ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002884 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 29.07.2002 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 24.06.2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений 31.10.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 15 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Старі Кодак Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 03.03.2000 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.07.2001 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці;
- 24.05.2002 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194, ст.ст. 70, 71 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 29.02.2016 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та в частині позовних вимог, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними за ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання: - ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі; - ОСОБА_8 у виді 4 років позбавлення волі; цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити повністю, солідарно стягнути з обвинувачених на користь потерпілої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4463,44 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.; строк відбування покарання обчислювати ОСОБА_7 з 23.08.2017 року, ОСОБА_8 з 31.08.2017 року, залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін до набрання вироку законної сили.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в судовому рішенні не вказано, з якого часу обвинувачені були попередньо ув`язнені та чому обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 суд визначив з 23.08.2017 року, а ОСОБА_8 з 31.08.2017 року.
Крім того, вказує на те, що в результаті заподіяння потерпілій безліч тілесних ушкоджень, вона знаходилася тривалий час на амбулаторному лікуванні, а тому, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд повинен був врахувати, що потерпіла після нанесення їй цих ушкоджень пережила неймовірний стрес, оскільки вважала, що виникла загроза її життю.
Також необхідно врахувати, що обвинувачені спричиняли тілесні ушкодження потерпілій, завдаючи фізичного болю, в недопустимо грубій, аморальній формі, чим принижували її честь та гідність, особисту недоторканість.
Судом не враховано, що потерпіла продовжувала відчувати моральні страждання від дій обвинувачених, оскільки останні весь час судового розгляду погрожували потерпілій, знущались над нею.
Зазначає, що потерпіла, окрім постійного страху за своє життя, отримала і проблеми зі здоров`ям.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідностю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує невідповідностю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року: - ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; строк відбування покарання обчислено ОСОБА_7 з 23.08.2017 року, ОСОБА_8 з 31.08.2017 року, залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін до набрання вироку законної сили; також вирішено питання щодо судових витрат.
Цим же вироком, солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4463,44 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 8000 грн..
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 23 серпня 2017 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 40 по пр. Героїв в м. Дніпрі, побачили раніше незнайому їм жінку, яка йшла біля вищевказаного будинку, тримаючи у руці мобільний телефон «Xiaomi redmi x4», вартість якого складає 4073 гривні 00 копійок, визначивши зазначений телефон предметом вчинення злочину. Після чого, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, діючи з корисливих мотивів, вступили у попередню злочинну змову між собою, розподіливши ролі у скоєнні злочину.
ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , переконавшись, що потерпіла ОСОБА_10 знаходиться сама, стали реалізовувати з корисливих мотивів спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, а саме, згідно відведеної співучасникам ролі, ОСОБА_8 підбіг до потерпілої ОСОБА_10 обличчям на відстань приблизно 1-го метру та своєю правою ногою наніс один удар в ліву частину голови потерпілої, в результаті чого остання впала на землю, впустивши з рук мобільний телефон «Xiaomi redmi x4», після чого остання спробувала підвестись. Далі, співучасник злочину обвинувачений ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі, підійшовши до потерпілої впритул, почав наносити останній почергово удари обома руками та обома ногами по голові та тулубу потерпілої, від чого остання впала на землю, та вже не могла чини опір, тим саме співучасники злочину спричинили потерпілій тілесні ушкодження у вигляді гематом м`яких тканин голови, які за своїм характером, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. В цей час ОСОБА_7 , виконуючи умови злочинної змови, підійшов до мобільного телефону, який лежав на землі, підняв його та передав ОСОБА_8 , який в свою чергу, поклав мобільний телефон «Xiaomi redmi x4», до своєї кишені, тим самим співучасники злочину заволоділи вищевказаним майном. Потім ОСОБА_8 місце кримінального правопорушення залишив з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим потерпілій ОСОБА_10 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 4073 гривні 00 копійок.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора частково, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме показами потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили спричинення обвинуваченими потерпілій тілесних ушкоджень та відкрите заволодіння її телефоном.
Також вина обвинувачених підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця події від 23 серпня 2017 року з фототаблицею до нього (том 2, а.с. 3-7) зафіксована місцевість, де було вчинено кримінальне правопорушення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме територія біля будинку № 40 по пр. Героїв в м. Дніпрі;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23 серпня 2017 року (том 2, а.с 14-16) потерпілою ОСОБА_10 , серед осіб пред`явлених для впізнання, був впізнаний ОСОБА_8 , при цьому потерпілою зазначені ознаки, за якими останньою було впізнано обвинуваченого та названі обставини, за яких вона бачила цю особу;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23 серпня 2017 року (том 2, а.с 17-18) потерпілою ОСОБА_10 , серед осіб пред`явлених для впізнання, був впізнаний ОСОБА_7 , при цьому потерпілою зазначені ознаки, за якими останньою було впізнано обвинуваченого та названі обставини, за яких вона бачила цю особу;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23 серпня 2017 року (том 2, а.с 8-10) свідком ОСОБА_12 , серед осіб пред`явлених для впізнання, був впізнаний ОСОБА_7 , при цьому свідком зазначені ознаки, за якими останнім було впізнано обвинуваченого та названі обставини, за яких він бачив цю особу;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 жовтня 2017 року (том 2, а.с 20-21) свідком ОСОБА_11 , серед осіб пред`явлених для впізнання на фотознімках, була впізнана особа, яка підлягала впізнанню - ОСОБА_8 , при цьому свідком зазначені ознаки, за якими останнім було впізнано обвинуваченого та названі обставини, за яких він бачив цю особу. У судовому засіданні свідком ОСОБА_11 також були підтвердженні зазначені відомості і вказано на ОСОБА_8 , як на одного з обвинувачених, якими було вчинено грабіж;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 жовтня 2017 року (том 2, а.с 24-25) свідком ОСОБА_11 , серед осіб пред`явлених для впізнання на фотознімках, була впізнана особа, яка підлягала впізнанню - ОСОБА_7 , при цьому свідком зазначені ознаки, за якими останнім було впізнано обвинуваченого та названі обставини, за яких він бачив цю особу. У судовому засіданні свідком ОСОБА_11 також були підтвердженні зазначені відомості і вказано на ОСОБА_7 , як на одного з обвинувачених, якими було вчинено грабіж;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11 жовтня 2017 року (том 1, а.с. 220-222), слідчим було проведено слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , який на місці вчинення кримінального правопорушення, за адресою пр. Героїв, 40 в м. Дніпрі, показав та пояснив, як було скоєно кримінальне правопорушення, що також було зафіксовано на відповідних фотографіях доданих до протоколу (том 1, а.с. 223-229);
- медичною довідкою КЗ «Міська клінічна лікарня № 16» ДОР № 7024 від 23 серпня 2017 року (том 1, а.с. 232), відповідно до якої, в результаті виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень у вигляді гематом м`яких тканини голови, було клінічно встановлено діагноз останньої - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку;
- висновком судово-медичної експертизи № 3499е від 18 жовтня 2017 року (том 1, а.с. 230-231) у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді гематом м`яких тканин голови, які за своїм характером, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05 жовтня 2017 року з фототаблицею до нього (том 2, а.с. 33-39), шляхом проведення необхідних дослідів та випробувань за участі потерпілої ОСОБА_10 та статиста, був здійснений слідчий експеримент задля подальшого встановлення експертним шляхом можливості утворення тілесних ушкоджень у потерпілої при обставинах вказаних останньою під час проведення зазначеної слідчої дії;
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 3500е від 18 жовтня 2017 року (том 1, а.с. 233-235) було встановлено, що локалізація та характер тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої ОСОБА_10 , в області голови, не суперечить механізму їх утворення на який вказує остання в ході проведення слідчого експерименту за її участі;
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 4055-17 від 01 вересня 2017 року (том 2, а.с. 28-32) була визначена залишкова вартість викраденого майна на момент скоєння кримінального правопорушення, а саме мобільного телефону «Xiaomi Redmi x4», яка становить з ПДВ 4073 гривні або без ПДВ 3394,17 гривень;
- договором про надання фінансового кредиту під заставу № 31.6168/0 від 23 серпня 2017 року між ПО «Ломбард «Онікс» та позичальником ОСОБА_13 (том 2, а.с 13), відповідно до якого, вказаний мобільний телефон став предметом застави, що в свою чергу взаємоузгоджується з показами обвинуваченого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні пояснив, що після того як він зник з місця інкримінованого йому правопорушення, він здав мобільний телефон ОСОБА_10 до ломбарду в районі ринку «Кодак» через незнайому особу на ім`я ОСОБА_14 . Відповідний договір з ломбардом був укладений 23 серпня 2017 року, тобто в той же день коли було вчинено кримінальне правопорушення, а також неподалік від місця його скоєння, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим такий доказ дозволяє встановити обставини розпорядження чужим майном одним із обвинувачених.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілої та свідків зазначених у вироку узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку суду.
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, суд не знаходить.
Заперечення обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що дій щодо грабежу вони не вчиняли, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та відкрите заволодіння її телефоном.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у інкримінованому їм злочині за ознаками ч.2 ст.186 КК України.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєного обвинуваченими злочину, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину; дані про особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мають задовільну характеристику, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів та скоїли інкриміноване діяння повторно, вину не визнали, конкретних заходів для відшкодування потерпілій завданої шкоди не прийняли; обставиною, що обтяжує їх покарання встановлено рецидив злочинів, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
На підставі викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особи обвинувачених, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положень ст.ст. 75, 69 КК України, оскільки виправлення останніх можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню.
Також доводи обвинувачених щодо застосування до них ч.5 ст.72 КК України є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочин було вчинено після набрання чинності Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушень допущених судом при вирішенні цивільного позову потерпілої, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, вирішив цивільний позов потерпілої відповідно до вимог чинного законодавства.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпіла звернулася з цивільним позовом, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4890,44 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн..
Як правильно встановив суд першої інстанції, що відшкодуванню підлягає спричинена майнова шкода в розмірі 4463,44 грн., де 4073 грн. складає вартість мобільного телефону, який був предметом злочинного посягання, та 390,44 грн., витрачених потерпілою на лікування в результаті заподіяння їй тілесних ушкоджень, що підтверджується відповідними фіскальними чеками наданими потерпілою.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині вирішення моральної шкоди всебічно з`ясував усі обставини при його вирішенні, а саме: глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення можливості їх реалізації, з чого складається заподіяна шкода, якими доказами підтверджується, у зв`язку з чим суд стягнув на користь потерпілої 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим апеляційні вимоги прокурора не підлягають задоволенню.

Крім того твердження прокурора щодо довготривалого лікування потерпілої ОСОБА_10 не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, оскільки до встановлених у вироку обставин їй заподіяні легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, що понесла потерпіла, а також вимушених змін, що сталися у її житті.
Також доводи прокурора про те, що у вироку не вказано, з якого часу обвинувачені були попередньо ув`язнені та чому обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 суд визначив з 23.08.2017 року, а ОСОБА_8 з 31.08.2017 року, колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не можуть бути підставою для скасування або зміни вироку суду, оскільки початок строку відбування покарання визначено правильно.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4