Справа № 520/6182/18
Провадження № 1-кс/520/1907/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2018 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001705 від 14.05.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2018 року в провадження слідчого суді надійшло клопотання прокурора про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області 14.05.2018 внесено відомості, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001705 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами у сумі 57000 доларів США, належними ОСОБА_4 .

Крім того, 14.05.2018 СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області внесено відомості, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001706 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами у сумі 41000 доларів, США належними ОСОБА_5

15.05.2018 на підставі ч. 1 ст. 217 КПК України вказані матеріали досудових розслідувань об`єднанні в одне кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001705.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 11.06.2014 між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої укладено нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до якого ОСОБА_6 зобов`язується продати, а ОСОБА_4 зобов`язуються купити квартиру на 2-ому поверсі будівлі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Крім того, відповідно до вказаного договору ОСОБА_6 отримав повністю при підписанні цього договору від ОСОБА_4 в рахунок майбутнього продажу квартири грошову у суму у розмірі 662980,60 гривень, що в еквіваленті складає 57000 доларів США.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_6 зобов`язується з моменту оплати до 11.09.2014 підготувати документи щодо оформлення реєстрації права власності на квартиру на ОСОБА_4 , в тому числі отримати та надати правовстановлюючий документ на нерухомість, зареєструвати право власності, отримати довідки про відсутність заборгованості за комунальні послуги та інше.

Сторонам договору також роз`яснено вимоги статей КК України, що передбачають кримінальну відповідальність за шахрайство, підробку і використання підроблених документів.

Сторони договору також попереджені про те, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від виконання умов цього договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, штрафні санкції, а саме в разі якщо ОСОБА_6 відмовиться оформити право власності на вказане майно, то грошова сума, яка отримана ним повертається, а також він повертає грошові кошти у розмірі, що відповідатиме збиткам ОСОБА_4 , які він понесе за час дії цього договору, але не пізніше 11.09.2014.

Також у ході досудового розслідування у якості потерпілого допитано ОСОБА_4 , який пояснив, що у вказаний у договорі строк, а саме 11.09.2014 ОСОБА_6 взяті на себе зобов`язання за договором не виконано, документи, передбачені договором не надано, буді-які дії щодо оформлення права власності на квартиру за ОСОБА_4 не вчинено.

Крім того, ОСОБА_6 до потерпілого з приводу розірвання попереднього договору не звертався, грошові кошти у сумі 57000 доларів США не повертав.

Потерпілий також пояснив, що на початку 2015 року ОСОБА_6 надав лише технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 від 21.11.2014, виготовлений ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації», розпорядження Київської районної адміністрації від 19.11.2014 № 641 «Про затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 », висновок КП «БТІ ОМР» від 30.10.2014 № 448497.67 щодо технічної можливості поділу вказаного об`єкту нерухомого майна.

З огляду на тривале невиконання ОСОБА_6 своїх обов`язків щодо продажу квартири ОСОБА_7 , який діяв в інтересах свого сина ОСОБА_4 на підставі довіреності, останнім з ОСОБА_6 03.01.2017 укладено нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов вказаного договору сторони зобов`язані укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у строк до 01.07.2017.

Крім того відповідно до договору Продавець, тобто ОСОБА_6 , доводить до відома Покупця, що майно яке є предметом цього договору, є його особистою власністю.

У строк, встановлений попереднім договором від 03.01.2017, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено не було.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2018 № 1.09.2015 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Після реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_6 знову ж таки не вживає ніяких заходів, спрямованих на укладення договору купівлі-продажу квартири з ОСОБА_4 та виконання умов попереднього договору від 11.06.2014, незважаючи на повну оплату вартості квартири ОСОБА_4 .

У подальшому, а саме 18.12.2015 на підставі договору купівлі-продажу вказану квартиру ОСОБА_6 відчужено ОСОБА_8

29.02.2016 право власності на квартиру знову реєструється за ОСОБА_6

01.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу квартиру продано ОСОБА_9 , який в 12.12.2017 укладає договір купівлі-продажу з ОСОБА_10 , яка на теперішній час є власницею квартири АДРЕСА_2 .

Вищевикладене свідчить, що ОСОБА_6 , незважаючи на укладення попереднього договору з ОСОБА_4 , яким передано грошові кошти у сумі 57000 доларів США в рахунок оплати майбутньої покупки квартири, взяті на себе зобов`язання за договором, попередження про кримінальну відповідальність так і не укладено договір купівлі-продажу квартири.

Крім того, ОСОБА_6 укладаючи 03.01.2017 попередній договір купівлі-продажу квартири достовірно усвідомлював, що власником квартири він на час укладення договору з ОСОБА_4 не являється, оскільки у 2015 році вказану квартиру він продав ОСОБА_8 , що вказує на шахрайське заволодіння ОСОБА_6 грошовими коштами у сумі 57000 доларів США, належними ОСОБА_4 .

Прокурор звертається з клопотанням про накладення арешту на майно, обґрунтовуючи клопотання наявністю достатніх підстав вважати, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а саме квартира АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_10 , є предметом злочину, а також наявна необхідність в забезпеченні відшкодування шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення. Вказане клопотання, з метою забезпечення арешту майна, прокурор просить розглядати без виклику особи, яка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

В судовому засіданні прокурор клопотання про накладення арешту майна підтримала у повному обсязі та просила слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Наявними матеріалами клопотання, а саме протоколом допиту потерпілого від 14.05.2018 року, попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу від 03.01.2017 року, попереднім договором від 11.06.2014 року, а також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна доводиться наявність обґрунтованої підозри щодо можливого вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого в частині того, що майно, з клопотанням про накладення арешту на яке звертається прокурор, відповідає ознакам ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме є предметом можливого вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, в цілях запобігання відчуження такого майна іншим особам.

Крім того, слідчий суддя враховує, що в матеріалах клопотання наявний цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про те, що на даний час існує необхідність в забезпеченні подальшого можливого відшкодування шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином вищевикладене свідчить про можливість виконання завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири, об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_5 , являється ОСОБА_10 .

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в цілях запобігання можливості відчуження зазначеного у клопотанні майна, оскільки таке майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, враховуючи необхідність в подальшому забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, в цілях забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, клопотання прокурора підлягає задоволенню. Вказане клопотання, в цілях забезпечення арешту майна, слід розглянути без виклику особи, яка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001705 від 14.05.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , за реєстраційним номером майна 01, із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1