АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/1041/2018 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала
Іменем України

25 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0008794 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №2 Cєдих ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

В с т а н о в и л а :

Ухвалою підготовчого судового засідання Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008794 щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_13 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити, зокрема, дані щодо місця проживання обвинуваченого. Разом з тим, ці вимоги закону не дотримані.

Так, зобвинувального акту вбачається, що місце проживання ОСОБА_14 зазначено органом досудового розслідування за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_15 - АДРЕСА_2 . На виконання приписів ст. 314 КПК України щодо забезпечення явки обвинувачених для участі в підготовчому судовому засіданні судом на зазначені в обвинувальному акті адреси неодноразово направлялися судові повістки про виклик до суду, які кожного разу поверталися до суду з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання.
При цьому суд першої інстанції вказує на те, що вжиті судом заходи щодо забезпечення явки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 позитивного результату не дали, останні жодного разу не отримали судові повістки про виклик за адресами, зазначеними в обвинувальному акті як місце їх проживання.
Також суд зазначив, що згідно з даними рапорту про встановлення фактичного місця проживання та здійснення вручення судових повісток в судове засідання обвинуваченим, встановити місцезнаходження та проживання останніх не вдалось, у зв`язку із чим вручити судову повістку ОСОБА_16 та ОСОБА_11 не виявилося можливим. При цьому достовірних даних про те, що обвинувачені дійсно ухиляються від явки до суду немає, оскільки підтвердження про отримання ними повістки про виклик або ознайомлення з її змістом відсутнє, а тому суд позбавлений можливості постановити ухвалу про здійснення приводу обвинувачених до суду на підставі ст. ст. 141 - 142 КПК України.

Крім цього суд першої інстанції вказує на те, що підстав для оголошення обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_11 у розшук не вбачає, оскільки прокурором не подано клопотання про застосування до них запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та клопотання про дозвіл на затримання і не повідомлено суд про бажання подати такі клопотання, а достовірних даних про те, що обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_11 дійсно ухиляються від явки до суду - немає.
Суд зазначає, що місцем проживання ОСОБА_14 в обвинувальному акті зазначена адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 - АДРЕСА_2 ., яка фактично була адресою місця перебування ОСОБА_14 та ОСОБА_11 на час досудового розслідування, проте, органом досудового розслідування не встановлювалося, на яких підставах вони там проживали чи перебували, як і інші дані щодо їх реєстрації чи місць проживання, що, у подальшому, призвело до того, що на виклики, до суду за вказаними адресами - вони не з`являлися і повідомлення поверталися без їх вручення адресатам.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в обвинувальному акті не вказано дійсне місце проживання обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , оскільки воно не встановлено, що свідчить про не виконання вимоги п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України і таке порушення вимог КПК України унеможливлює призначення даного обвинувального акту до судового розгляду у розумні строки.
Крім того суд зазначає, що клопотання прокурора про виділення матеріалів щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_14 задоволено бути не може, оскільки на даній стадії судового провадження вирішується питання щодо можливості призначення одного обвинувального акту стосовно трьох осіб, обвинувачених у вчиненні одного кримінального правопорушення.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0008794 щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

За доводами прокурора ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2018 року є незаконною та необґрунтованою, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог прокурора зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0008794 від 12.08.2017, відповідно до вимог ст. 291 КПК України складено, затверджено та підписано уповноваженими кримінальним процесуальним законом особами, до обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування та розписку обвинувачених про отримання ними копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, обвинувальний акт містить відомості, визначені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 191 КПК України, зокрема в останньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Апелянт стверджує, що посилання суду першої інстанції на ту обставину, що дані про фактичне місце проживання обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_11 не підтверджені належним чином, є помилковими, оскільки під час досудового розслідування при допиті в якості підозрюваних, а також у ході встановлення анкетних даних під час обрання ОСОБА_16 та ОСОБА_11 запобіжного заходу, останніми повідомлялись адреси фактичного місця проживання, які й були зазначені в обвинувальному акті, а тому, вищезазначене свідчить про вірне та належне встановлення органом досудового розслідування фактичного місця проживання обвинувачених.

На думку прокурора, зміна місця проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_11 свідчить про їх намір ухилитись віл розгляду справи судом та бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що у відповідності до вимог ст. 335 КПК України є підставою для зупинення судового провадження та оголошення обвинувачених в розшук.

Апелянт стверджує, що встановивши відсутність обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_11 за адресою проживання, зазначеною в обвинувальному акті, суд першої інстанції не вжив усіх передбачених законом заходів для забезпечення явки

обвинувачених до суду та провів підготовче судове засідання у їх відсутності.

На думку прокурора, оскільки підготовче судове засідання здійснено за відсутності

обвинувачених, то це, відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, є

безумовною підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисників, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

При цьому слід звернути увагу, що закон не передбачає у якості підстави для повернення обвинувального акту прокурору факт невідповідності цього акту будь-яким іншим законам, підзаконним нормативно-правовим актам, відомчим документам, інструкціям, правилам діловодства тощо, крім самого КПК України. Тому будь-які посилання суду першої інстанції на невідповідність обвинувального акту будь-яким іншим нормативно-правовим актам чи відомчим нормам, крім норм самого КПК України, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Інших вимог до обвинувального акта, ніж перелічені вище, чинний КПК України не передбачає.
Як вбачається з матеріалів справи, до Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008794 щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Зі змісту обвинувального акту вбачається, що в ньому зазначені адреси місця проживання реєстрації обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , а саме: адреса місця реєстрації та проживання ОСОБА_11 АДРЕСА_2 ; адреса місця реєстрації та проживання ОСОБА_12 - АДРЕСА_1 та адреса місця реєстрації та проживання ОСОБА_8 АДРЕСА_3 .
Таким чином, обвинувальний акт щодо зазначення анкетних даних обвинувачених в тому числі й ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2017 року по вказаному обвинувальному акту було призначено підготовче судове засідання на 16.11.2017 року на 14 год. 30 хв., на яке обвинувачені не з`явилися.
За адресою проживання, яка зазначена в матеріалах обвинуваченому ОСОБА_11 ( АДРЕСА_2 ), обвинуваченому ОСОБА_12 ( АДРЕСА_1 ) та обвинуваченому ОСОБА_8 ( АДРЕСА_3 ) судом першої інстанції направлялися повістки про виклик до суду (а.п. 39, 59, 76). Повістки, направлені, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повернулися не у зв`язку з не проживанням адресатів, а у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Через неявку обвинувачених в судове засідання, вони неодноразово відкладалися.
При цьому, в матеріалах кримінального провадження містяться рапорти оперуповноваженого Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_18 від 09.01.2018 року з яких вбачається наступне:
- під час виконання виклику в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_11 було здійснено виїзд за адресою його місця проживання, яка міститься в матеріалах справи ( АДРЕСА_2 ). Під час вручення виклику двері відчинила ОСОБА_19 , яка повідомила, що за даною адресою вона проживає разом з малолітніми дітьми, дане помешкання вона орендує у ОСОБА_11 на протязі року. ОСОБА_19 отримала виклик ОСОБА_11 та повідомила, що раніше вже отримувала виклики та передавала ОСОБА_11
- під час виконання виклику в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_12 було здійснено виїзд за адресою його місця проживання, яка міститься в матеріалах справи ( АДРЕСА_3 ). Двері за вказаною адресою ніхто не відчинив, проте під час розмови з сусідом ОСОБА_20 , останній повідомив, що за вказаною адресою дійсно проживає ОСОБА_12 , але останній раз його бачив перед «Новим роком».
Зазначені обставини свідчать про те, що посилання суду в ухвалі на те, що в обвинувальному акті не вказано дійсне місце проживання обвинувачених та те, що суд позбавлений можливості постановити ухвалу про здійснення приводу вказаних обвинувачених в судове засідання через відсутність достовірних даних про те, що обвинувачені дійсно ухиляються від явки до суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам провадження.
Згідно ч. 1 ст. 323 КПК України, якщо обвинувачений, до якого не застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом в судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 КПК України.
За змістом ст. 335 КПК України, у разі, якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.
Крім того, кримінальний процесуальний закон не передбачає повернення обвинувального акту через неявку обвинуваченого у підготовче судове засідання, однак дає суду право зупинити підготовче провадження згідно зі ст. 335 КПК України до розшуку обвинуваченого.
Відтак, неможливість забезпечення явки обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судове засідання не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, обвинувальний акт може бути повернуто лише з мотивів його невідповідності вимогам цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність, передбачених ст. 291 КПК України підстав для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №2 Cєдих ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008794 щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_13 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ __________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4