн., що підтверджується відповідними чеками та рахунками, що додаються до позову, з яких також 10000,00 грн. це витрати, пов`язані із наданням юридичної допомоги адвокатом у процесі судового розгляду справи. Крім того, внаслідок отриманих нею тілесних ушкоджень вона позбавилася можливості у повсякденному спілкуванні із своїм чоловіком та десятирічним сином. Вважає, що зазнала сильне моральне потрясіння і перебуває по цей час у стані стресу, шоку та депресії. Вона змушена постійно щоденно долати стрес від цієї події, у неї різко погіршилося загальне самопочуття, з`явився постійний головний біль, біль в області серця, з`явилися періодичні запаморочення, погіршився сон, вона стала розсіяною, погано запам`ятовує події, втратила нормальні зв`язки з оточуючими. У неї з`явилась замкнутість, пригніченість та постійне погане психологічне самопочуття з вини відповідача, погіршилася увага, вона змушена за рахунок власного часу та дозвілля, замість того, щоб витрачати їх на свої власні потреби та свою роботу, вирішувати питання, пов`язані із захистом своїх прав та інтересів і займатися незвичними для себе діями звертатися до адвоката, правоохоронців, до медичних установ, до суду, витрачати у зв`язку з цим свої додаткові кошти із сімейного бюджету, свій вільний час, додаткові фізичні та моральні зусилля. Всі перелічені вище обставини, що є наслідком вчиненого ОСОБА_9 злочину, значно погіршили її життя і завдали та продовжують завдавати у цей час, і будуть завдавати в майбутньому сильних моральних та психологічних страждань, що негативно відображається на її повсякденному самопочутті та світосприйнятті в цілому, а з урахуванням характеру злочину, що спричинив їй тілесні ушкодження та обвинувачена відмовилася своєчасно надавати їй матеріальну допомогу, не визнавши її отриманих тілесних ушкоджень, а висловлюючись на її адресу недовірою погіршення її стану і відмовою виплати за проведення хірургічної операції будь-яких коштів, їй спричиняє моральні страждання. Відповідачка усунулася від будь-якої матеріальної допомоги, що також спричиняє їй страждання. Внаслідок цього були порушені її нормальні життєві зв`язки через неможливість продовжувати нормальний активний спосіб життя впродовж тривалого часу. Також фізичних страждань і моральних переживань вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, оскільки біль тривалий період не проходив і вона не знала як довго буде тривати розлад її здоров`я, та які наслідки будуть для неї у майбутньому від спричинених в ДТП ушкоджень.
Також ОСОБА_9 спричинена моральна шкода, яка полягає у позбавленні її віри у порядність до людей та у приниженні її честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих та робочих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, спричинену моральну шкоду оцінює у 500000,00 грн.
Під час досудового розслідування потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_9 . Потерпіла ОСОБА_7 просить стягнути з ОСОБА_9 на її користь матеріальні збитки на загальну суму 57910,00 грн. та моральну шкоду в сумі 1000000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що в результаті злочину, що скоїла ОСОБА_9 , їй було завдано майнову шкоду на загальну суму 57910,00 грн., що підтверджується відповідними чеками та рахунками, що додаються до позову, з яких також 10000,00 грн. це витрати, пов`язані із наданням юридичної допомоги адвокатом у процесі судового розгляду справи.
Крім того, внаслідок смерті її матері вона позбавилася можливості у повсякденному спілкуванні зі своєю рідною людиною, тому вважає, що зазнала сильне моральне потрясіння і перебуває по цей час у стані стресу, шоку та депресії. Вона змушена щоденно долати стрес від цієї події, у неї різко погіршилося загальне самопочуття, з`явився постійний головний біль, біль в області серця і з`явилися періодичні запаморочення, погіршився сон, вона стала розсіяною, погано запам`ятовує події, втратила нормальні зв`язки з оточуючими. З`явилась замкнутість, пригніченість, постійне погане психологічне самопочуття саме з вини відповідача, погіршилася увага, вона змушена за рахунок власного часу та дозвілля, замість того, щоб витрачати їх власні потреби та свою роботу, повинна вирішувати питання, пов`язані із захистом прав та інтересів і займатися незвичними для себе діями звертатися до адвоката, правоохоронців, до медичних установ, до суду та витрачати в зв`язку з цим додаткові кошти із сімейного бюджету, свій вільний час та додаткові фізичні і моральні зусилля.
Всі перелічені вище обставини, що є наслідком вчиненого ОСОБА_9 злочину, значно погіршили її життя, продовжують завдавати у цей час та будуть завдавати в майбутньому сильних моральних та психологічних страждань, викликаних безповоротною втратою матері, що проживала з нею разом, що негативно відображається на її повсякденному самопочутті та світосприйнятті в цілому, а також з урахуванням характеру злочину, відносно якого відповідачка відмовилась своєчасно надавати їй матеріальну допомогу, не визнаючи її страждань, висловлюючись на її адресу недовірою. Погіршення її стану і відмова у будь-яких коштах спричиняє їй моральні страждання. ОСОБА_9 усунулася від будь-якої матеріальної допомоги. Таким чином, спричинену тяжким злочином моральну шкоду, яка обґрунтовується стражданнями, які відобразилися на здоров`ї, у порушенні звичайних життєвих зв`язків та у необхідності її постійної реабілітації, з урахуванням матеріального стану ОСОБА_9 , вона оцінює у розмірі 1000000,00 грн.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнала у повному обсязі та пояснила, що вона погодилась на пропозицію колеги поїхати на конференцію до м. Запоріжжя. В той день, 19.10.2017 р., вони з колегами були на конференції у м. Запоріжжі. Це був четвер, день був вільний. Вони поїхали до м. Запоріжжя з ранку, хотіли повернутись увечері. З ОСОБА_12 , яка сказала їй, що збирається їхати на конференцію, вони раніше працювали разом. На житловому масиві «Перемога» у м. Дніпро вона підібрала ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , а на виїзді з м. Дніпра чекала ОСОБА_12 . Вони приїхали до м. Запоріжжя о 09 год. 30 хв., приймали участі у конференції. Алкогольних напоїв вона не вживала. Конференція закінчила роботу після 14 години, їх запросили на обід. Потім мала бути екскурсія, проте вони вирішили не залишатись на неї. Приблизно о 15 годині вони виїхали до м. Дніпра. Вона знала, що буде обмеження швидкості через ремонт дороги. Вона трохи набрала швидкість, щоб обігнати вантажний автомобіль. Побачивши зустрічний транспорт вона прилаштувалась за вантажним автомобілем і їхала приблизно 80 км/год. (від 75 до 82 км/год.), намагаючись збільшити дистанцію між автомобілями. В цей час вона подумала, що у машині відкрита заслінка, тому гази від вантажного автомобіля будуть у неї в автомобілі. Вона нічого не встигла зробити. Моменту, коли автомобіль поїхав на узбіччя не пам`ятає. Пам`ятає лише, що на неї посипалось скло. ДТП відбулась приблизно о 16 год. 20 хв. неподалік с. Миколай-Поле, перед Дніпропетровською областю. Самопочуття у неї було нормальне. Коли прийшла до тями, то лежала біля автомобіля в полі, кількома десятками метрів від дороги, поряд із дверцятами, які відірвало. Поряд сиділа колега, яка була придавлена подушкою безпеки. ОСОБА_6 була на підлозі автомобіля позаду. Де була ОСОБА_12 вона не бачила. Поруч зупинилось два автомобілі. Потім побачила, що ОСОБА_12 лежала з підтягнутими руками та ногами. Вважає, що занос автомобіля відбувся через те, що був ще свіжий асфальт, їхати слід було обережніше. Після ДТП вона зателефонувала чоловіку та сину. Прибув наряд поліції, швидкі допомоги, які забрали потерпілих. Потім приїхав її син, пізніше чоловік. Потім вона втратила свідомість і більше нічого не пам`ятає. Розкаюється у вчиненому. До 27.10.2017 р. вона віддала гроші ОСОБА_6 . Її чоловік сказав, що більше грошей не потрібно.
Також обвинувачена ОСОБА_9 уточнила, що вона керувала автомобілем «Хюндай», власником якого вона є. В автомобілі під час руху на передньому правому сидінні сиділа ОСОБА_13 , а позаду сиділи ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , але хто де не пам`ятає.
Вона керує транспортними засобами з 1995 року. Її заробітна плата складає приблизно 3200,00 грн. Минулого року заробітна плата була приблизно 6500,00 грн.
Також вона в рахунок відшкодування шкоди передавала гроші, які потерпілі погодились взяти.
Позови обвинувачена ОСОБА_9 визнала частково, а саме у розмірах, зазначених у відзивах на позови.
Крім повного визнання провини у пред`явленому обвинуваченні, винуватість ОСОБА_9 доведена також й сукупністю зібраних в кримінальному провадженні доказів: показаннями потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , протоколами слідчих дій, висновками експертиз.
Так, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що 19.10.2017 р., приблизно о 08 годині, вони зі ОСОБА_13 зустрілись на житловому масиві «Перемога-6». Під`їхала ОСОБА_9 , вона сіла за водієм позаду, а ОСОБА_13 попереду. ОСОБА_12 вони забрали на виїзді з міста. Вона сіла позаду за переднім пасажирським сидінням і вони поїхали до м. Запоріжжя. Був туман, але вони доїхали нормально. До 15 години була конференція. Заходи продовжувались, але вони вирішили їхати додому. Розсілись в автомобіль так само і поїхали. Погода була добра, суха. Вони позаду розмовляли. По трасі їхали впевнено, періодично обганяючи автомобілі. Приблизно на виїзді з Запорізької області вони їхали позаду вантажівки. ОСОБА_9 виїхала із-за неї, щоб обігнати, та одразу повернулась назад. Потерпіла зрозуміла, що був зустрічний автомобіль. Раптом дуже швидко їх автомобіль пішов праворуч, почав обганяти вантажівку. Пам`ятає одну пару коліс вантажівки, потім другу, потім відбійник і все. Коли вона отямилась, то лежала на землі біля задніх правих дверей ногами до автомобіля. Вона почула стогін ОСОБА_13 . Йшли розмови про надання їй допомоги. Вона відчувала біль під спиною, думала що зім`ялось пальто. Вона попросила допомогти, але їй запропонували дочекатись швидкої допомоги. ОСОБА_12 вона не бачила, але з розмов зрозуміла, що сталось лихо. Хвилин через 15 приїхали дві швидкі допомоги і їх з ОСОБА_13 відвезли до лікарні, де їх чекав її чоловік. Наступного дня вони дізнались, що ОСОБА_12 загинула. На другий день приходив чоловік ОСОБА_9 . Потім приходили адвокат та її син. Чоловік потерпілої купував ліки для двох і збирав чеки. Потім, після телефонного дзвінка з проханням надати кошти, прийшла ОСОБА_9 , яка лежала в тій же лікарні. Вона принесла їм по п`ять тисяч гривень. Потерпіла пролікувалась з 19.10.2017 р. до 06.11.2017 р. Після виписки вона відмовлялась їхати до слідчого, проте слідчий приїхав сам. Спочатку вона хотіла написати, що не має жодних претензій, але 01.12.2017 р. після МРТ стало зрозуміло, що у неї важка травма хребта та коліна. Коли дізналась діагноз, то дві доби не могла спати. Був ризик повного паралічу. Їй зателефонувала ОСОБА_9 , питала як справи, потерпіла їй все розповіла. Коли потерпіла шукали лікаря, то зрозуміла, що лікування дуже дороге, тож вирішили, що перемовини має вести адвокат. Чоловік ОСОБА_9 сказав, що вони допоможуть з операцією. 06.12.2017 р. вона лягла до лікарні, 07.12.2017 р. їй виставили рахунок. Вона переслала рахунок адвокату, щоб той вирішив питання його оплати. Операція була запланована на 11.12.2017 р. Чоловік ОСОБА_9 сказав, що у від`їзді і він не може так швидко вирішити це питання. Чоловік потерпілої поїхав додому самостійно шукати гроші. 11.12.2017 р. їй провели важку п`ятигодинну нейрохірургічну операцію. 11.01.2018 р. вона подала позов. На лікарняному вона була пів року, потім була реабілітація. Тепер щорічно їй потрібно проходити реабілітацію. З 05.04.2018 р. вона має третю групу інвалідності. Зараз її турбує коліно, також потрібна реабілітація хребта. Влітку вона їздила на консультацію з приводу коліна. У неї розрив задньої підколінної зв`язки, показана операція. Вартість операції від 42000,00 грн. Також потрібно носити наколінник за 700,00 євро. Також у неї є проблеми з очима. З 01.09.2017 р. вона навчається у докторантурі, навчання триває два роки. За перший рік вона нічого не зробила через стан здоров`я. Влітку була масажна реабілітація. Вона постійно прикладає значних зусиль для підтримки здоров`я. У неї немає одного хребця, встановлена титанова пластина.
На питання учасників судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що коли автомобіль пішов праворуч, то ОСОБА_9 немов би вчепилась у кермо. Удар був зліва, ліві двері залишились на відбійнику. Загалом їй на час допиту відшкодовано 70000,00 грн. матеріальної шкоди. Залишилось відшкодувати 17 тисяч з лишком. Зараз змінився її уклад життя. Адвокату вона сплатила 10000,00 грн. Моральна шкода полягає у тому, що вона не може працювати так як раніше, має фізичні труднощі у роботі, не знає як складеться далі життя. Вона повинна носити наколінник, носити комір. Крім того, вона потребує операції. Внаслідок ДТП у неї зламані три ребра праворуч, розрив зв`язки на лівому коліні, тріщина скловидного тіла, нестабільний компресійний перелам-вивих хребців, закрита спинно-хребетно-мозкова травма. У покаранні покладається на розсуд суду, але вона не за позбавлення волі. ОСОБА_9 вона може охарактеризувати як впевненого і вправного водія.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_12 , з матір`ю жили в одному будинку, але на різних поверхах. 19.10.2017 р. її матір поїхала на конференцію до м. Запоріжжя. Вона знала, що матір будуть підвозити. Десь о 10 годині вона зателефонувала матері, але та сказала, що не може розмовляти. Пізніше вона не брала слухавку. На момент аварії у потерпілої була восьмимісячна дитина. Також у неї є син, якому на теперішній час 14 років. ДТП було потрясінням. Вони жили однією сім`єю, мали спільний бюджет. Зараз її життя змінилось, уся сім`я зараз на ній. Вона має проблеми зі здоров`ям. До подачі позову з нею ніхто не зв`язувався. До її батька на похоронах від ОСОБА_15 підійшов його товариш і питав чи не потрібно чогось від ОСОБА_15 . Зараз їй відшкодували трохи більше 47 тисяч гривень матеріальної шкоди. Компенсацію їй сплатили у березні 2018 року. Залишились невідшкодованими 10000,00 грн. за послуги адвоката. Про трагедію вона дізналась приблизно о 22 годині того ж дня від батька, якому зателефонували і повідомили його друзі. У вирішенні питання покарання покладається на розсуд суду, позов підтримує у повному обсязі.
Протоколом огляду місця ДТП від 19 жовтня 2017 року та додатками до нього у вигляді схеми ДТП і фототаблиці встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась на автошляху Запоріжжя-Дніпро. Слідів переміщення об`єктів на місці ДТП не виявлено. Учасником дорожньо-транспортної пригоди є автомобіль «Хюндай ІХ 35», д.н. НОМЕР_1 , який на момент проведення огляду мав пошкодження по всьому кузову, а саме розбите лобове скло, деформований весь лівий бік автомобіля, пошкоджені водійські двері, розбите заднє праве пасажирське вікно, бампери зірвані з кріплень. Всі пошкодження характерні для перекидання автомобіля. На подушці безпеки водія виявлено РБК. По усьому кузову як всередині, так і зовні частки землі. При натисканні на педаль гальма вона не провалюється, потьоків гальмівної рідини не виявлено. Рульове керування пошкоджене внаслідок ДТП. Передні колеса без тиску, видимих пошкоджень не мають. Задні колеса без тиску. Заднє ліве колесо має розрив 0,45 м, диск має вм`ятину спереду назад. Праве заднє колесо пошкоджень не має. Автомобіль лівою своєю частиною контактував з бетонною трубою, розташованою у правому кюветі по ходу руху у сторону м. Дніпра. Від цього наявні механічні пошкодження лівої бокової частини (водійські двері, переднє і заднє крила, ліве заднє колесо). Виявлені сліди бокового юзу. Автомобіль «Хюндай» лівою боковою частиною контактував з бетонною трубою в правому кюветі по ходу руху в сторону м. Дніпра. Крім того, автомобіль «Хюндай» контактував з металевим відбійником на правому узбіччі.
Також за змістом даного протоколу, під час проведення огляду місця події виявлено труп ОСОБА_12 , який лежав на спині на землі вверх обличчям.
Зазначені та інші деталі ДТП знайшли своє відображення в схемі ДТП та фототаблиці, які є додатками до протоколу (т. 2 а.с. 1-12).
Висновком експерта № 9-780 від 29 листопада 2017 року встановлено, що у розглянутій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 є невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Технічна можливість уникнути ДТП у водія автомобіля «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 залежала від виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України (т. 1 а.с. 142-145).
Висновком експерта № 9-718 від 17 листопада 2017 року з ілюстративною таблицею до нього встановлено, що на момент експертного дослідження рульове керування автомобіля «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилось у працездатному стані, а робоча гальмова система (задній гальмовий механізм) та ходова частина у непрацездатному стані.
Відмови у працездатності робочої гальмової системи (задній гальмовий механізм) та ходової частини автомобіля «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , носять аварійний (не експлуатаційний) характер, що виникли у момент дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 147-167).
Висновком експерта № 3648 від 20 листопада 2017 року (судово-медична експертиза трупа ОСОБА_12 ) встановлено, що смерть ОСОБА_12 наступила від сполученої тупої травми голови, шиї, тулуба, з численними переломами кісток голови, ребер, ушкодженнями спинного мозку та внутрішніх органів. Усі ушкодження утворились перед настанням смерті, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень, спричинивши за собою смерть.
Крововилив в м`які тканини лицевого черепу, крововилив в м`які тканини шиї, перелом нижньої щелепи, перелом кісток основи черепу, розрив спинного мозку в шийному відділі утворились від дії тупого предмету з переважаючою травмуючою поверхнею в область обличчя з напрямком дії травмуючої сили в напрямку спереду до заду.
Крововилив у м`які тканини грудної клітини, прямий (розгинальний) перелом тіла грудини, непрямі (згинальні) переломи 1-9 ребер зліва та 2-9 ребер справа по паховій лінії, непрямі (розгинальні) переломи 3-10 ребер зліва та 2-10 ребер справа по лопаточній лінії, крововиливи в корні легенів, розрив правої долі печінки, розрив передніх зв`язок між 2-3 грудним хребцем утворилися від дії тупого предмету з переважаючою травмуючою поверхнею в область передньої поверхні грудної клітини з напрямком дії травмуючої сили в напрямку спереду до заду.
Не виключено утворення усіх ушкоджень виявлених при проведенні експертизи під час дорожньо-транспортної пригоди під час перекидання рухомого транспортного засобу.
При судово-імунологічному дослідженні крові ОСОБА_12 виявлено, що рідка кров трупа відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0.
При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_12 не виявлено метилового, етилового, пропілових, бутилових, амілових спиртів.
Судячи зі ступеня розвитку трупних явищ, з огляду на причину смерті та умови, в яких знаходився труп до розтину, можна припустити, що з моменту настання смерті до початку експертизи трупа в морзі пройшло близько 1 доби (т. 1 а.с. 168-171).
Висновком судово-медичної експертизи № 111е від 15 січня 2018 року встановлено, що за даними медичної документації, проведеної рентгенології консультації та при огляді у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла.
За своїм характером виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-е Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затв. наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.
За даними медичної документації, проведеної рентгенології консультації та при огляді у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла:
закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця у правій параорбітальній області, саден лобної області;
закритої хребтової травми з повним переломом тіла 6-го шийного хребця зі зміщенням уламків, перелому дуги 6-го шийного хребця праворуч, перелому поперечного відростку 5-го шийного хребця, уламкового перелому дуги 5-го шийного хребця з підвивихом тіла 5-го шийного хребця;
закритої травми грудної клітини з переломом 10-го ребра праворуч;
закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням уламків;
рубця на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини, що є наслідком загоєння поверхневої забійної рани або глибокого садна.
Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, за умов ДТП, при перекиданні транспортного засобу.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, ступінь ознак їх загоєння, дані медичної документації та рентгенівського дослідження, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надходження на стаціонарне лікування до 16 МКЛ, тобто у термін на який вказує обстежена.
Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, за умов ДТП, при перекиданні автомобіля, тобто і за механізмом вказаним слідчим у постанові (т. 2 а.с. 17-22).
Висновком судово-медичної експертизи № 2830м від 30 листопада 2018 року встановлено, що струс головного мозку, рана у потиличній області зліва, садна в області лівої половини обличчя у ОСОБА_9 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.).
Садна в області правої гомілки, в області лівого колінного суглоба, забої та садна в області нижніх кінцівок у ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.).
Дані ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитись в результаті ударів об виступаючі предмети всередині салону автомобіля в умовах ДТП.
Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи.
Діагноз: «Забій, розтягнення м`язово-зв`язкового апарату шийного відділу хребта», виставлений ОСОБА_9 лікарем-спеціалістом Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова об`єктивними даними, а також даними допоміжними методами обстеження у динаміці не підтверджений та згідно п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р., не повинен прийматись до уваги при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 13-15).
Суд, дослідивши докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними, а всі вони у своїй сукупності доповнюють один одного, та є достатніми для висновку про те, що в діях обвинуваченої ОСОБА_9 наявний склад інкримінованого їй злочину, тож суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження та смерть потерпілого.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченій, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких необережних злочинів, наслідки злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, одружена, працевлаштована, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, займається науковою та викладацькою діяльністю.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди.

При цьому, щире каяття засновано на належній критичній оцінці обвинуваченою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують покарання, судом також не встановлено.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_9 думку прокурора, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та їх представника, потерпілого ОСОБА_16 , обвинуваченої та її захисників, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.

Потерпілий ОСОБА_16 у заяві від 15.05.2018 р. зазначив, що не має до обвинуваченої ОСОБА_9 жодних претензій (т. 1 а.с. 83).

Під час допиту потерпілі зазначили, що покладаються у вирішенні питання покарання на розсуд суду. При цьому потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що вона не за позбавлення волі обвинуваченої, а потерпіла ОСОБА_7 вказала, що їй все одно яким буде покарання чи грошове, чи по усій суворості закону.

У подальшому потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у заявах від 05.09.2018 р. вказали на необхідність призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому свою позицію вони обґрунтували тим, що немає обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , вона не визнала свою провину у вчиненні злочину, дала пояснення, які спотворюють дійсність, лише частково сплатила матеріальну шкоду і не компенсувала моральну шкоду (т. 1 а.с. 241, 243).

Такої ж позиції дотримувався у дебатах представник потерпілих, який послався на ті ж доводи та висловив аналогічну позицію.

Даючи оцінку цим доводам, суд виходить з того, що судом встановлені обставини, які пом`якшують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_9 під час судового розгляду визнала свою провину у вчиненні злочину у межах пред`явленого обвинувачення і надала показання щодо тих обставин, які вона пам`ятала на час судового розгляду. Надані нею показання самі по собі хоча і не у повній мірі розкривають подію злочину, проте пов`язано це не з її намаганням ухилитись від кримінальної відповідальності, як про це вказує представник потерпілих, а з тим, що обвинувачена ОСОБА_9 за її твердженням пам`ятає не усі обставини ДТП. Надані обвинуваченою ОСОБА_9 показання щодо відомих їй обставин узгоджуються із обвинуваченням.

За приписами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення. Як видно з обвинувального акту, ОСОБА_9 у провину не ставиться порушення інших пунктів Правил дорожнього руху України, окрім п. 10.1 та п. 3.29 розділу 33 «Дорожні знаки». Суд не вправі змінювати обвинувачення, доповнюючи його пунктами Правил дорожнього руху України на які послався у дебатах представник потерпілих, погіршуючи становище обвинуваченої. Крім того, таких порушень у діянні обвинуваченої не було встановлено під час проведення експертиз у даному кримінальному провадженні.
Щодо відшкодування потерпілим шкоди, то суд констатує, що обвинувачена ОСОБА_9 мала і має подальші наміри відшкодувати завдану шкоду. На час судового розгляду матеріальна шкода відшкодована потерпілим у повному обсязі, а моральна частково. При цьому з часу ДТП у ОСОБА_9 проглядаються стійкі наміри до відшкодування шкоди, на що вказують розписки, наявні в матеріалах кримінального провадження. Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_9 вказала на те, що у повному обсязі здійснить відшкодування і моральної шкоди у визначеному судом розмірі, проте їй потрібен час, щоб зібрати кошти.

Не заслуговують на увагу й доводи представника потерпілих ОСОБА_8 , який вказав, що саме безвідповідальна особиста дія обвинуваченої призвела до тяжких наслідків. У даному разі суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України належить до категорії тяжких необережних злочинів і форма вини тут також є необережною. Жодних умисних дій обвинуваченій ОСОБА_9 не інкримінувалось.

Під час судового розгляду судом не було встановлено безвідповідального ставлення обвинуваченої ОСОБА_9 до самої ДТП та її наслідків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги обставини вчиненого злочину, особистість ОСОБА_9 , визнання нею своєї провини, низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення, низький рівень небезпеки для суспільства, наявність у неї сім`ї, роботи, тісних суспільних зв`язків позитивної спрямованості. Також суд враховує ставлення обвинуваченої до вчиненого та його наслідків і приходить до остаточного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України,з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Внаслідок злочину настала смерть однієї особи, а інша особа отримала тяжкі тілесні ушкодження. Наслідки ДТП є невідворотними для усіх потерпілих. Очевидним є те, що наслідки вчиненого злочину обвинувачена ОСОБА_9 зможе мінімізувати потерпілим лише шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди у грошовому виразі. І саме з відшкодуванням шкоди у більшій мірі пов`язують свою думку щодо призначеного покарання потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_8 .

Відшкодування моральної шкоди для ОСОБА_7 буде певною сатисфакцією у зв`язку із загибеллю матері, а потерпіла ОСОБА_6 зможе за рахунок коштів морального відшкодування здійснювати на власний розсуд подальші реабілітаційні процедури, відновлення свого здоров`я, оскільки з показань потерпілої ОСОБА_6 чітко видно, що саме необхідність відновлення шкоди здоров`ю спонукала її до відповідних активних дій у цьому кримінальному провадженні. Як пояснювала потерпіла ОСОБА_6 вона потребувала, потребує та буде потребувати значних коштів для лікування з огляду на тяжкість отриманих травм. У цьому зв`язку суд враховує, що застосування обвинуваченій ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України буде сприяти повному відшкодуванню шкоди завданої потерпілим, максимальній мінімізації наслідків ДТП для потерпілих, оскільки здійснення такого відшкодування в умовах ізоляції від суспільства буде ускладнено або неможливе взагалі.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується призначення обвинуваченій ОСОБА_9 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_8 , які просили призначити обвинуваченій додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а також те, що внаслідок необережних дій обвинуваченої з джерелом підвищеної безпеки настали негативні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень та смерті потерпілої. Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, при цьому враховує, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що керування транспортним засобом для обвинуваченої є джерелом її заробітку. Також суд враховує, що застосування даного виду покарання буде сприяти запобіганню вчиненню нових злочинів обвинуваченою, її виправленню. Незастосування додаткового покарання на переконання суду не забезпечить у достатній мірі досягнення мети покарання.

Сам лише факт притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП постановою від 07.04.2017 р. суттєвого значення при визначенні обвинуваченій судом міри покарання не має, проте враховується судом при визначенні необхідності призначення додаткового покарання та як характеристика обвинуваченої.

Щодо цивільних позовів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

За приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно диспозиції ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Цивільний позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Так, до винесення вироку обвинуваченою ОСОБА_9 відшкодовано ОСОБА_7 наступні суми:

47910,00 грн. відповідно до розписки від 02.03.2018 р.;

10000,00 грн. відповідно до розписки від 10.10.2018 р.

Як під час судового розгляду, так і під час судових дебатів обвинувачена та її захисники не визнавали заявлену до стягнення ОСОБА_7 суму у розмірі 10000,00 грн., яка нарахована як витрати, пов`язані із наданням адвокатом правової допомоги.

Під час судового розгляду обвинувачена та її захисники пояснили, що сума у розмірі 10000,00 грн. була передана ОСОБА_7 у рахунок компенсації шкоди, проте передавалась не у рахунок відшкодування витрат потерпілої на правову допомогу, оскільки доказів понесення таких витрат немає. Водночас, захисник ОСОБА_10 пояснила суду, що зміст розписки від 10.10.2018 р. визначала сама ОСОБА_7 , тож вона на власний розсуд вказала, що отримує 10000,00 грн. у рахунок компенсації матеріальної шкоди за її цивільним позовом, а саме правової допомоги, хоча сторона захисту як не визнавала, так і не визнає її витрат на правову допомогу.

Оскільки обвинуваченою ОСОБА_9 визнана та у повному обсязі відшкодована документально підтверджена матеріальна шкода у сумі 47910,00 грн., а матеріали кримінального провадженні не містять жодного належного платіжного документа на підтвердження витрат ОСОБА_7 на правову допомогу, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення відшкодування матеріальної шкоди наразі немає, оскільки вона відшкодована обвинуваченою у повному обсязі.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає визначену ОСОБА_7 суму відшкодування моральної шкоди завищеною.

У зв`язку з протиправними діями обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_7 зазнала вимушених неповоротних змін у повсякденному житті, оскільки втратила у ДТП матір. Виходячи з критеріїв обґрунтованості, виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_9 відшкодування, яке є сатисфакцією за душевні страждання, які потерпіла зазнала у зв`язку з загибеллю своєї матері у розмірі 250000,00 грн. Оскільки обвинуваченою ОСОБА_9 під час судового розгляду здійснено відшкодування потерпілій ОСОБА_7 суми у розмірі 10000,00 грн., дану суму суд враховує як відшкодування моральної шкоди, оскільки немає підстав враховувати її іншим чином, зокрема, як матеріальну шкоду, з огляду на відсутність документального її підтвердження.

Отже, з обвинуваченої ОСОБА_9 слід стягнути залишок невідшкодованої моральної шкоди у сумі 240000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 також підлягає частковому задоволенню.

Так, до винесення вироку обвинуваченою ОСОБА_9 відшкодовано ОСОБА_6 наступні суми:

5000,00 грн. відповідно до розписки від 27.02.2018 р.;

50000,00 грн. відповідно до розписки від 27.02.2018 р.;

15000,00 грн. відповідно до розписки від 26.03.2018 р.;

10000,00 грн. відповідно до розписки від 10.10.2018 р.

Оскільки обвинуваченою ОСОБА_9 визнана та у повному обсязі відшкодована документально підтверджена матеріальна шкода у сумі 77868,98 грн., а матеріали кримінального провадженні не містять жодного належного платіжного документа на підтвердження витрат ОСОБА_6 на правову допомогу, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення відшкодування матеріальної шкоди наразі немає, оскільки обґрунтовано заявлена до стягнення матеріальна шкода потерпілій вже відшкодована.

Як під час судового розгляду, так і під час судових дебатів обвинувачена та її захисники не визнавали заявлену до стягнення ОСОБА_6 суму у розмірі 10000,00 грн., яка нарахована як витрати, пов`язані із наданням адвокатом правової допомоги.

Під час судового розгляду обвинувачена та її захисники пояснили, що сума у розмірі 10000,00 грн. була передана ОСОБА_6 у рахунок компенсації шкоди, проте передавалась не у рахунок відшкодування витрат потерпілої на правову допомогу, оскільки доказів понесення таких витрат немає. Водночас, захисник ОСОБА_10 пояснила суду, що зміст розписки від 10.10.2018 р. визначала сама ОСОБА_6 , тож вона на власний розсуд вказала, що отримує 10000,00 грн. у рахунок компенсації матеріальної шкоди за її цивільним позовом.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає визначену ОСОБА_6 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн. завищеною. У зв`язку з протиправними діями обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_6 зазнала вимушених неповоротних змін у повсякденному житті, докладала та докладає значних зусиль щодо відновлення здоров`я.

Виходячи з критеріїв обґрунтованості, виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_9 відшкодування, яке є сатисфакцією за душевні страждання, які потерпіла зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченої, спричиненням тяжких тілесних ушкоджень у розмірі 200000,00 грн. Оскільки обвинуваченою ОСОБА_9 під час судового розгляду здійснено відшкодування потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 80000,00 грн., з яких 77868,98 грн. є відшкодуванням матеріальної шкоди, наявні підстави врахувати суму у розмірі 2131,02 грн. (80000,00 грн. 77868,98 грн. = 2131,02 грн.) як відшкодування моральної шкоди, оскільки підстав враховувати її іншим чином як матеріальну шкоду немає, з огляду на відсутність документального підтвердження її понесення. Отже, з обвинуваченої ОСОБА_9 слід стягнути залишок невідшкодованої моральної шкоди у сумі 197868,98 грн.

За приписами ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Процесуальні витрати на проведення експертиз у сумі 2967,90 грн. підлягають стягненню відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої на користь держави, оскільки залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Під час досудового розслідування слідчим суддею Запорізького районного суду Запорізької області накладено арешт на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0446 га, кадастровий номер :11:016:0016, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 , з забороною відчуження, розпорядження та користування арештованим майном. Даний арешт було накладено з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення і підстав скасовувати його на теперішній час немає, оскільки наразі обвинуваченою ОСОБА_9 не здійснено відшкодування шкоди за цивільними позовами у повному обсязі.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялось, запобіжний захід відносно ОСОБА_9 суд за власною ініціативою не обирає.

Питання щодо речових доказів суд вирішуєвідповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку 3 (три) роки не скоїть нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 197868 грн. 98 коп. (сто дев`яносто сім тисяч вісімсот шістдесят вісім грн. 98 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 240000 грн. 00 коп. (двісті сорок тисяч грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз у сумі 2967 грн. 90 коп. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят сім грн. 90 коп.).

Речовий доказ автомобіль «Hyundai IX 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території Запорізького РВП передати ОСОБА_9 як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1